ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 12, 2006-06-06 11:30

מיכאל מלכיאור: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

מיכאל מלכיאור: קיבלנו מכתב מנציג הורי התלמידות, עזרא אלדר.

מיכאל מלכיאור: בוועדה הזאת אנחנו מטפלים בכל מה שקשור לחינוך.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנטפל בגופו של עניין, כיוון שיש כאלה שהיו בעד ההתנתקות והיו כאלה נגד ההתנתקות.

מיכאל מלכיאור: הגישה שלנו צריכה להיות קשורה למה שטוב לתלמידים.

מיכאל מלכיאור: זה לא משנה אם אנחנו בעד או נגד ההתנתקות, כולנו צריכים להיות בעד התלמידים.

מיכאל מלכיאור: בעד התלמידים, זה אומר לבחון לגופו של עניין גם את מה שהתלמידים עברו במשך השנה, כאשר עלינו להתחשב בכך שההתנתקות היתה שבועיים לפני פתיחת שנת הלימודים.

מיכאל מלכיאור: תלמידים רבים היו צריכים לעבור למקומות אחרים, והרבה מהם לא מצאו מסגרות מסודרות תקופה ארוכה, כאשר חלק עברו ממסגרת למסגרת.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, שיש מקום לתת את מלא העזרה לתלמידים, כדי שלא יסבלו מזה מעבר לשאר הדברים שהם סבלו.

מיכאל מלכיאור: כמי שכן תמך בהתנתקות, אני אומר כי זאת חובתנו כוועדה.

אורי אריאל: תודה ליו"ר על קביעת מועד מהיר לדיון.

אורי אריאל: אני רואה פה את מנהלת מחוז דרום, שעד לפני זמן קצר היתה ממלאת מקומה של המנכ"לית.

אורי אריאל: בגלל המצוקה היוצאת דופן, ראוי שגם המנכ"ל והשרה היו פה.

אורי אריאל: לשם ההגינות והשקיפות, אני רוצה לומר כי אנחנו נפגשים עם המנכ"ל היום.

אורי אריאל: עדיין, אני חושב שלהבא צריכים להשתתף בדיונים כאלה גם נציגים מהנהלת המשרד הראשי.

מיכאל מלכיאור: אמירה היא נציגה של הנהלת המשרד.

אורי אריאל: ההחלטה הזאת של בחינות הבגרות היא לא בידה.

אורי אריאל: אני יודע מה היו המלצותיה.

אורי אריאל: אני רוצה להצטרף לדבריך ולומר, כי נשתדל בוועדה הזאת לא להתנצח על מה שהיה ועל מה שהוביל להחלטות הקשות, אלא נתמקד בפתרון המצוקות הקשות ביותר שיועלו פה על ידי האנשים, רכז הנוער ואחרים.

אורי אריאל: יש פה תלמידות והורים לתלמידות.

אורי אריאל: עיקר העניין הוא לפתור את הבעיות שלהם.

אורי אריאל: שמענו בוועדה לענייני ביקורת המדינה, כי אחרי 10 חודשים הטיפול במפונים הוא בלתי נסבל.

אורי אריאל: האנשים האלה לא פשעו ולא חטאו.

אורי אריאל: אלה אנשים שתרמו למדינה בכל צורה, כולל חסד ועזרה ליישובי הסביבה, כמו שדרות, נתיבות, אופקים ובאר שבע.

אורי אריאל: האנשים האלה הפכו להיות אנשים שמושיטים יד לעזרה, לא במובן של קיבוץ נדבות, אלא במובן של חוסר יכולת לדבר עם השלטון המרכזי.

אורי אריאל: כל אחד מגלגל אותם למקום אחר ומסביר להם דבר אחר.

אורי אריאל: השיטה היא, או שאתה מסביר או שאתה מצליח.

אורי אריאל: אני מציע לכולנו להצליח.

אורי אריאל: לא מגיע להם עונש כפול.

אורי אריאל: 5 שנים הם היו תחת בעיות ביטחון, 6,000 פצמ"רים ומרגמות, ילדים פצועים, הורים הרוגים.

