ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 13, 2006-06-07 09:30

מיכאל מלכיאור: בוקר טוב לחברי הכנסת ולכל האורחים, אני רוצה לברך את יושב-ראש סיעת מרצ, שכבוד גדול בשבילנו שהוא מגיע לוועדה שלנו.

מיכאל מלכיאור: הוא לא רק מגיע, אלא מעלה נושא.

מיכאל מלכיאור: בישיבה היום נדון בשני דברים: בבית-הספר בתפן ובבית-הספר בתרשיחא.

מיכאל מלכיאור: אלו שני נושאים שאין קשר ביניהם.

מיכאל מלכיאור: במקרה מדובר בשני בתי-ספר שרוצים לסגור, באותו אזור.

מיכאל מלכיאור: אבל אלו שני נושאים שאין קשר ביניהם.

מיכאל מלכיאור: חברי הכנסת שהעלו את הנושאים ודאי יסכימו אתי.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנתחיל בנושא של בית-הספר בתפן.

מיכאל מלכיאור: באמת יצא לו שם מצוין.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת יוסי ביילין ביקש להעלות את הנושא, ואתן לו את זכות הדיבור, הוא יציג את הנושא בפני החברים, ונראה מה אנחנו עושים.

יוסי ביילין: הבעיה של בית-הספר בתפן, כפי שהיא הובאה לידיעתי, היא שבית-הספר הוקם בשנת 1991.

יוסי ביילין: שמו הולך לפניו.

יוסי ביילין: לומדים בו תלמידים מגיל 3 עד 18, מכל האזור – מכרמיאל, ממעלות, מיישובים דרוזיים, מיישובים ערביים, וגם תלמידים עם בעיות כשירות.

יוסי ביילין: וההצלחה גבוהה יחסית בלימודים ובבגרויות.

יוסי ביילין: הוא נמצא במועצה התעשייתית תפן.

יוסי ביילין: ב-1991 ניתנה לו החסות של מר ורטהיימר והיה שיתוף פעולה בין משרד החינוך לבין המועצה.

יוסי ביילין: הכוונה של המועצה היתה שבית-הספר יעבור משם למקום אחר.

יוסי ביילין: במשך די הרבה שנים יש הידברות לגבי המעבר.

יוסי ביילין: הוויכוח היה אם הוא יעבור למקום כמו כרמיאל, ואז חלק מהתלמידים ידירו רגליהם מבית-הספר, כי הם נמצאים במקומות אחרים; או זה יהיה סמוך למקום היום, בתפן.

יוסי ביילין: כלומר, ההסכמה שבית-הספר יעבור היתה – גם מצד ההנהלה וגם מצד ההורים.

יוסי ביילין: כמו שאני מבין, בשלב מסוים אמרו בתפן: זה נמשך כל כך הרבה זמן, העברת בית-הספר, אם לא נעשה צעד, זה לא יקרה.

יוסי ביילין: ואז ניתנו מכתבי פיטורים למורים, לפני כשבועיים, בהתראה קצרה מאוד לקראת שנת הלימודים הבאה.

יוסי ביילין: זה אומר שבית-הספר לא יתקיים, וזו גם מכה קשה מאוד למורים עצמם.

יוסי ביילין: על רקע זה פנו ההורים, בבקשה לדחות בשנה אחת את הפיטורים, לאפשר את המשך ההסדר היום, בשכר דירה, וייעשה מאמץ משותף אמיתי ואינטנסיבי, כדי להעביר את בית-הספר למקום אחר, שיהיה נוח לתלמידים.

יוסי ביילין: בינתיים הבקשה הזאת לא התקבלה, ועל הרקע הזה הם פנו אלינו וביקשו את הדיון.

יוסי ביילין: יש כאן אנשים שבוודאי בקיאים הרבה יותר ממני בפרטים, אבל אני חושב שאם נוכל לצאת בהמלצה שתינתן ארכה של שנה, זה יהיה סביר מאוד, וימנע סבל מיותר מאנשים.

מיכאל מלכיאור: בכל פעם אני נבהל מחדש, גם בתפקיד הזה וגם בתפקידים קודמים: יש לנו כישרון להיטפל דווקא לכל דבר שבאמת מצליח וטוב.

מיכאל מלכיאור: דווקא שם רוצים לסגור או להעביר או לשנות.

מיכאל מלכיאור: שמעתי הרבה על בית-הספר, וגם ביקרתי שם בזמנו, כשביקרתי בתפן.

מיכאל מלכיאור: יש בו כל כך הרבה הישגים ייחודיים, גם בבגרויות – מעל ל-90% הצלחה בגרויות; גם בתחום החינוכי, בשילוב תלמידים שבשום מסגרת אחרת לא משתלבים.

מיכאל מלכיאור: אני מכיר כמה בתי-ספר בודדים בארץ שהיו משלבים ילדים עם בעיות מסובכות כל כך, כי בדרך כלל מבודדים אותם.

מיכאל מלכיאור: היום המגמה בחינוך היא לשלב ולא לבודד, ובית-הספר הזה עושה את בהצלחה אדירה.

מיכאל מלכיאור: דווקא שם.

מיכאל מלכיאור: זה מאוד לא פשוט.

מיכאל מלכיאור: כמובן, אני רוצה לשמוע את עמדת משרד החינוך.

ירון קמחי: אני ראש המועצה בתפן, ואני מבקש לומר את דברי.

מיכאל מלכיאור: בוא נשמע את מר וסרמן, אנחנו מכירים זה הרבה שנים.

מיכאל מלכיאור: תפתור לנו את הבעיה הזאת.

דוד וסרמן: אני לא יודע אם אפתור את הבעיה, אבל אנסה לשפוך אור על הסיפור.

דוד וסרמן: בית-הספר הזה הוקם ביוזמת הורים וביוזמת משפחת ורטהיימר, שנענתה לבקשת ההורים.

דוד וסרמן: במהלך השנים 1989-1991 היתה קבוצה של הורים שחיפשה בית-ספר מסוג אחר.

דוד וסרמן: היא חיפשה פתרונות בכל הסביבה והפריפריה ולא מצאה, עד שהם הגיעו לסטף ורטהיימר, והוא החליט ללכת לקראתם.

דוד וסרמן: אני מבין שחלק מההורים היו עובדים שלו, ועבדו אצלו במפעלי "ישקר", והוא נתן את המבנה.

דוד וסרמן: כשהוא נתן את המבנה, הוא הגביל ואמר שזה מוגבל לכמה שנים.

דוד וסרמן: מדי פעם בפעם הנושא עלה, וגם סטף ורטהיימר העיר לי, שיש לו בעיה עם משרדי ממשלה אחרים, שאומרים לו שהמבנה הוקם כמבנה תעשייתי, לא למטרת בית-ספר, והוא צריך לשמש לתעשייה.

מיכאל מלכיאור: זאת הבעיה שלו, מה שאומרים לו במשרד?

דוד וסרמן: אני לא יודע אם רק זאת הבעיה שלו.

דוד וסרמן: יש בעיות נוספות, וראש המועצה יעלה אותן.

דוד וסרמן: לית מאן דפליג שבית-הספר הזה בתפן הוא בית-ספר טוב מאוד, מעולה.

דוד וסרמן: מבחינתנו הוא היה אינטגרטור, ויצר תחרות כלשהי באזור הגליל.

דוד וסרמן: הוא יצר חוסר נחת בבתי-הספר ביישובים אחרים, כי הילדים מיישובים אחרים נהרו לשם.

דוד וסרמן: זה אילץ את הרשויות המקומיות בסביבה להשקיע יותר במערכת החינוך שלהם, כדי שההורים ישאירו א הילדים בבית-הספר.

דוד וסרמן: כלומר, בית-הספר בתפן יצר מוטיבציה לטיוב כל מערכת החינוך בסביבה, ועל זה אנחנו בהחלט מסכימים.

דוד וסרמן: אנחנו תומכים בבית-הספר הזה.

דוד וסרמן: בית-הספר נהנה מהתמיכה שלנו לאורך כל השנים.

דוד וסרמן: בית-הספר הזה בהחלט יקר לנו מאוד, השקענו בו הרבה מאוד.

דוד וסרמן: הוא חשוב לנו, הוא חשוב במחוז הצפון ומהווה בית גידול ליוזמות חינוכיות אחרות.

מיכאל מלכיאור: אם כך, זה מוסכם פה על כל הצדדים.

דוד וסרמן: כרגע המועצה התעשייתית תפן מעלה שתי סוגיות, ואני רוצה שירון קמחי, ראש המועצה, ידבר על זה ביתר פירוט.

דוד וסרמן: סוגיה אחת: הם אומרים שנתנו מבנה בהשאלה, לכמה שנים, ולא ייתכן שמשרד החינוך יתנער מאחריות ויטיל את העניין הזה עליהם.

דוד וסרמן: סוגיה שנייה: יש בעיות של ביטחון ובטיחות שמעלה מר ירון קמחי, שכל השנים לא נתנו את דעתנו עליהן.

דוד וסרמן: כעת הוא מעלה את הדברים האלה.

דוד וסרמן: זה כמה שנים אנחנו מחפשים פתרונות להעברת בית-הספר בתפן למקומות אחרים.

דוד וסרמן: לצערנו הרב היו כמה הזדמנויות שהוחמצו בדרך.

דוד וסרמן: כרגע אנחנו מחפשים פתרונות.

דוד וסרמן: אנחנו במשא ומתן כלשהו, אני לא יכול לומר אם הוא מתקדם או לא, עם עדי אלדר, ראש עיריית כרמיאל.

דוד וסרמן: הוא מאוד מעוניין לקלוט את בית-הספר שם.

דוד וסרמן: אבל זה לא יכול לקרות מהיום למחר.

מיכאל מלכיאור: אז למה שלחתם מכתבי פיטורים.

מיכאל מלכיאור: אם זה ממילא לא יכול להיעשות, למה שלחתם?

דוד וסרמן: קודם כול, מכתבי הפיטורים יצאו מהמועצה התעשייתית תפן.

דוד וסרמן: מורי משרד החינוך לא קיבלו מכתבי פיטורים.

דוד וסרמן: מי שקיבל הם העובדים של המועצה התעשייתית.

יוסף שגל: כמה תלמידים לומדים בבית-הספר?

מיכאל מלכיאור: 550 תלמידים.

מיכאל מלכיאור: בסדר, הבנתי, זה מידע חשוב.

מיכאל מלכיאור: נשמע ראש המועצה ירון קמחי, ברוך הבא.

מיכאל מלכיאור: סליחה שקטעתי אותך קודם, אבל רצינו לשמוע קודם את עמדת משרד החינוך.

ירון קמחי: קודם כול, אני רוצה לחזור ולהדגיש שכולנו באותו צד.

ירון קמחי: אני רואה אותנו ואותי כחלק מהקבוצה שתומכת בבית-הספר, ורוצה לעזור, ורוצה למצוא פתרון טוב ונכון לבית-הספר ולאזור בטווח הארוך.

מיכאל מלכיאור: והשנה היית מוכן לקחת אחריות?

ירון קמחי: נכנסתי לתפקידי בקיץ שעבר, וזאת הפעם הראשונה שאני אמור לקחת אחריות על העניין.

ירון קמחי: מהנדס המועצה נמצא פה, אינג' ראמי חשאד, והוא יכול לפרט את הדברים.

ירון קמחי: בכל הכבוד, לא רמי ולא אני מוכנים לשבת בבית-סוהר בגלל נושאי הביטחון והבטיחות במבנה.

ירון קמחי: יש אופציה אמיתית להעביר את בית-הספר לכרמיאל.

ג'מאל זחאלקה: איך אתה מוותר בקלות כזאת, כראש מועצה, על בית-הספר?

ירון קמחי: אנחנו מעוצה תעשייתית, התפקיד שלנו הוא לפתח תעשייה בגליל.

ירון קמחי: אם נתעסק בחינוך, זה יהיה חינוך לתעשייה, הכשרה מקצועית, דברים מהסוג הזה.

ירון קמחי: אין לנו מחלקת חינוך, אנחנו לא יודעים לטפל בבתי-ספר.

ירון קמחי: אנחנו רואים את המטרה שלנו ואת התרומה שלנו בגליל בייצור מקומות תעסוקה ובהבאת תעשייה לגליל, נקודה.

ירון קמחי: בזה אנחנו רוצים להתמקד.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול שאלה: אתה אומר שאין מחלקת חינוך ואתם לא רוצים חינוך, הגליל מיועד לתעשייה.

ירון קמחי: לא הגליל, אזור תפן.

מיכאל מלכיאור: עולה בי חשש, אולי זה לגמרי בלי בסיס, שהסיפור של הבטיחות בא כמין אמתלה, כדי להוציא את בית-הספר – כי אתם לא רוצים בית-ספר, אתם לא רוצים לעסוק בחינוך, זה לא מעניין אתכם.

מיכאל מלכיאור: אני חושש, גם משום שאני יודע מה הגישה, גם מטעם משרד החינוך וגורמים אחרים, לנושא של בטיחות ברחבי הארץ.

מיכאל מלכיאור: טיפלנו בזה די באינטנסיביות בוועדה בשבועיים האחרונים.

מיכאל מלכיאור: עולה בי חשש שאולי זאת הדרך להוציא את בית-הספר – להשתמש בנושא הבטיחות.

מיכאל מלכיאור: אבל לילדים אין פתרון בשנה הקרובה.