אורי אריאל: אחרי זה הם פונו מביתם, גורשו מביתם, ואז המדינה עושה להם תנועת יד של שלום.

אורי אריאל: כל זה לא בא להוריד ממה שכן נעשה.

אורי אריאל: באופן טבעי מדובר על בעיות.

אורי אריאל: יש דברים שנעשו.

אורי אריאל: מסגרות נפתחו ללא תקן, הוגשה עזרה לגני ילדים, כולל הסעות.

אורי אריאל: יש כאלה דברים, אני רוצה להזכיר אותם, ולהודות לשתי המנכ"ליות לשעבר.

אורי אריאל: שתיהן עשו רבות, אבל עדיין יש פער בין זה לבין תשובה למה יהיה בשנה הבאה.

אורי אריאל: עכשיו רושמים את הילדים לשנת הלימודים הבאה.

אורי אריאל: עכשיו צריך להחליט על תקנים.

אורי אריאל: עכשיו צריך להחליט על מסגרות.

אורי אריאל: האם יוקם בית ספר בניצן או לא יוקם בית ספר בניצן.

אורי אריאל: צריך לתת תשובות קדימה.

אורי אריאל: אני פונה כיו"ר שדולה, כחבר כנסת וכחבר ביחד עם חה"כ אלקין והיו"ר.

אורי אריאל: השדולה היא מעבר לכל העניינים המפלגתיים.

אורי אריאל: אדוני היו"ר, אני רוצה לפנות אליך ולבקש שנדע לענות למתיישבים בזמן אמיתי על כל בעיה, באמצעות טיפול פרטני וטיפול כולל של הוועדה.

אורי אריאל: הלוואי שלא נצטרך בזמן הקרוב לדון בעניין, כי נוכל לקבל דיווח ממשרד החינוך ומשרדים אחרים, שהבעיות שנותרו הן בעיות שבשוליים בלבד.

אורי אריאל: הלוואי שנגיע למצב הזה עד לשנת הלימודים הקרובה.

מיכאל מלכיאור: אמירה, אני רוצה לשאול לגבי הנושא הזה של תשובה בזמן אמיתי.

מיכאל מלכיאור: האם יש כתובת שניתן לפנות אליה מיד כאשר בעיה מתעוררת?

עמירה חיים: יש מטה מאוד מסודר לתת מענה מידי לכל הבעיות הקשורות להתנתקות.

עמירה חיים: מאחר והתושבים התפזרו בכל הארץ, מי שמטפל בנושאים באופן שוטף זה מנהל המחוז שמעביר את הבעיות למטה משרד החינוך שהוא מאוד מסודר.

עמירה חיים: בשנה שעברה, כאשר כולם היו בדרום, אני ריכזתי את זה כמנהלת מחוז דרום.

עמירה חיים: היום הם מפוזרים בכל הארץ, ולכן מטפלים בזה עוד אנשים.

עמירה חיים: בכל מקרה יש מטה מאוד מסודר, שעומד בראשו גד אבוקסיס.

מיכאל מלכיאור: כלומר, הם יכולים ישירות להתקשר לגדי.

עמירה חיים: אני גם כן נשארתי צמודה לנושא הזה.

אורי אריאל: אני רוצה לציין, כי המשרד הוא היחיד שלקח עוזר מיוחד מקרב המתיישבים.

מיכאל מלכיאור: היא נתנה לך תשובה בנוגע לשאלה לגבי טיפול שוטף.

אורי אריאל: אבל צריך לחזק את הקשר הזה.

מיכאל מלכיאור: יש לנו נוהג לפתוח את השבוע בדבר תורה.

מיכאל מלכיאור: השבוע לא היה רגיל, כי יש דיוני תקציב ולכן לא עשינו את זה בתחילת השבוע אלא היום.

מיכאל מלכיאור: חברת הכנסת רונית תירוש לקחה על עצמה לשתף אותנו בכמה רעיונות.

רונית תירוש: תודה רבה על הזכות.

רונית תירוש: תמיד אני מתקנאת בחובשי הכיפה, בעיקר באלה שמנצלים את פרשת השבוע כדי להתאים אותה לאקטואליה של אותו שבוע.

רונית תירוש: אין ספק, כי הם משתמשים בחוכמת הפלפול כדי להסביר את הדברים.

רונית תירוש: ניסיתי לעשות משהו דומה ופניתי לפרשת השבוע, פרשת בעלותך.

רונית תירוש: ניסיתי לראות איך זה מתחבר למשימות והאתגרים היומיומיים שאנחנו מתמודדים איתם.

רונית תירוש: אי אפשר היה להתעלם מחג השבועות, חג מתן תורה, ומדמותה של רות המואביה הגיורת, שאפשר ללמוד ממנה רבות.

רונית תירוש: אני התמקדתי בעיקר בחוסר הסבלנות של עם ישראל אל מול הקשיים, שהוא חובה במהלך עלייתו לישראל, מהלך שלקח 40 שנה.

רונית תירוש: אני מצאתי משבר מנהיגות אצל משה רבנו, ששאל: "אנוכי הריתי את העם הזה?

רונית תירוש: " קצה נפשו בטענות העם על המן וכל הצרות הנלוות.

רונית תירוש: הוצע לו בצו להקים מועצה של 70 איש, לימים הסנהדרין עד בית המחוקקים הזה.

רונית תירוש: הוצע לו לבזר סמכויות, והוא עשה את זה ברצון.

רונית תירוש: בתהליך הזה הוא מינה שרי עשרות, שרי מאות ושרי אלפים.

רונית תירוש: הלוואי גם אנחנו בימנו אנו נדע לבזר סמכויות, כדי לשלוט בצורה טובה יותר ולהיות נגישים יותר לאחרון האנשים בעם, לאחרון האזרחים שלנו.

רונית תירוש: אני יכולה למצוא קשר לדברים שאמרתי אתמול במפגש שלי עם תלמידי גימנסיה הרצליה.

רונית תירוש: זה הזכיר לי את המפגשים, שעשיתי במסגרת שותפות 2000, כאשר יצאתי ללוס אנג'לס לפגוש את הפדרציות שם.

רונית תירוש: פגשתי שם 3 מגזרים: מגזר האורתודוקסי, המגזר הקונסרבטיבי והמגזר הרפורמי, שהוא הכי מקביל לזרם החילוני בארצנו.

רונית תירוש: ההבדל הוא, ששם אפילו הרפורמים מדקדקים בכל נושא היהדות, המנהגים, ההלכות, המועדים, החגים והתפילות.

רונית תירוש: כאשר חזרתי לארץ נוצר אצלי איזה דיסוננס.

רונית תירוש: אמרתי לעצמי, כי אנחנו בזרם החילוני לא מספיק יודעים ונוהגים בהלכות היהדות, וזאת כי אין עלינו חובת הוכחה שאנחנו יהודים.

רונית תירוש: אנחנו חיים כאן, ולכן אנחנו יהודים.

רונית תירוש: הם שחיים בגלות, כדי לא לאבד את השורשיות שלהם, מקפידים על קלה כחמורה בנושא היהדות, מה שאנחנו כאן לא עושים, וחבל.

רונית תירוש: אולי זה מסר למשרד החינוך, להמשיך בנושא של מורשת כדי לטעת בילדים את הדברים הכי בסיסיים של היהדות.

רונית תירוש: אני מזכירה את זה בהקשר של אותה גיורת, שהקפידה הרבה יותר מאיתנו בזרם החילוני, והלכה כמעט בעיניים עצומות אחרי חמותה.

רונית תירוש: כל הקשיים לא התישו אותה ולא החזירו אותה לבית אמה.

רונית תירוש: היא הלכה בצורה עיקשת ואסרטיבית לדרך שהיא בחרה בה, דרך החסד, דרך הענווה, מה שאפיין את דמותו של משה לעומת יתרו שאינו מצטרף לכל המסע הזה.

רונית תירוש: לסיכום, יש לי מסקנה אחת.

רונית תירוש: רוח היהדות היא הרוח הנכונה.

רונית תירוש: רוח של חסד, אהבה בינינו וקבלה של הגר, הזר והיתום.