מיכאל מלכיאור: אולי יהיה להם פתרון בעתיד ואולי לא.

מיכאל מלכיאור: זאת הקרבה מאוד גדולה, גם של המשפחות שעובדות בתפן.

מיכאל מלכיאור: הרי חלק גדול מהתלמידים האלה יצטרכו לנסוע רחוק מאוד או לא ללכת לבית-ספר מוצלח כל כך, והוא בתוך המועצה שלך.

ירון קמחי: שוב, התחלתי בזה שהמטרה שלי היא למצוא פתרון טוב לבית-הספר.

ירון קמחי: ויושבים פה מנהל בית-הספר, יושב-ראש העמותה ואחרים.

ירון קמחי: מתחילת השנה הקמנו צוות, והיינו מתכנסים על בסיס שבועי או דו-שבועי.

ירון קמחי: לא אגזים אם אומר שעברנו על כל מבנה רלוונטי בטווח של 30 ק"מ סביב תפן: קיבוץ יחיעם, פקיעין, לבון ועוד כמה מקומות.

ירון קמחי: בסופו של דבר האפשרות הריאלית היחידה היא כרמיאל, בבית-ספר "הפרחים", שנמצא בשכונה שבה האוכלוסייה הידלדלה.

ירון קמחי: יש שם מקום לקלוט את בית-הספר.

ירון קמחי: כרגע יש שם בית-ספר לחינוך מיוחד.

מיכאל מלכיאור: מה המרחק בין תפן לכרמיאל?

ירון קמחי: 20 דקות נסיעה.

ירון קמחי: זה 10-15 ק"מ.

ג'מאל זחאלקה: לא חסרים בתי-ספר בכרמיאל.

ירון קמחי: יש נכונות של עדי אלדר, ודיברתי אתו גם אתמול אחר הצהריים, לקלוט את בית-הספר.

ירון קמחי: יש כמה דברים טכניים שצריך לפתור: למצוא חלופה לבית-הספר "שחר", בית-ספר לחיוך מיוחד, שיש בו 40 ילדים, והוא יושב במבנה הזה.

ירון קמחי: אגב, לומדים בו ילדים מקריית שמונה ומכל האזור.

ירון קמחי: כולם מגיעים לכרמיאל.

ירון קמחי: צריך גם למצוא הסדר למורים, לקלוט אותם.

ירון קמחי: ההצעה הטובה ביותר תהיה לקלוט אותם ברשת "אורט", אני מבין שיש כאן נציגים של רשת "אורט", ואולי אפשר לנצל את ההזדמנות ולקדם את העניין.

ירון קמחי: משרד החינוך מוכן לסייע בהסעות.

ירון קמחי: יש מכתב עקרוני של שי כנעני, שמוכן לשקול בחיוב את נושא ההסעות.

ירון קמחי: אני חושב שאם אנחנו רוצים לנהוג בצורה אחראית ונכונה, לדעתי, לפחות, אנחנו צריכים לא לאפשר לבית-הספר לפספס את ההזדמנות הזאת.

ירון קמחי: יש היסטוריה של החמצת הזדמנויות.

ירון קמחי: בזמנו ראש המועצה במעלה יוסף היה מוכן לקלוט אותם במעונה, והם החמיצו את ההזדמנות.

ירון קמחי: לפני שנתיים כרמיאל היו מוכנים לקלוט אותם, והם החמיצו את ההזדמנות.

מיכאל מלכיאור: אני מניח שזה משום שהיה להם כל כך טוב בתפן.

ירון קמחי: אני חושב שהדבר הנכון הוא למצוא מקום לבית-הספר, שהוא לא יהיה בחוסר ודאות כל הזמן.

ירון קמחי: צריך להגיד להורים: בואו, יש לכם מקום קבע, רשות רצינית וטובה, עם מחלקת חינוך רצינית וטובה בכרמיאל, וראש העיר הוא איש חינוך.

ירון קמחי: צריך להגיד להורים: בואו נתגייס כולנו למאמץ הזה, כדי שב-1 בספטמבר יהיה לילדים המקום הטוב ביותר בכרמיאל, בבית-ספר "הפרחים".

ירון קמחי: אסור לנו לתת להם להחמיץ את ההזדמנות הזאת, כי זה הדבר הנכון לעשות בטווח הארוך.

ירון קמחי: לגבי הדחייה של שנה.

ירון קמחי: להערכתי זה לא דבר רציני, ויסלחו לי האנשים שהעלו את זה.

ירון קמחי: בשנה לא בונים בתי-ספר בישראל.

ירון קמחי: בשנה אולי אפשר להתחיל לתכנן.

ירון קמחי: עברנו את כל המבנים הרלוונטיים ברדיוס של 30 ק"מ סביב תפן.

ירון קמחי: בואו לא נחמיץ את ההזדמנות הזאת.

ירון קמחי: ושוב, מילה אישית: הילדים שלי גם לומדים בבית-ספר מיוחד, הם נוסעים 45 דקות כל יום.

ירון קמחי: רוב הילדים בבית-הספר הזה הם מאזור מעלות, מכפר ורדים.

ירון קמחי: הם ייסעו 20 דקות בבוקר.

ירון קמחי: זה דבר שהוא לא בלתי רגיל.

ירון קמחי: אם יש לנו אחריות, אני חושב שאנחנו צריכים לעודד אותם לקחת את האפשרות הזאת.

מיכאל מלכיאור: תודה, הבהרת את עמדתך בצורה ברורה.

מיכאל מלכיאור: ד"ר אליעזר מרכוס, בבקשה.

אליעזר מרכוס: הגעתי לכאן כאחד הנאשמים העיקריים בפתיחת בית-הספר.

אליעזר מרכוס: ניהלתי את בית-הספר הניסויי הראשון בירושלים.

אליעזר מרכוס: לפני 18 באה אלי קבוצת הורים מאזור מעלות, כפר ורדים, כרמיאל.

אליעזר מרכוס: הם אמרו שיש להם רעיון להקים בית-ספר דומה, שיהיה מותאם לגליל.

אליעזר מרכוס: במשך שלוש שנים היה משא ומתן עם מר בוחבוט ממעלות, להקים את בית-הספר דווקא שם, שזה יישוב עולים אופייני וכו'.

אליעזר מרכוס: לפני בחירות מר בוחבוט תמיד אמר כן.

אליעזר מרכוס: אחרי הבחירות הוא אמר לא.

מיכאל מלכיאור: עובדה שבכל פעם הוא נבחר.

מיכאל דהן: כנציגו, אני מציע שתשמור על כבודו.

מיכאל דהן: הוא בארצות-הברית.

אליעזר מרכוס: אני עוסק בעובדות, לא בהערכות.

אליעזר מרכוס: עלה הרעיון להקים את בית-הספר בתפן, ולפנות לסטף ורטהיימר, שבאותה שנה זכה בפרס ישראל.

אליעזר מרכוס: יומיים לפני יום העצמאות הגעתי אליו עם נציגת ההורים, וסיפרתי לו על הרעיון במשך שעה וחצי.

אליעזר מרכוס: הרעיון היה לפתוח בית-ספר שידגיש את הצד הסביבתי, את הצד של התעשייה והקשר של נוער לתעשייה, ואת הצד האומנותי – עם דגש גם על הצד היהודי, בכל מה שקשור לגליל, ליישוב הגליל וכו'.

אליעזר מרכוס: סטף ורטהיימר התלהב מהרעיון, וקרא לבנו איתן, ושלח אותנו לראות מבנה תעשייה – מבנה ענקי.

אליעזר מרכוס: הוא שאל את איתן אם יהיה אפשר להתאים את המבנה עד ספטמבר, הכוונה לספטמבר 1991, והפגישה היתה במאי.

אליעזר מרכוס: לא האמנתי שזה יתבצע, אבל הוא ביקש שבתוך שבועיים נעביר תוכנית.

אליעזר מרכוס: התייעצנו עם אדריכלים והגשנו הצעה.

אליעזר מרכוס: לשמחתי, בסוף אוגוסט סטף בישר לנו שהוא הצליח להעמיד את המבנה, לפי התוכנית, אבל לצערו החצר לא תהיה מושלמת, ונצטרך לחכות לגבי השימוש בחצר.

אליעזר מרכוס: בית-הספר הוקם, וההיענות מצד כל יישובי האזור היתה מפתיעה.

אליעזר מרכוס: הדגשים החדשים, הרצון להעמיד את הילד במרכז, תהליכי החינוך שהיו הרבה יותר פתוחים – כל אלו עמדו בראש מעייניהם של המייסדים ושל המורים.

אליעזר מרכוס: גויסו מורים מכל יישובי האזור, והם עברו הכשרה מיוחדת כדי לעבוד בבית-ספר מסוג זה.

אליעזר מרכוס: במשך עשר שנים ליוויתי את בית-הספר, בוועד מנהל שנוצר, וגם אחר כך, כיועץ אקדמי, כשבית-הספר הוכרז כבית-ספר ניסויי.

אליעזר מרכוס: פעלתי ללא שכר, כמובן.

אליעזר מרכוס: אני מוכרח לציין שיש לי בן שיש לו ארבעה הילדים והוא גר באזור, בכפר ורדים, כרגע הוא בשליחות, של סטף ורטהיימר, אגב.

אליעזר מרכוס: אני חושב שבית-הספר עשה חיל, ומי שיקרא את הדוח של הניסוי – שיצא כספר, אחרי חמש שנות ניסוי, אחרי שבית-הספר הפך גם למרכז להשתלמות – יראה שזה בית-ספר מסוג מיוחד, עם אווירה מיוחדת ועם יחסים מיוחדים בין הצוות והילדים, עם תוכניות לימודים ייחודיות, שהותאמו למקום, כולל לאזור התעשייה.

מיכאל מלכיאור: ד"ר מרכוס, תאר לנו מה יקרה, לדעתך, אם בית-הספר יעבור לכרמיאל, כפי שהוצע פה על-ידי ראש המועצה.

אליעזר מרכוס: אני יכול לומר דבר אחד: ניהלתי מוסדות חינוך במשך למעלה מ-20 שנה.

אליעזר מרכוס: להעביר בית-ספר, לקבוע ביוני שבית-ספר עם 550 תלמידים עובר בספטמבר – זה חאפריות, וזה יכול לגרום גם לנשירה גדולה וגם לפגיעה גדולה בתוכניות הלימודים, שבחלקן היו מבוססות על האזור.

אליעזר מרכוס: אמרתי: סביבה, תעשייה.

אליעזר מרכוס: זה דורש הכנת תוכניות לימודים רציניות אחרות, חדשות, שתותאמנה לסביבה אחרת, שאותה צריך להכיר ולעבד.

אליעזר מרכוס: כרגע אני לא נוגע לעניין, אבל כששמעתי על הדבר נזעקתי, בגלל התאריך והמועד שבו נודע לבית-הספר סופית שהוא עשוי להיסגר.

אליעזר מרכוס: כל הגורמים צריכים לתת יד במשך השנה, כדי לראות ולמצוא פתרון הולם.

אליעזר מרכוס: מדובר בילדים, נפשות חיות, לא בעדר.

אליעזר מרכוס: צריך למצוא פתרון כדי שהילדים לא ייפגעו.

אליעזר מרכוס: זה מה שעומד בראש מעייני.

מיכאל מלכיאור: זה עומד גם בראש האינטרסים של הוועדה הזאת.

מיכאל מלכיאור: רק זה עומד בראש האינטרסים שלנו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבינים שרוצים להיפטר מבית-הספר ולהעביר את הבניין לעוד בניין של תעשייה – שהיא דבר מבורך כשלעצמו, אבל השאלה אם התחשבו פה בילדים.

מיכאל מלכיאור: האם יש עוד עמדות נושא, שמוסיפות על מה שנאמר?

מיכאל מלכיאור: אם לא, נקבל החלטה.

אבי כהן: אני יושב-ראש עמותת ההורים.

אבי כהן: אני רוצה להתייחס לאפשרות של כרמיאל ספציפית, ולומר מה בכלל אנחנו רוצים להשיג בשנה או יותר, שתינתן לנו כארכה.

מיכאל מלכיאור: ועד ההורים מתנגד?

אבי כהן: כרגע עמותת ההורים מתנגדת לפתרון של כרמיאל.

מיכאל מלכיאור: זה נעשה בלשי שיתוף ההורים?

אבי כהן: אני לא יכול לומר את זה.

אבי כהן: אופציית כרמיאל היא לא אופציה חדשה.

אבי כהן: כמו שירון ואחרים אמרו אנחנו בודקים ובדקנו הרבה אופציות, והשקענו בכך מאמצים וממון.

אבי כהן: אני גם רוצה להסביר איך ההחלטות מתקבלות בקהילה שלנו, זה לא רק בית-ספר, זוהי קהילה.

אבי כהן: הקהילה שלנו מורכבת מתלמידי בית-הספר, מורי בית-הספר, הורי בית-הספר, ובוגרי בית-הספר.

אבי כהן: יש לנו מוסד מאוד מעניין שנקרא "פרלמנט".

אבי כהן: ואנחנו מביאים את הדברים החשובים ביותר לדיון שם, למשל מיקום בית-הספר.

אבי כהן: לפני כשנתיים עלה הנושא של כרמיאל בפרלמנט בית-הספר.

אבי כהן: אחד האופציות, אחת ההחלטות הנחרצות ביותר של הפרלמנט מאז ומעולם היתה שלילה של כרמיאל כמיקום.