רונית תירוש: כדי שנעשה זאת, על כל אחד מאיתנו להכיר את כל אחת ממצוות וההלכות הבסיסיות של היהדות.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לך.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לומר לך, שבנושא הזה אנחנו נטפל לעומק בוועדה.

מיכאל מלכיאור: זה נושא שמדאיג אותי באופן אישי, ואנחנו נעשה שינויים ומהפיכות בתחום הזה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להוסיף דבר אחד.

מיכאל מלכיאור: את ציטטת פסוק בפרשת בעלותך, כאילו משה רבנו מרים ידיים ואומר: "אנוכי הריתי את כל העם הזה אם אנוכי ילדתיהו כי תאמר אלי שאהו בחיקך כאשר ישא האמן את היונק על האדמה אשר נשבעת לאבותיו.

מיכאל מלכיאור: .".

מיכאל מלכיאור: כך משה רבנו אומר שהוא מרים ידיים.

מיכאל מלכיאור: מה שמעניין, הוא שהרמב"ם פוסק, כי כך צריך להיות יחס של מנהיג כלפי עם.

מיכאל מלכיאור: משה שואל, האם אני אמא לתינוק שנקרא עם ישראל.

מיכאל מלכיאור: הרמב"ם אומר, כי מנהיג, חברי כנסת ומשרד החינוך, צריכים כך להתייחס לעם.

מיכאל מלכיאור: זה התפקיד שלנו בישיבה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש מזקן חברי הוועדה, יצחק גלנטי, להכין לנו דבר תורה לשבוע הבא.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את נציג גוש קטיף, שיגיד מה הם רוצים שנקדם פה בוועדה.

ליאור כלפה: השדולה שמעה את התלמידות, וחשוב שהוועדה תשמע אותם גם.

ליאור כלפה: אנחנו לא נמצאים באותו מקום שבו התלמידות עוברות ביומיום קשיים רבים.

ליאור כלפה: בראשית דבריי, אני רוצה לומר כי אנחנו חושבים כי המשרד תפקד כמו שצריך בשנה החולפת.

ליאור כלפה: ביחס למשרדים אחרים, המשרד הזה נתן תשובות בזמן אמת, אני אומר את זה גם כאחד שאמון על מוסד, וגם בתפקידי בוועד למתיישבי גוש קטיף.

ליאור כלפה: עם זאת, ישנם קשיים ומדינת ישראל מתנהלת לפי כללים.

ליאור כלפה: מאז ה-15 באוגוסט הדברים מתנהלים לפי כללים, וישנם קשיים.

ליאור כלפה: המשרד עושה מהלך נכון, והלוואי שמשרדים אחרים היו עושים אותו.

ליאור כלפה: הו לקח איש שטח מאצלנו ושם אותו בתוך המטה.

ליאור כלפה: היום הוא יד ימינו של גד אבוקסיס.

ליאור כלפה: זה אחד מהדברים שעזרו לנו להעלות דברים ולקבל מענה בזמן אמת.

ליאור כלפה: אני פה לח"כים ומבקש, תלחצו שכך יקרה גם במשרדים האחרים.

מיכאל מלכיאור: קודם כל זה טוב שאתה נותן את השבחים המגיעים למשרד החינוך.

ליאור כלפה: אנחנו לא באנו לכאן על מנת לבקר.

ליאור כלפה: אנחנו כתושבים ואזרחי מדינת ישראל היינו שמחים לבוא לכנסת לסיורים ולא יותר מזה.

ליאור כלפה: אני רוצה לציין מספר נקודות שהן משמעותיות.

ליאור כלפה: לאחר הגירוש המשרד נערך לתת פתרונות מיידיים.

ליאור כלפה: אני חבר בוועדה הציבורית שאשרה ל-900 תלמידים, 600 מסובב עזה ו-300 מגוש קטיף, הקלות בבגרויות.

ליאור כלפה: בשנים עברו התלמידים מגוש קטיף סרבו לקבל את ההקלות, כיוון שהם לא רצו שהמאבק יהיה סיבה לנושא הזה.

ליאור כלפה: אני יכול להביא לדוגמא את אולפנת נווה דקלים, שמרכזת בה כמות גדולה של בנות.