אבי כהן: זה פותר המון בעיות כספיות, זה פותר לנו בעיות פיזיות, זה פותר בעיות ארעיות גדולות, אבל זה מסיט את מרכז הכובד של בית-הספר והקהילה ממעלות והסביבה – ולשם כך הוא הוקם – לאזור כרמיאל והסביבה.

אבי כהן: זה לא טוב.

אבי כהן: יכול להיות שיקום שם בית-ספר, והוא יצליח, ואנחנו נעביר חלק מתוכניות הלימוד וחלק מהמורים.

אבי כהן: אבל חצי מהקהילה לא תעבור לשם.

אבי כהן: ואז אנשי מעלות והסביבה איבדו מקום חינוכי מעולה, וכולנו מסכימים על כך, וכרמיאל זכתה בעוד מקום מעולה, וממילא יש לה כמה וכמה כאלה.

אבי כהן: אנחנו לא רוצים לאבד את המקום שלנו, את הקהילה שלנו, שנמצאת סביב אזורנו היום.

אבי כהן: זאת הסיבה להתנגדות שלנו.

מיכאל מלכיאור: אתה חושב שאם יש לכם ארכה, כפי שהציע חבר הכנסת ביילין, ארכה של שנה, זה יצליח?

מיכאל מלכיאור: ראש המועצה אומר בצדק שכבר ניתנו ארכות.

מיכאל מלכיאור: אז תעבור עוד שנה, ולא יקרה כלום.

אבי כהן: אני מסכים עם ראש המועצה, ואני רוצה לחדד ולהבהיר אילו שני סוגי פתרונות יש לנו.

אבי כהן: עד עכשיו בדקנו פתרון מסוג אחד, כולל אופציה בקיבוץ יחיעם: השכרת מבנים קיימים, הסבתם לבית-ספר, למשל עוד מבנה תעשייה שנבדוק – בקיבוץ יחיעם דובר על חדר האוכל ועל המבנים שמסביב.

אבי כהן: במקרה כזה יושקעו כספים כדי להסב את המבנים לכיתות לימוד ותהיה כניסה לחוזה ארוך טווח של שכירות, ואז כניסת בית-הספר לשם.

אבי כהן: זה פתרון שיש לו יתרון וחיסרון.

אבי כהן: הוא כן יכול להתבצע בשנה, כן אפשר למצוא מקום.

אבי כהן: החיסרון הוא שההשקעה בדבר כזה היא השקעה גדולה, אין לנו שום הבטחה ממשרד החינוך שיעזרו לנו בהשקעה כזאת, ונצטרך להמשיך לממן 500,000-600,000 ש"ח מכיסי ההורים רק לקירות, בכל שנה.

יצחק גלנטי: ההורים מוכנים לזה?

אבי כהן: בעיקרון כן, עובדה שעשינו את זה עד עכשיו.

אבי כהן: זה מה שאנחנו עושים עד עכשיו.

אבי כהן: כאמור, מגוון הפתרונות באזור לדברים כאלה הוא מוגבל.

אבי כהן: כמו ירון קמחי, סרקנו את האזור.

מיכאל מלכיאור: מה אתה אומר על הטיעון שהילדים בסכנת בטיחות בבית-הספר הנוכחי?

אבי כהן: יש בטיחות ויש ביטחון.

אבי כהן: אני חושב שאם יש בעיות בטיחותיות במבנה תעשייה כזה או אחר, תפקיד המועצה המקומית, כך בכל המדינה, לטפל בבעיות בטיוחותיות כאלה.

מיכאל מלכיאור: אם לא רוצים?

אבי כהן: אגב, מה שעשינו עד היום זה לממן מכיסנו, ההורים, את פתרון בעיות הבטיחות.

אבי כהן: לא קראתי את הדוח החדש של המהנדס, אולי עכשיו יש שם דברים בלתי ניתנים לתיקון, אני לא מכיר כאלה.

מיכאל מלכיאור: לא דיברו אתכם על בעיות הבטיחות?

אבי כהן: כל שנה יש דוח, אנחנו מתקנים את הטעון ליקוי, וממשיכים.

יצחק גלנטי: הטענה שלכם היא שההורים מוכנים לשאת בהוצאה.

אבי כהן: אנחנו בהחלט מוכנים.

ירון קמחי: הם לא יבנו מקלטים.

אבי כהן: לא, מקלטים אנחנו לא יכולים.

יצחק גלנטי: אבל מקלטים זה ביטחון, כאן מדובר על בטיחות.

אבי כהן: הפתרון השני – וזה בעצם מה שאנחנו מבקשים, עזרה מצד מדינת ישראל ומשרד החינוך, סוף סוף, אחרי 15 שנה.

אבי כהן: הגיע הזמן שבית-הספר הזה, אחרי 15 שנה, עם כל ההצטיינות, יקבל מבנה קבע במדינת ישראל.

אבי כהן: שמשרד החינוך יבנה, ואת הקירות ההורים לא יצטרכו לממן יותר.

אבי כהן: מספיק, אנחנו רוצים להמשיך לממן חינוך, לא קירות.

אבי כהן: יש לנו שתי אופציות, כרגע, שיכולות לבוא בחשבון: מועצת כפר ורדים אישרה לנו שטח.

אבי כהן: מובן שהסכום הנדרש הוא 10-12 מיליון ש"ח, ואת זה מועצת כפר ורדים לא יכולה לממן מכיסה.

אבי כהן: לאחרונה שוב נוצר קשר עם ראש מועצת מעלה יוסף, מר אבי קרמפה.

אבי כהן: גם הוא, בשיחה עם מנהל בית-הספר ואתי שלשום, אמר שהוא מוכן להקצות שטח, ושנבוא תחת כנפי המועצה שלו.

אבי כהן: אין ספק, יש שתי בעיות עם האפשרות הזאת, ואנחנו מבקשים את עזרת מדינת ישראל ומשרד החינוך בפתרונן.

אבי כהן: בעיה ראשונה היא שהמבנה הה עולה הרבה, מבנה חדש.

אבי כהן: בעיה שנייה היא שזה יימשך יותר משנה.

אבי כהן: אין ספק.

מיכאל מלכיאור: אפשר להקים מהר מאוד בית-ספר, אני רואה את זה בכמה מקומות.

מיכאל מלכיאור: אני עוסק בזה בעצמי, אפשר להקים בית-ספר גם בתוך שנה.

ג'מאל זחאלקה: נכון.

מיכאל מלכיאור: בהחלט אפשר להקים בית-ספר בגודל הזה, שהוא לא בסכומים כמו שציינת.

מיכאל מלכיאור: אם כי אני לא יודע אילו שכלולים רציתם.

אבי כהן: אנחנו מאוד צנועים.

מיכאל מלכיאור: היום לבנות שלד של בית-ספר בצורה רצינית – אין לי הסכומים, אבל בדיוק גמרתי בית-ספר חדש במודיעין, שנגמר בפחות משנה.

מיכאל מלכיאור: בית-ספר מצוין.

מיכאל מלכיאור: זה לא מגיע לסכומים כאלה בכלל.

אבי כהן: זה מתאים לנו.

אבי כהן: אנחנו לוקחים את המפרט הזה.

מיכאל מלכיאור: ההורים יצטרכו להיות חלק מהפתרון, זה ברור.

אלכס מילר: מה עלות השיפוץ של המקום שבו כרגע נמצא בית-הספר?

אלכס מילר: בדקתם?

יצחק גלנטי: בעל המפעל רוצה להוציא אותם משם.

מיכאל מלכיאור: זה תלוי בראש המועצה, אני מבין.

ג'מאל זחאלקה: כשאני שומע כמה ההורים מממנים וצריכים לממן, יכול להיות שזו שכבה סוציו-אקונומית שיכולה לעשות זאת, אבל אני חושב שאנחנו לא רואים את זה כדבר טוב – לא מצד ההורים אלא מצד משרד החינוך, שההורים נאלצים לשלם כסף על שכירות ועל דברים כאלה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא רוצים שהכלל הזה יישבר.

ג'מאל זחאלקה: אחרת יתחילו לעשות זאת במקומות אחרים, וזאת בעיה.

ג'מאל זחאלקה: בדיונים כאן אנחנו מנסים לצמצם ככל האפשר את תשלומי ההורים.

ג'מאל זחאלקה: שנית, המדיניות של משרד החינוך, והיא נכונה, אבל היא לא מיושמת, היא לא ללכת על מבנים ארעיים ולא על שכירות אלא על מבני קבע.

ג'מאל זחאלקה: זכותם של ההורים שיהיה להם מבנה.

ג'מאל זחאלקה: זכותם של התלמידים.

ג'מאל זחאלקה: על זה צריך ללכת.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה הפתרון העדיף: לא שכירות – לא ארוכת טווח ולא קצרת טווח, אלא מבנה קבע לבית-הספר.

ג'מאל זחאלקה: גם זכותם שיהיה בית-ספר.

ג'מאל זחאלקה: כמו שאני מבין, אחת המעלות של בית-הספר היא המיקום שלו.

ג'מאל זחאלקה: אם מעבירים אותו לכרמיאל, הוא מאבד מערכו.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך לעודד בתי-ספר מצליחים, לתת להם זריקת עידוד, וזה כבר קשור לדיון אחר.

ג'מאל זחאלקה: אולי בית-הספר ייסוג אחור אם יעבור לכרמיאל?

ג'מאל זחאלקה: כך אומר ההיגיון שלי.

ג'מאל זחאלקה: כי חלק מההורים לא יהיו, האנרגיות של ההורים יקטנו.

ג'מאל זחאלקה: כאן יש אנרגיות כי הם רוצים לבנות משהו בסביבה.

ג'מאל זחאלקה: אם זה יעבור לכרמיאל, זה יכבה.

ג'מאל זחאלקה: צריך לעודד את מעורבות ההורים, לעודד את ההצלחה, ולא לקחת אותם אחורה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אסף דטנר, בבקשה.

אסף דטנר: אני ממינהל הפיתוח במשרד החינוך.

אסף דטנר: לגבי ההצעה שיהיה מבנה קבע, שישמש את בית-הספר באזור: באופן עקרוני משרד החינוך לא בונה מבנים לבתי-ספר שהם על אזוריים.

אסף דטנר: אף אחד לא בונה.

אסף דטנר: בית-ספר על אזורי, גם בירושלים, אם הוא מצא לו מבנה שהתפנה, או שכר לעצמו מבנה – הוא יכול לפתוח.

אסף דטנר: גם את ההסעות הפסיקו לממן לפני שנתיים, מאחר שזה בית-ספר על אזורי ומאחר שלכל הילדים יש פתרון במקומות שבהם הם גרים.

אסף דטנר: אין תלמיד שיהיה ברחוב.

אסף דטנר: במעלות לא חסרים בתי-ספר.

אסף דטנר: לכן המשרד לא יכול לבנות.

אסף דטנר: גם למשרד יש סדרי עדיפויות.

אסף דטנר: יש מקומות שאין בהם בתי-ספר, או יש בתי-ספר במבנים זמניים.

אסף דטנר: אבל לא בונים במקום שבו יש בית-ספר.

אסף דטנר: אני לא חולק על ההצלחה של בית-הספר.

אסף דטנר: אם הם רוצים בית-ספר אחר, אי-אפשר לבקש שנבנה עוד בית-ספר, שבעצם לוקח לנו תלמידים ממקום אחר.

אסף דטנר: לכן הרעיון הזה לא ישים, לדעתי.

ג'מאל זחאלקה: כפר קרע, באמצעיה הדלים, בנתה בית-ספר בשם "גשר על הוואדי", בית-ספר על אזורי, מהמימון של היישוב.

יוסי ביילין: זה מאוד מזכיר.

ג'מאל זחאלקה: וכאן מדובר על מועצות מקומיות עם כסף.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו, עם הגירעון שלנו, היה רצון.

ג'מאל זחאלקה: אני לא מזהה רצון, זאת הבעיה.

ג'מאל זחאלקה: לפני כל דבר אחר, אני לא רואה שיש הערכה מצד קברניטי או פרנסי האזור, ראשי המועצות המקומיות.

ג'מאל זחאלקה: אני מסתכל על ראיית עולם טכנית, הכול טכני, הכול תעשייה.

ג'מאל זחאלקה: יש שם גם בני אדם, וצריך לטפל בהם.

מיכאל מלכיאור: אולי נשמע מראש המועצה אחרת, שכן יש לו רצון לעזור, כדי לפתור את הבעיה.

ירון קמחי: התחלתי מזה שיש לי רצון לעזור.

מיכאל מלכיאור: תוכל לעזור אולי במימון הקמת בית-ספר?

ירון קמחי: לא, זה לא במנדט שלנו.

ירון קמחי: אין לנו תקציב לזה.

מיכאל מלכיאור: זה כן במנדט, לא ברצון אולי.

ירון קמחי: שוב, המטרה שלשמה הוקם האזור והוקמה המועצה היא לפתח תעשייה בגליל.

ירון קמחי: זה מה שאנחנו עושים, זה מה שאנחנו יודעים לעשות הכי טוב, בזה אנחנו מתמקדים.

ירון קמחי: בית-הספר הוקם כחריג בזמנו, הוא היה מתוכנן לחמש שנים.

מיכאל מלכיאור: הבנתי.

מיכאל מלכיאור: נשמע את המהנדס, רק בקיצור.

רמי חשאן: אני מהדס המועצה של תפן.

רמי חשאן: נבחרתי במכרז באפריל ובפעם הראשונה הונחה על שולחי בקשה לאישור בטיחות.

רמי חשאן: ביקרתי בבית-הספר, הוצאתי דוח.

רמי חשאן: הדוח קשה מאוד, יש דברים רציניים מאוד בעניין הבטיחות והמיגון.

רמי חשאן: חוק משרד החינוך קובע באופן חד-משמעי 15 מ"ר למיגון לכל כיתת אם, ו-7.5 מ"ר מכיתה י' והלאה.

רמי חשאן: אין לנו שום דבר חוץ מ-36 מ"ר מקלט קיים.

רמי חשאן: שנית, הונח על שולחני דוח של היועצת לאיכות הסביבה אצלנו במועצה, שמדבר על פליטות שיכולות להיות ממפעלים סובבים, ובעיות אקוסטיקה ורעש.

רמי חשאן: זה צריך להיות מונח בפני חברי הוועדה בעת קבלת ההחלטה.

אבי כהן: והאנשים שעומדים בתפן, זה בריא להם?

רמי חשאן: אלו תלמידים.

מיכאל מלכיאור: מה היה לפני שנה או שנתיים?

רמי חשאן: יש אישור בטיחות, אבל זה חידוש אישור בטיחות.

מיכאל מלכיאור: אז יש אישורי בטיחות כל הזמן, יש חידוש.

אילנה זריהן: אני מההורים שיזמו את בית-הספר, עם חבורת הורים נוספת שבאה לכאן.

אילנה זריהן: מעבר לקירות ולבטיחות, שלא הפריעו לאף אחד במשך 15 שנה, הקמנו בית-ספר וקהילה מוצלחים ללא עוררין.

אילנה זריהן: אנחנו רוצים רצף.

אילנה זריהן: בחינוך לא עוסקים בדברים חד-פעמיים.

אילנה זריהן: יש כאן אווירה כאילו יש מקום לשיקול דעת לסגור את בית-הספר או להעביר אותו, כאילו זו יחידה, מודל.

אילנה זריהן: אנחנו קהילה שחיה באזור מסוים, ומשרתת את האוכלוסייה שמקו העימות ועד כרמיאל, אבל הטריטוריה שלה והמרכז שלה הוא אזור מעלות, מעלה יוסף.

אילנה זריהן: זו קהילה חיה ונושמת, שמקבלת החלטות בפרלמנט.

אילנה זריהן: אנחנו רצים לקבוע איפה גורלנו, איך אנחנו רוצים לחיות.

אילנה זריהן: המיקום שלנו הוא מעלות והסביבה.

אילנה זריהן: הילדים מגיל שלוש עד י"ב לומדים יחד.

אילנה זריהן: באו לכאן גם בוגרים, חיילים, בוגרים שממשיכים לשרת את בית-הספר גם בהמשך, בקבלת החלטות.

אילנה זריהן: יש לנו ילדים יהודים, ערבים, דרוזים.

אילנה זריהן: יש ילדי סי-פי, פגועי מוחין.

אילנה זריהן: יש קהילה מיוחדת שצריך להתחשב בצרכים שלה.

אילנה זריהן: באמת הגיע הזמן שהמשרד ייקח אחריות על בית-הספר שלנו, ולא מועצה כזאת או אחרת.

אילנה זריהן: זו מועצה תעשייתית, וראש המועצה אומר את זה בפירוש.

אילנה זריהן: סטף ורטהיימר רוצה שבסביבה יהיו רק תעשיות, שמכניסות הון לאזור ומביאות תעשייה ויצוא.

אילנה זריהן: חינוך זה לא יצוא, זה ברור.

אילנה זריהן: המטרה של תפן ברורה.

אילנה זריהן: לנו יש רצון לחנך ילדים שיבואו בחזרה לגליל.

אילנה זריהן: חשוב שתעזרו לנו, בוועדת החינוך, להמשיך עם הרצף הזה עוד 50 שנה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע כמה מהתלמידים.

מיכאל מלכיאור: קריאה: אולי כל תלמיד יציג את עצמו?

מיכאל מלכיאור: אם הטרחנו אותם.

מיכאל מלכיאור: בוודאי.

רון קטלרסקי: אני ממעלות.

רון קטלרסקי: אני לומד כבר שש שנים בבית-הספר, אני בכיתה ח'.

מיכאל מלכיאור: לומדים שם?

מיכאל מלכיאור: כן.

אור פפר: אני גר במצפה אבירים, ליד מעלות, 15 דקות נסיעה.

אור פפר: אני בכיתה י"ב, לומד מכיתה י' בבית-הספר.

יצחק גלנטי: איך אתה מגיע לבית-הספר?

אור פפר: יש הסעות, ציבוריות.

אבי כהן: זו תחבורה ציבורית במימון ההורים.

בר פסח: אני בוגר של בית-הספר, כרגע אני גר בתל אביב, ומלמד בבית שמש, עם כוונות לחזור צפונה.

מיכאל מלכיאור: היית רוצה לחזור ללמד?

בר פסח: לימדתי קצת בשנה שעברה, עזרתי בבגרויות בתיאטרון.

בר פסח: אם יתאפשר, אז כן, יכול להיות.

לימור טפירו: אני לומדת כבר חמש שנים בבית-הספר.

לימור טפירו: יש לנו מרחב בבית-הספר, יש לנו כיתת סי-פי, ויש שם עשרה תלמידים.

מנחם נדלר: אקריא את מה שלימור הכינה: שמי לימור, אני נערה בת 18.5, לומדת בבית-הספר תפן, בשתי כיתות.

מנחם נדלר: אחת היא כיתת האם, שזו כיתת סי-פי, והשנייה היא כיתת שילוב, שבה אני משתלבת בשיעורים שאני יכולה פלוס שיעורי חברה.

מנחם נדלר: זו השנה החמישית שאני לומדת בתפן.

מנחם נדלר: אני בקשר טוב עם המורים והחברים, כל זאת בשל היחס הטוב של הסובבים אותי.

מנחם נדלר: בכיתת האם, כיתת סי-פי, לומדים עשרה תלמידים בעלי שיתוק מוחין ברמות שונות.

מנחם נדלר: מלבד המחנכת עוזרות עוד ארבע סייעות.

מנחם נדלר: צוות המורים עוזר ותומך בתלמידים בכל אשר צריך.

מנחם נדלר: למורים יש סבלנות כלפי התלמידים.

מנחם נדלר: מטרת היחס הזה היא כנראה לקדם את התלמידים, כל אחד בקצב שלו.

מנחם נדלר: אנחנו נמדדים על-פי היכולות ולא על-פי הציונים, דבר זה מקנה הזדמנות לתלמידים להצליח ולהרגיש בנוח.

מנחם נדלר: יש בבית-הספר מספיק מרחב לתזוזה של התלמידים, גם תלמידים כמונו.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: לימור, כל הכבוד לך.

מיכאל מלכיאור: זה היה מאוד חשוב, כל הדברים שלך.

עמית שילה: אני בכיתה ו', אני לומדת שבע שנים בתפן.

דוריאל אברמס: אני מ מעלות, בכיתה י"ב, זאת השנה התשיעית שלי בבית-הספר.

ניצן שחר: אני מכרמיאל, שנה חמישית בבית-הספר, בכיתה י"א.

ערן בוחבוט: אני בכיתה ה', אני שנה שישית, אם אני לא טועה.

אילנה זריהן: הוא ממושב צוריאל.

בר זריהן: סיימתי בשנה שעברה, למדתי מגן חובה ועד י"ב בבית-הספר.

בר זריהן: כתבתי משהו שממש חשוב לי להקריא.

בר זריהן: למדתי בתפן מגן חובה, וסיימתי י"ב בשנה שעברה.

בר זריהן: כיום אני מתנדבת בשנת שירות, בחטיבת בני המושבים של הנוער העובד והלומד במועצה האזורית עמק יזרעאל.

בר זריהן: אני בהחלט יכולה להגיד שאת האדם שאני היום גיבשה המערכת החינוכית שבה גדלתי, לא פחות מהחינוך שקיבלתי בבית.

בר זריהן: בתפן למדתי את הדברים שאינם ברורים מאליהם, כך אני מגלה בעיקר השנה כאשר ובלנות, זכות הבחירה, הטלת הספק, כבוד הדדי, הידברות ובעיקר הרבה אמונה ורצון – ולא רק בסיסמאות, באמת – מלווים אותי כל שביל חדש שבו אני הולכת, משתקפים במבטי, מצלצלים באוזני ונשמעים במילותי.

בר זריהן: על כך אני אומרת תודה כל יום: תודה על הזכות שניתנה לי, על האלטרנטיבה החינוכית הזאת, שנראית לי היום כל כך הגיונית ונכונה.

בר זריהן: בית-הספר תפן הוא בית שבו לנו, הבוגרים, תמיד יהיה מקום, לצד המורים, לצד התלמידים, לצד ההורים, לצד כולם.

בר זריהן: הרצון לחזור ולתת בו מעצמי, לתרום ולקחת חלק בקיומו ובהתנהלותו חזקים אצלי היום יותר מתמיד.

בר זריהן: אני יודעת שאת הילדים שלי אשלח לתפן.

בר זריהן: מי שלא ראה את בית-הספר לא יוכל להבין לגמרי, וגם מי שלא למד או לימד בו, לא יוכל להבין באמת.

בר זריהן: אבל השמועות על בית-ספר אחד, מיוחד, בגליל המערבי, שהילדים מגיעים אליו בחיוך ואהבה, שבו המילה "חינוך" היא לא מילה גסה, והמורים הם בעצם סוג של הורים ויש בו שלווה, ויש בו שמחה, ויש בו אווירה מדהימה, ולומדים בו באמת דברים מהחיים – כל השמועות האלה נכונות וקיימות, והניסוי הצליח.

בר זריהן: אני קוראת לכם לעזור לנו להמשיך ולקיים את המקום הזה, בעיני הוא מסוג הדברים הישנים האלו שאני עוד אומרת עליהם תודה שהם עוד קיימים, כי הם מזכירים לי מה חשוב באמת, ואיך באמת דברים צריכים להתקיים.

מיכאל מלכיאור: כבוד ראש המועצה, אילו היית במקומך, ואולי לכן אני לא במקומך, הלב שלי היה מתפוצץ מגאווה לנוכח התוצאות.

מיכאל מלכיאור: הייתי עומד על כך שזה יהיה אצלי, שזה יהיה כוח משיכה לכל האזור.

מיכאל מלכיאור: עשיתם דבר שלא ייאמן.

מיכאל מלכיאור: אני שומע את התלמידים, ורואה שכתבת את הדברים ברהיטות כזאת, אני רואה את התוצאות, את שיעור הבוגרים שאחר כך מגיעים להתנדבות ולעשייה הכי חשובה במדינה.

מיכאל מלכיאור: ואתם בקלות כזאת מוותרים על הנכס.

ירון קמחי: אנחנו מנסים לדאוג להם שיהיה להם יותר טוב.

מיכאל מלכיאור: כן, אבל זה לא יהיה.

מיכאל מלכיאור: אתה יודע את זה.

מיכאל מלכיאור: כשזה יעבור לכרמיאל, כל הייחוד לא יהיה.

מיכאל מלכיאור: יהיה עוד בית-ספר בכרמיאל.

מיכאל מלכיאור: חלק מהתלמידים יהיו וחלק לא יהיו.

מיכאל מלכיאור: אין לי ספק שרוב התלמידים יהיו במקומות אחרים.

מיכאל מלכיאור: זה לא שלא יהיה חינוך, אבל זה לא זה.

מאיר הלמרייך: יש מספיק צרות בכרמיאל.

נדב רם: אני מבקש לומר משהו, כמנהל בית-הספר.

מיכאל מלכיאור: בסדר, בטח גם אתה שמח על הדברים שנאמרו.

נדב רם: אני מאוד שמח, כמובן.

נדב רם: אני רוצה לומר שני דברים בקיצור.

נדב רם: ראשית, לנושא הקונקרטי של פיטורי המורים: מבחינת ניהול בית-הספר זה מצב בלתי אפשרי.

נדב רם: אנחנו בעיתוי כזה שאנחנו עסוקים בהכנת השנה הבאה, יש אנדרלמוסיה בבית-הספר כתוצאה מהמצב הזה, יש חוסר ביטחון, יש קושי בגיוס מורים, יש בעיות קשות סביב האי-ודאות שהסיטואציה הזאת יוצרת.

נדב רם: אנחנו לקראת אמצע וסוף חודש יוני, ומבחינת הצוות ומבחינת תוכניות הלימודים אנחנו צריכים להיות בעיצומו של העניין.

נדב רם: זה בלתי אפשר במצב הזה.

נדב רם: קשה מאוד לנהל את בית-הספר.

נדב רם: צריך למצוא כל דרך לקראת המעבר העתידי.

נדב רם: למיטב ידיעתי נהוג לעשות זאת בהסכמה עם הצוות, עם משרד החינוך, עם ארגוני המורים.

נדב רם: לא נהוג לעשות צעד חד-צדדי של פיטורים.

נדב רם: אני מאוד מאוד מבקש להמליץ שהצעד הזה יבוטל, וכל מעבר שיהיה לגביו משא ומתן ייעשה בדרך המקובלת.

נדב רם: אני חושב שאין התנגדות לעצם המעבר, אבל הסיטואציה שאליה נקלענו, הנהלת בית-הספר, היא סיטואציה בלתי אפשרית כרגע.

קריאה: נמצאת כאן היועצת המשפטית של ארגון המורים.

קריאה: היא יכולה להסביר משהו על מעבר בתי-ספר שלא דרך פיטורים.

מיכאל מלכיאור: אמרו שהמורים לא פוטרו.

סיגל פעיל: 30 מורים פוטרו.

מיכאל מלכיאור: מנהל המחוז אמר שהמורים לא פוטרו.

קריאה: יש לי מכתב בתיק, אני מורה מפוטרת.

אבי כהן: המורים של משרד החינוך לא פוטרו.

אבי כהן: שאר המורים כן.

מיכאל מלכיאור: בסדר, עכשיו זה מובן לי.

סיגל פעיל: כל המורים שאינם מועסקים על-ידי משרד החינוך קיבלו מכתבי פיטורים.

סיגל פעיל: באותו חדר מורים יש שתי אוכלוסיות.

סיגל פעיל: אוכלוסייה אחת פוטרה והאחרת לא פוטרה, משום מה, אגב.

סיגל פעיל: כי אם יש בית-ספר, כל המורים לא צריכים להיות מפוטרים, ואם אין בית-ספר – כולם.

סיגל פעיל: גם אמרו להם שזה הליך טכני.

סיגל פעיל: הרי פיטורים, מה שזה לא יהיה, זה לא הליך טכני.

סיגל פעיל: יש אנשים ויש משפחות.

סיגל פעיל: יש כאן שני דברים שצריך לתת עליהם את הדעת: ראשית, עצם ההחלטה להעביר את בית-הספר – האם זו החלטה חינוכית, האם ראוי שמשרד החינוך ייתן על כך את הדעת?

סיגל פעיל: כי נדמה שכרגע המשרד אינו מעורב בישיבות.

סיגל פעיל: שנית, איך עושים מהלך מהסוג הזה?

סיגל פעיל: מהלך חינוכי, העתקת בית-ספר, הוא מהלך.

סיגל פעיל: כלומר, זה נמשך זמן, חודשים ולפעמים שנים.

סיגל פעיל: אנחנו בקיאים בזה ומלווים את זה.

סיגל פעיל: כאן המועצה עשתה מעשה.

סיגל פעיל: קודם כול, היא פיטרה את המורים, לפני ששוחחה עם המורים או עם ארגוני המורים, לפני שידעה לאן בית-הספר עובר.

סיגל פעיל: אנחנו לא בבית משפט, ואני מקווה שלא נגיע לבית הדין, כי אנחנו לקראת התארגנות כזאת וחבל.

סיגל פעיל: בסוג מהלך כזה המועצה צריכה לומר את מה שאמרה, אגב, אבל בחדרי חדרי: אני אעסיק את המורים ובית-הספר ימשיך להיכון אם בשנה הבאה לא נסדיר את הנושא הזה מול מועצה כלשהי.

סיגל פעיל: במערכת החינוך תופרים את זה בתפירה עדינה, לא בתפירה גסה.

סיגל פעיל: בשלב זה שום דבר לא סגור.

סיגל פעיל: אין מבנה ואין תשתיות, ובעיקר יש אנדרלמוסיה.

סיגל פעיל: זה בטח לא צריך לאפיין מערכת חינוך.

סיגל פעיל: לכן כל עוד הדברים האלה אינם, ואתם לא השתכנעתם או אנשי החינוך לא השתכנעו, שיש בית חם לתלמידים – לא מפטרים את המורים ולא גודעים כזה סוג של ענף.

סיגל פעיל: אני מבקשת מהיושב-ראש שיבקש מראש מועצת תפן שיאמר את מה שאמר בשיחה טלפונית, ולא הסכים להעלות על הכתב, לצערי: שבכל אופן הם מתחייבים להמשיך לתפקד בשנה הבאה כתמול שלשום, להמשיך להעסיק את המורים, אם הנושא הזה לא ייסגר סופית עד סוף השנה.

סיגל פעיל: זה יניח את דעתנו בשלב זה, אני חושבת.

סיגל פעיל: אם לא, ניאלץ ללכת לבית הדין.

מיכאל מלכיאור: תודה.

ליאת פסח: אני ממקימי בית-הספר, מקימת בית-הספר.

ליאת פסח: הייתי רוצה להגיד שני דברים, בעיקר לנציגי משרד החינוך.

ליאת פסח: נכון, כתושבת מעלות, מאז 1976 קיבלתי מראש המועצה ומבתי-הספר האחרים במעלות פנייה נרגשת שהילדים יחזרו הביתה.

ליאת פסח: קמנו כדי לתת חינוך שתואם את השקפת העולם שלנו, תואם את החינוך שהילדים מקבלים בבית.

ליאת פסח: החלופה החינוכית – ובאמת בזכות חבר הכנסת אורלב זה קרה – היתה שהכירו בנו כאופציה בפלורליזם חילוני, לא דתי.

ליאת פסח: ביישוב שלי יש שלושה זרמים של בתי-ספר דתיים, וכהורה אפשר לבחור.

ליאת פסח: בזרם החילוני אין לי אפשרות בחירה.

ליאת פסח: הקמנו אלטרנטיבה לבחירה, כדי שהחיוך יתאם את האמונה שלנו ואת השקפת עולמנו.

מיכאל מלכיאור: אולי תקימו משהו גם של דתיים וגם של חילונים?

קריאות: יש הרבה תלמידים דתיים.

ליאת פסח: אף אחד לא מאמין כשהוא מגיע לבית-הספר, ורואה תלמידים דתיים וחילוניים, בתוך בית-הספר, זו קהילה מורכבת מאוד.

מיכאל מלכיאור: זה לא צוין בכל החומר שקיבלתי.

מיכאל מלכיאור: בסדר.

מיכאל מלכיאור: נבקש עזרה מחבר הכנסת יוסי ביילין, שפתר פלונטרים גדולים בחייו בכל מיני תחומים, והצליח להגיע לאמנות – ולא משנה אם מסכימים עליהן או לא – אמנות חשובות בתחומים רבים.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שתיתן לנו הכוונה להחלטה, מאחר שהעלית את הנושא.

מיכאל מלכיאור: אני רואה פה התנגשות של ערכים מאוד חזקה.

מיכאל מלכיאור: הייתי רוצה להגיע למשהו בהסכמה כוללת.

מיכאל מלכיאור: תעזור לנו.

יוסי ביילין: אני לא מספיק בקי בצד הפורמלי של העניין כדי להמליץ, בתור הדיוט אני מרגיש שאי-אפשר לכפות על המועצה התעשייתית את בית-הספר הזה, אף שבשלב מסוים במלחמת העולם בין סטף ורטהיימר לבין מר בוחבוט הדבר הזה היה אפשרי.

יוסי ביילין: אני יכול להבין שזה בלתי אפשרי לכפות.

יוסי ביילין: מצד שני, אי-אפשר לסיים את בית-הספר בחטף.

יוסי ביילין: גם זה בלתי אפשרי.

יוסי ביילין: מצד שלישי, ההעברה לכרמיאל, שהיא הכי פשוטה לכאורה, היא סוף בית-הספר, אני מבין את זה גם משיחות שהיו לפני המפגש הזה וגם מהמפגש הזה.

יוסי ביילין: זה אולי הכי פשוט והכי מסודר מבחינה ביורוקרטית, כי כאמור משרד החינוך לא בונה ברמות על-אזוריות – אבל זה אומר שזה יהיה עוד בית-ספר בכרמיאל.

יצחק גלנטי: בית-ספר טוב שנמחק, למעשה.

יוסי ביילין: וזה חבל מאוד.

יוסי ביילין: יכול להיות שדווקא הפתרון הוא של יחיעם, כמשל: משהו מהסוג הזה, מקום שנמצא קרוב מאוד למקום הנוכחי, שיאפשר לתלמידים לחזור וללמוד בבית-הספר.

מיכאל מלכיאור: וישמר את הייחודיות.

יוסי ביילין: גם אם יש בעיה, שצריך להסב את המקום וכו', אולי מבחינה כספית קל יותר לבצע את זה.

יוסי ביילין: זה בטח מחייב לראות את המקורות הכספיים לדבר כזה.

יוסי ביילין: כאן אני חושב שמשרד החינוך כן יצטרך לתת את החלק שלו בעניין זה.

יוסי ביילין: זה לא יכול לקרות בשלושה חודשים, זה ברור.

יוסי ביילין: לכן הדבר הכי הגיוני בעיני, ואני אומר את זה בהסתייגות, אני לא נחרץ, כי אני לא מספיק בקי, היא הסכמה של מר ירון קמחי ושל המועצה לתת ארכה של שנה, בידיעה שהשנה הזאת היא לא עוד שנה בסאגה ארוכה שלא נגמרת, אלא יש חלופה, שהיא ידועה, היא מהסוג של יחיעם, ויש מקורות כספיים כדי לממן את זה.

תמר אוגד: אני מבקשת לשאול שאלה: אני רכזת הלמידה בבית-הספר, אני מורה מפוטרת נכון לרגע זה.

תמר אוגד: יש דבר תמוה בעיני מבחינת מדיניות: איך ייתכן שמשרד החינוך מאשר בתי-ספר על-אזוריים ולא מסייע להם במבנה?

תמר אוגד: הרי שני הדברים לא יכולים להתיישב זה עם זה.

תמר אוגד: אם בית-ספר הוא על-אזורי, ממילא זה אומר ששום רשות לא רואה אותו כשלה מבחינת בעלות.

תמר אוגד: יש כאן סתירה מובנית, ולא פלא שאנחנו בכזאת צרה.

תמר אוגד: עד היום לא הצלחנו לפתור את הצרה הזאת, כי זה עלינו, אבל אנחנו אנשי חינוך, אנחנו לא אנשי בינוי ולא אנשי מינהל או קרקע.

תמר אוגד: השארתם לנו את הבעיה, כאילו היא בעיה פרטית שלנו.

תמר אוגד: אנחנו יודעים להיות אנשי חינוך, לא אנשים שפותרים במדיניות.

מיכאל מלכיאור: זאת שאלה טובה.

מיכאל מלכיאור: לא יודע אם מישהו ממשרד החינוך רוצה לתרץ, אני חושב שיהיה קשה לתרץ.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשאיר את העניין, ונטפל בשאלה הזאת בישיבות ההמשך של הוועדה.

חיים אמסלם: שומעים כאן על בית-ספר מוצלח לכל הדעות.

חיים אמסלם: כולנו התרגשנו קודם.

חיים אמסלם: ההורים משקיעים, השקיעו ומוכנים להשקיע.

חיים אמסלם: ברור שההורים נגועים בדבר, אבל זה לא גורע, למרות שיש חלופות ואפשרויות שנשמעו כאן, אבל באמת, אם בית-הספר נדרש ומוצלח כל כך, אולי אנחנו כאן כוועדת החינוך נצא בקריאה לגורמים.

חיים אמסלם: יש גורמים שיכולים לסייע בבניית מבנה כזה שמתאים וראוי לבית-הספר: מפעל הפיס, גורמים אחרים.

חיים אמסלם: אולי אפשר לפנות לסטף ורטהיימר היקר, שגם הוא ייתן כתף וייבנה מבנה קבע לבית-הספר.

חיים אמסלם: אני ממשיך את מה שאמר חבר הכנסת ביילין: בהבנה שהולכים לקראת פתרון, אפשר לתת ארכה של שנה.

חיים אמסלם: במשך שנה כן אפשר לבנות בית-ספר, כמו שאמר יושב-ראש הוועדה.

חיים אמסלם: אני חושב שזה הדבר הראוי וההגון ביותר, והוא יכול לבוא בהסכמה על-ידי כולם.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: ברוך שכיוונתי לדעת גדולים, כי פחות או יותר הסיכום שחשבתי עליו היה ברוח הדברים של חברי הכנסת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מסכימים עם מה שנאמר, אי-אפשר לכפות על המועצה בית-ספר שהיא ל א רוצה בו, אף שבעיקרון היא רוצה לסייע לפתרון.

ירון קמחי: גם במעשה.

דוד וסרמן: גם במעשה.

דוד וסרמן: אני רוצה להוסיף עוד משהו שלא נאמר.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש, לא עכשיו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו כבר בשלב של סיכום.

מיכאל מלכיאור: מצד שני, אנחנו גם מבינים – מכל מה שנאמר פה – שאי-אפשר לפתור את זה בשבועות הללו, לא מבחינת הנהלת בית-הספר, לא מבחינת התוכן הפדגוגי.

מיכאל מלכיאור: מצד שלישי, כל חברי הוועדה שוכנעו שאסור שהייחוד של בית-הספר הזה יאבד.

מיכאל מלכיאור: לכן אנחנו קוראים לכל הצדדים לאפשר המשך של הפעלת בית-הספר במסגרת הנוכחית לשנה נוספת, ביודעין שזה לשנה, עם מחויבות של כל הגורמים פה – משרד החינוך, ועד ההורים, המועצה והנהלת בית-הספר – למצוא פתרון שיבטיח את המשך הרוח של בית-הספר.

מיכאל מלכיאור: בתור ועדה איננו יכולים לקבל החלטה שמישהו צריך לממן.

מיכאל מלכיאור: זו טעות שהכנסת התחילה לעשות, להחליט החלטות שמישהו אחר צריך לשלם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו יכולים לקרוא למשרד החינוך לעשות משהו, זה כן, ולא יותר.

מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו יכולים לבוא במגע עם גורמים שונים.

מיכאל מלכיאור: אני וחבר הכנסת יוסי ביילין נצורף למאמץ הזה.

מיכאל מלכיאור: נהיה במגע עם גורמים שונים, ואולי נוכל להגיע או למסגרת של השכרת מבנה קבע או למסגרת של בניית מבנה קבע לתלמידים.

מיכאל מלכיאור: חבל, אסור לנו לשפוך דברים חשובים כאלה והישגים כאלה שנעשו בחינוך.

מיכאל מלכיאור: אסור לנו להמשיך את המגמה של לשפוך את זה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא יכולים להרשות את זה לעצמנו, זה חשוב מדי לעתידנו פה, העתיד של כולנו.

מיכאל מלכיאור: אם זה בהסכמת כל חברי הכנסת הנוכחים, אני מציע שזו תהיה ההחלטה שלנו, אני מקווה שכל הגורמים ישתפו פעולה עם ההחלטה הזאת, ובעזרת השם בתקופה הקרובה נמצא פתרון של קבע לבית-הספר.

מיכאל מלכיאור: תודה, אנחנו עוברים לנושא הנוסף.

בר פסח: אני רוצה להגיד תודה רבה, קודם כול על השיעור הזה באזרחות, שמראה איך אפשר, בכוחות משותפים, לפתח רעיון שאנשים הביאו מהבית, שגם בכנסת נותנים מקום לדיונים כאלה.

בר פסח: בעיני זה היה שיעור מאלף שמעולם לא קיבלתי.

מיכאל מלכיאור: תודה, אני מעריך את הדברים שלך.

מיכאל מלכיאור: פיטורים מורים בביתה ספר "מקיף" תרשיחא, ביוזמת חבר הכנסת זחאלקה וחבר הכנסת ברכה

מיכאל מלכיאור: נעבור לבית-הספר "מקיף" תרשיחא.

מיכאל מלכיאור: מר זחאלקה הציע את הנושא, וזו זכותו ואף חובתו להסביר.

ג'מאל זחאלקה: בוקר טוב לכולם.

ג'מאל זחאלקה: הנושא הוא פשוט, יש בפנינו בית-ספר מצליח, מצליח מאוד, אפילו, לשביעות רצונם של כולם.

ג'מאל זחאלקה: יום אחד העירייה, משיקולים שלה, מחליטה שבית-הספר הזה יעבור לרשת חינוכית, לרשת "אורט".

ג'מאל זחאלקה: המורים והתושבים – נציגי התושבים הערבים בתרשיחא במועצה, שני הנציגים – ועד ההורים והמורים, לא רוצים את זה.

ג'מאל זחאלקה: הם רואים שזה בית-ספר מצליח, שהוא הולך מחיל אל חיל, והם חוששים מפגיעה קשה.

ג'מאל זחאלקה: הם התנגדו, וראש העירייה החליט, חד-צדדית, לפטר את כל המורים.

ג'מאל זחאלקה: אקריא רק מה שאומרת עיריית מעלות תרשיחא על בית-הספר, מסמך של העירייה: "תוצאות מרשימות, לאורך שנים, בבחינות הבגרות, בהשוואה למגזר הערבי וליתר המגזרים.

ג'מאל זחאלקה: אחוז אקדמאים גבוה במיוחד מבוגרי בית-הספר.

ג'מאל זחאלקה: פרויקטים מקומיים וארציים בתחום החינוך החברתי, כמו "ילדי שלום", "מחויבות אישי", פרויקט ייחודי בשיתוף בית לוחמי הגטאות, השתתפויות בפרויקט ייחודי למנהיגות עסקית חברתית, לימודים בתנאים פדגוגיים טובים" וכך הלאה וכך הלאה.

ג'מאל זחאלקה: מדובר בהצלחה.

ג'מאל זחאלקה: תמיד יש תלונות להורים וכעס על מצב בית-הספר, אבל היום מדובר על בית-ספר אחר.

ג'מאל זחאלקה: אני יודע זאת גם מהיכרות אישית שלי עם בוגריו, שאני מוצא אותם בכל מקום.

ג'מאל זחאלקה: גם כשהייתי באוניברסיטה, כשלמדתי וכשלימדתי ראיתי את הבוגרים, ראיתי סטודנטים מצליחים, והם ממלאים את הארץ בהצלחתם בכל תחומי החיים.

ג'מאל זחאלקה: הבקשה שלנו מהוועדה לדון בעניין, לבקש או לדרוש מהעירייה לחזור בה מהחלטתה ולבוא בהידברות עם ההורים ועם נציגי הציבור תרשיחא.

מיכאל מלכיאור: לעומת מה שדנו בו לפני כן, לפי הנתונים שקיבלתי ההחלטות על הנושא הזה התקבלו לפני הרבה זמן, זה היה תהליך ארוך.

מיכאל מלכיאור: לפי מה שקיבלתי, ההחלטות הסופיות כבר היו במאי 2005, לפני יותר משנה.

מיכאל מלכיאור: היה גם תהליך משפטי, כך הבנתי.

מיכאל מלכיאור: זה נראה לי מאוד מאוחר.

מיכאל מלכיאור: אם היו דנים בזה לפני שנה או שנה וחצי, זה היה יותר במקום.

ג'מאל זחאלקה: דנו בזה, ההתנגדות של ההורים ושל המשפחות היו כל השנים.

ג'מאל זחאלקה: היה רצון של העירייה, נכון, אתה צודק.

ג'מאל זחאלקה: אבל פיטורי המורים היו רק לפני חודש או שבועיים.

יצחק גלנטי: לא כולם קיבלו מכתבים?

קריאה: כולם.

ג'מאל זחאלקה: כל מורי בית-הספר קיבלו.

ג'מאל זחאלקה: לכן ביקשנו את הדיון הדחוף הזה.

ג'מאל זחאלקה: היום יש שם שביתה.

אלכס מילר: רוצים להעביר ל"אורט", מה הבעיה?

מיכאל מלכיאור: נשמע את נציג משרד החינוך.

דוד וסרמן: קודם כול, לגבי בית-הספר עצמו: אנחנו בהחלט שבעי רצון ממנו, אם כי בשנים האחרונות חלה היחלשות.

דוד וסרמן: בסך הכול, בממוצע המחוזי שלנו, זה אחד מבתי-הספר הטובים.

דוד וסרמן: יש ירידה כלשהי בשיעור ההצלחה בבגרות.

מיכאל מלכיאור: יש ירידה בהרבה מקומות.

דוד וסרמן: נכון.

דוד וסרמן: בסך הכול הוא נחשב לבית-ספר טוב, ויש לנו שביעות רצון ממנו.

דוד וסרמן: הוא מהווה מוקד משיכה לכל האזור.

מיכאל מלכיאור: שיעור ההצלחה, זה כמעט כפול ממה שיש במגזר הערבי.

דוד וסרמן: בבית-הספר הזה לומדים מיישובים רבים בסביבה.

ג'מאל זחאלקה: דרוזים, נוצרים ומוסלמים.

דוד וסרמן: הוא מכניס גם תלמידים מרשויות מקומיות אחרות בסביבה, גם כאלה שיש להן תיכונים משלהן.

דוד וסרמן: יש ילדים שמגיעים משם לבית-הספר.

מיכאל מלכיאור: מה הבעיה?

דוד וסרמן: יש במעלות בית-ספר תיכון שמנוהל על-ידי רשת "אורט".

דוד וסרמן: אנחנו מאוד מעריכים את העבודה עם רשת "אורט", היא בהחלט מוסיפה משאבים רבים שהמשרד לא נותן, היא מפתחת את מערכת החינוך, ובהחלט יש לנו עניין שרשת אחת תנהל את המערכת המשותפת של כל בתי-הספר התיכוניים ביישוב.

דוד וסרמן: אנחנו תומכים בנושא הזה מתוך הניסיון המצוין שיש לנו בעבודה עם רשת "אורט".

מיכאל מלכיאור: בעצם אתה אומר שזה בית-ספר טוב, אבל אם יהיה חיבור לרשת "אורט" זה ייתן יותר.

דוד וסרמן: יהיה טוב יותר, יהיה יותר פיתוח של מעבדות, מתקנים וכו'.

מיכאל מלכיאור: בית-הספר במעלות גדול מאוד.

מיכאל מלכיאור: אתם לא רוצים בתי-ספר קטנים.

דוד וסרמן: אנחנו לא מאחדים את בתי-הספר.

דוד וסרמן: בבעלות רשת "אורט" יהיה בית-ספר אחד במעלות ובית-ספר אחד בתרשיחא.

מיכאל מלכיאור: אז מה הבעיה?

ג'מאל זחאלקה: ראש העירייה עובד במעלות עם רשת "אורט".

ג'מאל זחאלקה: הוא לא רוצה לטפל בבית-הספר בתרשיחא.

ג'מאל זחאלקה: הסיבה היחידה שהוא רוצה שיהיה "אורט" בתרשיחא היא שיש "אורט" במעלות.

ג'מאל זחאלקה: זה לא קשור להצלחת בית-הספר, זה לא קשור למצב הלימודים.

מיכאל מלכיאור: תסביר לי, אני קצת מכיר,

ג'מאל זחאלקה: תושבי תרשיחא, או חלק גדול מהם, לא מתלהבים מראש העיר.

ג'מאל זחאלקה: הם מבקשים שהוא יהיה האחראי.

ג'מאל זחאלקה: מה, הם לא רוצים לפתח?

ג'מאל זחאלקה: הם רואים שבית-הספר הזה עובד טוב ומתפתח כל הזמן.

מיכאל מלכיאור: אתה בטח יודע, מהניסיון הרב שלך, שרשת "אורט", שהיא רשת עולמית, כשהיא נכנסת לבית-ספר, היא מוסיפה המון.

מיכאל מלכיאור: אני רק רוצה להבין את הנקודה: מה רע בזה שבית-ספר שהוא מצוין וטוב יהיה עוד יותר טוב אם ייכנס גורם שיכול להוסיף.

ג'מאל זחאלקה: אני רוצה שנציגי העיר ישמיעו את דבריו.

מיכאל דהן: אני מנציגי שלמה בוחבוט, שמדברים עליו כל הזמן.

יצחק גלנטי: אני רואה שהוא כל הזמן ברקע.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: נשמע את הצדדים קודם.

חיים אמסלם: רוצה לשאול שאלה.

חיים אמסלם: במכתב שקיבלתי העתק ממנו, שהופנה ליושב-ראש הוועדה, מצוין שבית-הספר הוא בהדרגה בפיחות מבחינת מספר התלמידים.

חיים אמסלם: זה רק השנה?

מיכאל מלכיאור: עד לפני חמש שנים היו 450 תלמידים.

מיכאל מלכיאור: היום יש 400 ומשהו תלמידים.

מיכאל מלכיאור: זה לא משמעותי.

ג'מאל זחאלקה: בתרשיחא אחוז הילודה לא גבוה.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו רגילים שבבית-ספר ערבי בכל שנה יש 50-100 תלמידים יותר מבשנה שעברה.

ג'מאל זחאלקה: כאן יש יציבות.

מיכאל מלכיאור: יש לנו נתונים לגבי מספר התלמידים.

מיכאל מלכיאור: זה לא משמעותי.

מיכאל מלכיאור: לא זאת הבעיה.

אלכס מילר: אני יכול לומר את הדעה האישית שלי.

אלכס מילר: למדתי ב"אורט" וגם את התואר שלי עשיתי ב"אורט", "אורט" סינגלובסקי.

אלכס מילר: אני מכיר את הרשת מקרוב.

אלכס מילר: אני יודע ש"אורט" תורם, גם מבחינת העבודה בשטח וגם מבחינת החינוך, הרבה מאוד לישראל.

אלכס מילר: לדעתי זה הפוך: ברגע ש"אורט" ייכנס לשם, בית-הספר יתפתח ויוכל להכניס עוד תלמידים מהאזור.

אלכס מילר: כי חוץ מזה שהוא נותן חינוך טוב הוא גם מפתח את הנושא הטכנולוגי וכו'.

אלכס מילר: לדעתי זה רק לטובה.

אלכס מילר: אני לא חושב שיש כאן ניגוד אינטרסים מבחינת התלמידים.

מיכאל דהן: אני יועץ ראש העיר לחינוך, עובד שנים רבות במעלות.

מיכאל דהן: יש כאן חברים טובים מתרשיחא, שעם חלקם גדלנו יחד, ואנחנו חברים טובים במעלות תרשיחא.

מיכאל דהן: בקצת סבלנות, אני רוצה לתאר את העניין.

מיכאל דהן: המהלך הוא בן שנתיים.

מיכאל דהן: זה לא קרה אתמול בלילה.

מיכאל דהן: הסיבה הראשונית שבגללה החליטה הנהלת העיר, בהייררכייה הנכונה, במהלך החוקי הנכון – הנהלת העיר, מליאת העיר, בית המשפט המחוזי, בית המשפט העליון, וכולם גיבו את ההחלטה –הסיבה העיקרית היא הרצון לשדרג את בית-הספר לרמות הנדרשות היום.

מיכאל דהן: נכון, בית-הספר מוצלח מאוד, היה מוצלח מאוד וגבוה מאוד, רוב בעלי התארים בתרשיחא הם בוגרי התיכון.

ואסל טאהא: למה "היה"?

מיכאל דהן: מייד אסביר.

מיכאל דהן: בארבע או בחמש השנים האחרונות ירדנו בבגרויות ל-55% זכאים.

מיכאל דהן: פעם היינו ב-70% או 80%.

מיכאל דהן: ירדנו גם במספר התלמידים.

מיכאל דהן: זה גם נובע מזה שיש ארבעה או חמישה בתי-ספר מסביב לתרשיחא, בפריפריה, שניזונים מאותם תלמידים והם תחרות קשה.

מיכאל דהן: חברנו ראש עיריית פסוטה יסביר.

מיכאל מלכיאור: זה שיש תחרות קשה, זה לא מסביר ירידה בבגרות.

מיכאל מלכיאור: אגב, בזכאות לבגרות יש ירידה מ-63% ל-55%.

מיכאל מלכיאור: זה לא נורא.

מיכאל מלכיאור: וגם 55% הם בערך 80% יותר מהממוצע במגזר הערבי בישראל.

מיכאל דהן: נכון.

מיכאל דהן: זאת השקעה רבת שנים של עיריית מעלות, עם תושבי תרשיחא.

מיכאל דהן: בית-הספר גם בנוי יפה מבחינה פיזית, והוועדה מוזמנת לבקר בו, כשתבוא למעלות.

מיכאל דהן: הוועדה היתה אצלנו לפני שנתיים או שלוש.

מיכאל דהן: תראו בית-ספר למופת.

מיכאל דהן: אנחנו גאים מאוד בבית-הספר ודואגים לו מאוד שלא יידרדר, לא מבחינת תקנים, לא מבחינת ההשקעה ולא מבחינת מספר התלמידים.

מיכאל מלכיאור: למה אתם לא משקיעים יותר בבית-הספר?

מיכאל דהן: כפי שידוע לך, אם מערכת החינוך היום תסתמך רק על המקורות שמגיעים ממשרד החינוך, היא בבעיה קשה.

מיכאל דהן: היא חייבת לגייס משאבים ממקורות חוץ.

מיכאל דהן: בית-הספר בתפן הוא דוגמה לכך.

מיכאל דהן: אם זה לא יהיה, מערכת החינוך, בוודאי בתיכונים, לא תגיע לרמות הנדרשות.

מיכאל דהן: ו"אורט" עושים את זה מצוין.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שהדברים מובנים והגיוניים, נשמע למה יש התנגדות בכלל.

נח'לה טנוס: כבוד היושב-ראש, נמצאים אתנו חברים מהמועצה, נמצא אצלנו ג'ורג' אבו איוב, ראש מועצת פסוטה, ואנחנו רואים בו שותף, כי תלמידי פסוטה לומדים בתרשיחא.

נח'לה טנוס: נמצא אתנו יושב-ראש ועד ההורים, מר דכואר, גם נציג ועד ציבורי מתרשיחא.

נח'לה טנוס: המהלך הזה, להעביר את "מקיף" תרשיחא לרשת "אורט", לדעתי זו החלטה לא חינוכית, אלא החלטה פוליטית.

נח'לה טנוס: היתה הצעה לבחון את העברת "מקיף" תרשיחא לרשת "אורט".

מיכאל מלכיאור: אתה נמצא במקום שבו כל ההחלטות הן החלטות פוליטיות.

נח'לה טנוס: אני מדבר על חינוך, על בית-ספר.

נח'לה טנוס: בית-הספר יקר לנו ולכל יישובי האזור.

נח'לה טנוס: בחנו את הנושא של העברת "מקיף" תרשיחא ל"אורט" מבחינה אחת, כי אנחנו רוצים את הטוב ביותר לבית-הספר.

נח'לה טנוס: התייעצנו עם אנשי חינוך מהכפר ומחוצה לו, ביקרנו בבתי-ספר באזור, מהמגזר הערבי, ראינו שאין שום סיבה להעביר את בית-הספר.

נח'לה טנוס: התייעצנו גם עם ועד ההורים.

נח'לה טנוס: כל הגורמים בתרשיחא: ועד הורים, ועד מורים, נציגי תרשיחא, גם ראשי המועצות בסביבה, שאנחנו רואים אותם שותפים לבית-הספר – כולם לא מעוניינים בהעברת "מקיף" תרשיחא לרשת "אורט".

נח'לה טנוס: ראש העיר מתעקש.

נח'לה טנוס: הוא החליט החלטה בניגוד לרצוננו.

נח'לה טנוס: אנחנו מיעוט בעירייה: שני חברים מול 13.

נח'לה טנוס: חברי העירייה שהצביעו בעד העברת "מקיף" תרשיחא לרשת "אורט" לא מכירים את בית-הספר, הם אף פעם לא ביקרו בבית-הספר.

נח'לה טנוס: אין להם שום מידע על בית-הספר.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשאול אותך, אני מבין את ההתרגשות, כי הנושא חשוב לך וקרוב ללבך.

מיכאל מלכיאור: אין צורך לדבר בהתרגשות.

מיכאל מלכיאור: אני עדיין מתקשה להבין מה הבעיה.

מיכאל מלכיאור: המצב הזה קיים בכל הארץ, זה לא ייחודי למעלות תרשיחא.

מיכאל מלכיאור: ראש העיר במצוקה למצוא את התקציבים שהוא צריך לבית-הספר, משרד החינוך מקצץ עוד ועוד בכל שנה, כי כך זה בכל הארץ.

מיכאל מלכיאור: הוא מוצא פתרון.

מיכאל מלכיאור: הוא רוצה לחזק את בית-ספר, ועם זאת, אין לו אמצעים, אז הוא ניגש לרשת "אורט", והם מוכנים לתת את ההשקעה כדי שבית-הספר יתקיים ויתחזק.

מיכאל מלכיאור: שאלתי אותך: מה הסיבה שאתם לא רוצים בזה?

מיכאל מלכיאור: .

מיכאל מלכיאור: תסביר לנו.

מיכאל מלכיאור: אני לא שואל כדי לקטר, אני מבין שאתם בדקתם טוב את נושא, אבל אני רוצה להבין.

נח'לה טנוס: אין לי שום כוונה לפגוע פה ברשת "אורט" ובמנהלים שלה.

נח'לה טנוס: אנחנו יודעים שרשת "אורט" מוצלחת במגזר היהודי, ובדקנו, אבל עד איום "אורט" אפילו לא מוכרת מספיק במגזר הערבי.

מיכאל מלכיאור: הגיע הזמן.

נח'לה טנוס: אכנס עכשיו לעמדה של תושבי האזור: אנחנו שומעים יום-יום איומים, כי יש לנו מתחרים בבתי-ספר באזור – בפקיעין וביישובים אחרים.

נח'לה טנוס: אם בית-הספר הזה עובר ל"אורט", תלמידי האזור יעזבו לבתי-ספר אחרים.

נח'לה טנוס: אגב, בית-הספר מושבת היום.

מיכאל דהן: כראש מינהל חינוך אני מבקש להתערב בעניין הזה.

מיכאל דהן: אתמול בלילה הם הכריזו על השבתת מערכת החינוך.

מיכאל מלכיאור: אני לא עוסק בזה.

ואסל טאהא: זו זכות לגיטימית של ההורים.

ג'מאל זחאלקה: אתה פיטרת את כל המורים, אדוני.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע מה זה לפטר?

מיכאל דהן: אסביר למה.

מיכה מעיקי: אדוני, יש להם ארגון, לא צריך להגן עליהם.

מיכאל מלכיאור: עד עכשיו ניהלנו את זה עניינית, בואו נמשיך כך.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר שכל התלמידים יעזבו לבתי-הספר המתחרים?

ג'מאל זחאלקה: יסגרו את בית-הספר.

ג'מאל זחאלקה: זה החשש האמיתי.

ג'מאל זחאלקה: תשימו את זה על השולחן.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו חוששים שהמגמה היא לסגור את בית-הספר בסופו של דבר, ועושים את זה דרך תחנת ביניים שנקראת "אורט".

מיכאל מלכיאור: עדיין, אני חוזר על השאלה שלי.

מיכאל מלכיאור: אני רק רוצה להבין: אני מבין שאתם אומרים של"אורט" יש הצלחות גדולות במגזר היהודי, והוא לא נכנס מספיק למגזר הערבי.

דוד וסרמן: "אורט" נכנס לעכו למגזר הערבי, לפני שלוש שנים.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע מה ההבדל?

ג'מאל זחאלקה: בעכו בית-הספר היה נחשל, ו"אורט" הצליחו אתו.

ג'מאל זחאלקה: פה לוקחים בית-ספר מוצלח ומכניסים אותו לבינוניות.

מיכאל מלכיאור: למה אתה חושב שהכניסה של "אורט" תוריד מהרמה של בית-הספר?

ג'מאל זחאלקה: ראש מועצת פסוטה ידבר על יישובים אחרים שלא יבואו.

מיכאל מלכיאור: למה אתה לא יכול לענות?

ג'ורג' איוב: אני ראש המועצה המקומית פסוטה, גם אני בוגר בית-ספר תרשיחא, נכון, יש לי תואר דוקטור.

ג'ורג' איוב: אני רוצה להגיד כמה דברים, לא אכנס לכול עכשיו.

ג'ורג' איוב: המצב שלנו בצפון קשה מאוד בפסוטה, מעילייה ותרשיחא.

ג'ורג' איוב: אם נמשיך באותה מגמה של השנים האלה, או של שנים קודמות - יש מלחמה בין בית-הספר בתרשיחא לבית-הספר בגוש חלב ומעילייה, על ילדי פסוטה.

ג'ורג' איוב: אצלנו אין בית-ספר תיכון.

ג'ורג' איוב: אנחנו מחוזרים.

ג'ורג' איוב: המלחמה הזאת על הילדים רק עושה בלגן בכל האזור.

ג'ורג' איוב: הייתי במעלות תרשיחא, הם הזמינו אותי.

ג'ורג' איוב: בפסוטה יש 82 ילדים.

ג'ורג' איוב: אני חבר בעמותת "נוטרדם", יש בית-ספר במעילייה שהוקם לפני חמש שנים על-ידי הגרמנים.

ג'ורג' איוב: הוא הוקם למען פסוטה ומעילייה יחד.

ג'ורג' איוב: אני, כראש מועצה, טוב לי שיש בלגן בין העיריות, כי אני אקח את הילדים ל"נוטרדם", ובית-הספר שלי יגדל ויהיה לי טוב.

ג'ורג' איוב: אבל אני רוצה לראות את העתיד.

מיכאל מלכיאור: למה?

מיכאל מלכיאור: אני שואל שאלה פשוטה למה כש"אורט" ייכנס לבית-הספר, מעכשיו בית-הספר ירד?

ג'ורג' איוב: אני לא מכיר את "אורט",

מיכאל מלכיאור: אולי זאת הבעיה.

ג'ורג' איוב: אבל אם תושבי תרשיחא מתנגדים, המורים מתנגדים,

מיכאל מלכיאור: למה?

ג'ורג' איוב: הם מתנגדים להעברה.

מיכאל מלכיאור: אני שומע את הדובר השלישי מטעם בית-הספר.

מיכאל מלכיאור: כולכם אומרים שאתם מתנגדים.

מיכאל מלכיאור: אני רק שואל למה.

ג'ורג' איוב: יש לי פתרון לילדי הצפון.

ג'ורג' איוב: אמרתי את זה בעיריית מעלות תרשיחא ביום ראשון: בואו נאחד את בית-ספר "נוטרדם" ואת בית-הספר בתרשיחא יחד, לא תחת המטרייה של "אורט" אלא תחת עמותה שהיא חזקה בהרבה, לדעתי, במגזר הערבי.

ג'ורג' איוב: ההצלחות שלה גדולות בהרבה מאלו של "אורט".

ג'ורג' איוב: הכוונה לבית-ספר שתחת הבישוף אליאס שרקור.

כנרת הדר: ואיפה ילמדו המוסלמים?

כנרת הדר: זה אחד השיקולים.

ג'ורג' איוב: תני לי לגמור.

ג'ורג' איוב: יש סקר של משרד החינוך על עשרה בתי-ספר הכי טובים בארץ: שבעה מהם הם מבתי-הספר הפרטיים של הבישוף אליאס שרקור.

ג'ורג' איוב: זה בדוק וידוע.

ג'מאל זחאלקה: על זה אין ויכוח, שזה טוב.

ג'ורג' איוב: בתשובה על השאלה, יש בבתי-הספר האלה יותר מוסלמים ודרוזים מנוצרים.

ג'ורג' איוב: מבחינה כלכלית, יש לעמותה הזאת ולבתי-הספר האלה הרבה יותר כסף.

ג'ורג' איוב: , הם מביאים הרבה יותר כסף מחוץ-לארץ לתמוך בבתי-הספר שלהם.

ג'ורג' איוב: אני מציע פה שעיריית מעלות תרשיחא ואנחנו מ"נוטרדם" נשב יחד, נאחד את שני בתי-הספר, לא יהיו עוד מלחמות, תחת המטרייה של בית-הספר ההוא.

משה קרפל: אני סמנכ"ל "אורט".

משה קרפל: המנכ"ל לא יכול היה להשתתף.

משה קרפל: נודע לנו על הדיון אתמול בערב.

מיכאל מלכיאור: נבדוק את זה.

משה קרפל: קודם כול, אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם.

משה קרפל: ברשת "אורט" יש הרבה מאוד בתי-ספר במגזר הלא יהודי, הערבי.

משה קרפל: יש לפחות שבעה בתי-ספר ותיקים.

משה קרפל: דיברו מר וסרמן וחבר הכנסת מילר.

משה קרפל: אפשר לבדוק את ההצלחה שלהם, היא בלתי רגילה.

משה קרפל: ברמה של העובדות אני סותר את האמירה הזאת.

משה קרפל: יש בית-ספר בעכו, אפשר לברר עם תושבי עכו.

משה קרפל: יש "אחווה גלבוע", אחד מבתי-הספר המובילים במדינה במגזר הערבי.

דוד וסרמן: בנעורה.

ואסל טאהא: אז דבר על המצוקות שם.

ואסל טאהא: אני יודע מה קורה שם.

ואסל טאהא: דבר על הצפיפות.

משה קרפל: אחד מבתי-הספר המובילים.

משה קרפל: צפיפות?

משה קרפל: הלוואי על כל ילדי ישראל בית-ספר כמו "אחווה גלבוע".

ואסל טאהא: שמעתי מראש הרשות ומחברי המועצה ומאנשים ותלמידים על מצוקות, על קשיים, על מצב בלתי נסבל שם.

יצחק גלנטי: זה לא הנושא עכשיו.

ואסל טאהא: הוא פתח את הדיון.

משה קרפל: היושב-ראש שאל אותי איפה יש בתי-ספר.

משה קרפל: יש בחיפה, יש בוואדי סלמה, יש בסאג'ור, יש בעוספייה, יש בנצרת.

משה קרפל: ראש העיר נצרת מנהל אתנו מגעים כדי לבדוק אפשרות להרחיב את הפעילות עם הרשת.

ואסל טאהא: בנצרת יש הצלחות מעל ומעבר?

ואסל טאהא: באמת.

ואסל טאהא: דווקא אלו שני בתי-ספר שאני יודע עליהם.

יצחק גלנטי: אבל זה לא הדיון.

ואסל טאהא: הוא מדבר על ההצלחות הרעות במגזר הערבי.

יצחק גלנטי: הוא מדבר על פריסה ביישובים בגליל.

ואסל טאהא: זה לא הצלחה.

משה קרפל: היושב-ראש שאל איפה יש בתי-ספר של "אורט", ואמרתי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עובדים יחד, לא כמו בוועדות אחרות.

מיכאל מלכיאור: לא בצעקות.

ואסל טאהא: הוא מדבר על פריסה, אומר "מוביל", נותן תואר לכל בית-ספר.

ואסל טאהא: אני יודע את האמת יותר מכולם, אני חי שם, אני יודע מה קורה בנצרת.

ואסל טאהא: גם מר וסרמן יודע מה קורה בנצרת, דבר, מר וסרמן.

מיכאל מלכיאור: אין צורך להגיב כך.

מיכאל מלכיאור: מר וסרמן ידבר, גם אתה, כל אחד בתורו ובסגנונו.

מיכאל מלכיאור: נאמר לפני כן שרשת "אורט" אינה עוסקת בכלל במגזר הערבי.

מיכאל מלכיאור: זאת היתה אמירה שנאמרה על-ידי חברים מכובדים מסביב לשולחן.

מיכאל מלכיאור: אז בא הנציג של רשת "אורט", ואומר שזה לא נכון.

מיכאל מלכיאור: זה הכול.

משה קרפל: עוד כמה עובדות: קודם כול, הוזכר שיש כוונה להשתמש בכניסה של "אורט" לסגור את בית-הספר.

משה קרפל: אז אני רוצה להצהיר באופן שאינו משתמע לשתי פנים:

משה קרפל: אם "אורט" תיכנס לבית-הספר, ואני מקווה שכן, לא רק שאין לה כוונה לסגור את בית-הספר, אלא יש לה כוונה לפאר ולפתח אותו, ולהשקיע בו.

משה קרפל: אני מצהיר זאת כאן.

משה קרפל: לא רק שלא לסגור, אלא לפתח ולהשקיע.

משה קרפל: עוד אמירה וחצי, לעניין המורים: אני לא רוצה להתערב במהלך שמתבצע על-ידי עיריית מעלות תרשיחא, אבל אורט מעסיקה בארץ כ-6,000 מורים.

משה קרפל: יש לנו מערכת יחסי עבודה קורקטית, עניינית ומקצועית מאוד עם ארגוני המורים, וכך אנחנו מתכוונים לעשות גם עם מורי תרשיחא, תוך שמירה על כל הזכויות שהאנשים צברו עד היום.

מיכאל מלכיאור: למה הייתם צריכים לפטר את המורים?

מיכאל דהן: המהלך בן שנתיים.

מיכאל דהן: בשנה שעברה ניהלנו משא ומתן מסודר עם ארגוני המורים, עם המורים, בשיתוף ההורים.

מיכאל דהן: הגענו ל-31 במאי, שזה המועד לשינויים פרסונליים.

מיכאל דהן: כשהמועד עבר אמרו שיש עוד שנה למשא ומתן.

מיכאל דהן: השנה שוב התחיל משא ומתן מסודר, ונציג ארגון המורים יושב פה, ושוב הגענו לתאריך הקובע.

מיכאל דהן: אם היינו מגיעים אליו, היו אומרים לנו לחכות עוד שנה.

מיכאל דהן: לכן זה היה תהליך מחויב המציאות: הודעה על פיטורי המורים, כדי שכולם יעברו ל"אורט", ילכו לעבוד ברשת "אורט".

מיכאל דהן: אני רוצה לבשר שהיום אנחנו מסיימים כאן והולכים למשא ומתן מסודר, בתקווה שנגיע למצב שכל המורים יחזרו לעבודתם והכול ינוהל תחת רשת "אורט" בצורה מסודרת.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש תגובות בדקה.

ריאד בשארה: אני חבר מועצת העיר השני בתרשיחא.

ריאד בשארה: אני בוגר בית-הספר התיכון תרשיחא, ורופא וטרינר במקצוע שלי.

ריאד בשארה: התנגדנו כבר מההתחלה.

ריאד בשארה: הסכמנו לבחון מהלך של הרשת, וזה מה שעשינו.

ריאד בשארה: הלכנו וביקרנו בבתי-ספר של הרשת.

ריאד בשארה: התייעצנו עם אנשי חינוך רבים, משכמם ומעלה.

ריאד בשארה: הגענו למסקנה שבית-הספר התיכון תרשיחא לא צריך את המעבר הזה.

ריאד בשארה: אכן יש שחיקה ניהולית, היינו לקראת חילופי מנהל, המנהל התחלף, והוא ייתן יותר תפוקה בניהול בית-הספר.

ריאד בשארה: בית-הספר טוב, הוא יכול להעמיד אותו על הרגליים ולהריץ אותו קדימה.

ריאד בשארה: אין צורך בכל הזעזוע הזה שאנחנו דנים בו, במעמד רשת "אורט".

ריאד בשארה: התנגדנו, גם ועד ההורים, גם המורים, גם רוב התושבים בתרשיחא התנגדו.

ריאד בשארה: יש הרבה מתחרים באזור.

ריאד בשארה: תרשיחא הוא כפר קטן, של 4,500 תושבים.

ריאד בשארה: תרשיחא לבד לא תוכל להעמיד בית-ספר.

ריאד בשארה: במעבר לרשת "אורט", עם כל התחרות באזור, החשש הוא שהרבה ילדים ייגשו לבתי-ספר אחרים, ואנחנו נישאר עם ילדי תרשיחא בלבד.

מיכאל דהן: רק רשת "אורט" תמנע את הנשירה הזאת.

מיכאל מלכיאור: סליחה, אדוני.

מיכאל מלכיאור: קצת תרבות דיבור.

מיכאל מלכיאור: אי-אפשר כך.

מיכאל מלכיאור: בעוד חמש דקות אנחנו חייבים לצאת למליאה.

מיכאל מלכיאור: לא עושים כך.

ריאד בשארה: מזה יהיה קיצוץ במגמות, קיצוץ בשעות הלימוד.

מיכאל מלכיאור: אתה שומע פה נציג של "אורט".

מיכאל מלכיאור: הוא הבטיח להשקיע, שזה יהיה לטובת בית-הספר.

ריאד בשארה: אני מבין אותו, אבל זה לא תלוי בנציג "אורט", אלא באנשים בסביבה, שיחליטו לאן לשלוח את הילדים.

מיכאל מלכיאור: האנשים בסביבה הם אנשים אינטליגנטיים.

מיכאל מלכיאור: אם הם שומעים שכל מה שיש היום יהיה, ותהיה גם תוספת של השקעה, מעבר למה שיש היום, איזו סיבה תהיה להורים באזור להוציא את הילדים, אם יש רק תוספת?

ריאד בשארה: יש שיקולים אחרים להורים בכפרים האחרים, והם לא ישלחו את הילדים לתרשיחא אם זה יעבור ל"אורט".

ריאד בשארה: אני עובד בכפרים האלה ושומע את האנשים.

ריאד בשארה: זה החשש שלנו.

מיכאל מלכיאור: מכיוון שאנחנו מוגבלים בזמן, אני לא חושב שאני יכול למצות את העניין.

דוד וסרמן: אני רק מבקש מההורים שינהלו את המאבקים, אבל מחר יחזירו את הילדים ללמוד.

דוד וסרמן: זה מה שאני מבקש.

חליל אבו חסאן: הם לא יחזירו.

חליל אבו חסאן: אתה לא תקבע.

נאהי דכואר: אף אחד לא חוזר.

חליל אבו חסאן: תלמד את הילד שלי בכוח?

ריאד בשארה: אדוני היושב-ראש, ברשותך, שתי מילים, להשלים את מה שהתחלתי להגיד.

ריאד בשארה: אני ועמיתי נח'לה טנוס חברים במועצת העיר תרשיחא.

ריאד בשארה: כפי שאמר מר דהן, לכאורה מועצת העיר ישבה, ההנהלה ישבה וקיבלה החלטה.

ריאד בשארה: אבל אנחנו מיעוט בעירייה הזאת, ואנחנו בעלי העניין בנושא הזה.

ריאד בשארה: אמרנו שאנחנו מתנגדים.

ריאד בשארה: אני חושב שמן הראוי היה שראש העיר ישמע את המילה שלו ולא יעשה מהלך כזה.

מיכאל מלכיאור: הבנו.

מיכאל מלכיאור: חייבים לסיים.

ואסל טאהא: רציתי להתייחס למה שאמר ד"ר בשארה.

נח'לה טנוס: סליחה, יושב-ראש ועד ההורים פה.

מיכאל מלכיאור: סליחה, צריך לסיים בתוך שתי דקות.

מיכאל מלכיאור: נתתי לכל האנשים מתרשיחא לדבר.

נאהי דכואר: אני יושב-ראש ועד הורים, אם תרשה לי.

מיכאל מלכיאור: לא.

ואסל טאהא: הייתי בתרשיחא, אני מכיר הרבה אנשים שם, שוחחתי אתם.

ואסל טאהא: רציתי לחדד את מה שאמר ד"ר בשארה: המיעוט לא יכול לקבוע תהליך בעיריית תרשיחא, והרוב מחליט בתרשיחא.

קריאה: זאת עיר אחת.

חליל אבו חסאן: זה שקר.

ואסל טאהא: הרוב בעירייה מחליטים לרוב בתרשיחא, כשהם לא יודעים מה קורה, הם לא ביקרו, הם לא יודעים מה זה התיכון.

ואסל טאהא: רציתי להגיד משפט אחד בקשר לתיכון, שהם לא אמרו: תיכון תרשיחא בשבילם זה דבר יקר.

ואסל טאהא: זה הדבר שהם מתגאים בו.

ואסל טאהא: זה סמל היישוב, מימי הבריטים.

ואסל טאהא: הם לא רוצים לוותר עליו, פשוט מאוד.

ואסל טאהא: הם רוצים לפתח אותו.

ואסל טאהא: זאת האמת.

אלכס מילר: אבל הם סוגרים אותו.

ואסל טאהא: הם לא רוצים רשת "אורט", הם רוצים להתגאות, לתפוס את הסמל.

אלכס מילר: אבל בעוד שנה ירצו לסגור.

מיכאל מלכיאור: בזמן שיש לנו אנחנו לא יכולים להגיע לסיכום בנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נמשיך את הדיון.

מיכאל מלכיאור: אני מאוד קורא לצדדים למצות את הדיאלוג ביניהם בינתיים – גם בתוך העירייה, גם עם ועד ההורים, ואני מצטער שלא הספקנו לשמוע את הנציג.

מיכאל מלכיאור: מצו את הדיאלוג ביניכם במהירות האפשרית, ואל תשתמשו בילדים.

מיכאל מלכיאור: הילדים ילכו ללמוד, ובינתיים תמצו את זה.

מיכאל מלכיאור: תשמעו את המיעוט, אי-אפשר לכפות את זה על ההורים ועל התלמידים אם הם לא רוצים.

מיכאל מלכיאור: מצד שני, אני מציע להורים: תקשיבו לנציגי "אורט".

מיכאל מלכיאור: אני מכיר את הרשת בכל הארץ, בכל המגזרים.

מיכאל מלכיאור: זו באמת רשת שעושה נפלאות.

מיכאל מלכיאור: אל תפסלו אותה על הסף רק משום שאתם לא יודעים איך לאכול את הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שזה יהיה לברכה ולתועלת של בית-הספר.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לכולם.

ג'מאל זחאלקה: יהיה המשך דיון?

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: תודה.