ליאור כלפה: אנחנו רואים שהנתונים הם חיוביים בכל הקשור לציוני הבגרויות.

ליאור כלפה: השנה הנוכחית אינה דומה לשנה הקודמת.

ליאור כלפה: השנה נפתחה מאוחר ולוותה בקשיים רבים.

ליאור כלפה: בני הנוער סוחבים איתם המון קשיים.

ליאור כלפה: תושב סוחב איתו, ובני נוער פי כמה.

ליאור כלפה: קודם דנו בוועדה לביקורת המדינה בשפ"י.

ליאור כלפה: הבנו כי זאת תוכנית תלת שנתית.

ליאור כלפה: אני שמח לשמוע את זה.

ליאור כלפה: מבחינת הגורמים בשטח, אין תקציב לזה.

ליאור כלפה: מנהל בית ספר רוצה להמשיך את התוכנית ולסגור עם המורים שימשיכו להעביר את שעות התרפיה.

ליאור כלפה: יכול להיות שיש החלטה עקרונית, אבל מי שמקבל את ההחלטות במדינת ישראל אלה פקידי האוצר.

ליאור כלפה: גם אם מתקבלת פה החלטה, היא נעצרת בדרך.

ליאור כלפה: אם יש החלטה של אגף שפ"י להמשיך את מה שהוא התחיל בו השנה במוסדות החינוך, צריך לראות איך הדברים האלה מיושמים, ושלמנהל בית הספר תהיה יד חופשית לסגור דברים עם מורים.

ליאור כלפה: נושא נוסף, הוא הפיזור שלנו ברחבי הארץ שיצר מציאות קשה.

ליאור כלפה: אנשים מנסים להיתלות בוודאות, להמשיך את מה שהיה לנו לפני כן.

ליאור כלפה: לפעמים מדובר על המשך מסגרת חינוכית שבה התחנכת.

ליאור כלפה: אם למסגרת חינוכית היה כיוון מסוים, וילד מנווה דקלים נסע לעצמונה, היום זה לא כך.

ליאור כלפה: בשנה הזאת משרד החינוך אישר את ההיסעים, וילדים הצליחו להגיע למסגרות תואמות.

ליאור כלפה: התהליך הזה של האתרים הזמניים עד לבניית יישובי קבע, הוא תהליך ארוך, האופטימיים אומרים 4 שנים והפסימיים אומרים 7 שנים.

ליאור כלפה: הוודאות היחידה שיכולה להיות לילד, זה במוסד חינוכי.

ליאור כלפה: לדוגמא, לא היה ברור כלל אם אולפנת נווה דקלים תיפתח בכלל.

ליאור כלפה: הנהלת האולפנה לא רצתה לעשות כלום לפני ה-15 באוגוסט.

ליאור כלפה: היא התחילה לפעול רק ב-28 לאוגוסט.

ליאור כלפה: תלמידות נרשמנו כבר למוסדות אחרים וחזרו.

ליאור כלפה: כך גם במקרה של בית ספר נאות קטיף.

ליאור כלפה: הוא נפתח באיחור מסוים, אבל תלמידים עבור לבית הספר הזה מתוך רצון ללמוד בו.

ליאור כלפה: יש לזה משמעות.

ליאור כלפה: ביקשנו העתקה של בית ספר נאות קטיף לניצן.

ליאור כלפה: ראש הרשות מתנגד לכך, והמשרד לא יכול לפעול בלי הרשות.

ליאור כלפה: יש פה לינץ שחייבים לעצור אותו במינהל חברה ונוער, בין הצד הבלתי פורמלי לצד הפורמלי.

ליאור כלפה: צריך לראות איך מלווים את בני הנוער בצורה שוטפת, מבלי להשאיר מצב של ניתוק בין בתי הספר הקולטים לבין הצד הבלתי פורמלי.

ליאור כלפה: המשרד ערוך, אך הלוחות זמנים לא יאפשרו למשרד לעשות זאת.

ליאור כלפה: יש עבודה יפה שמינהל חברה ונוער עשה ביחד עם הנציגים שלנו בשטח.

ליאור כלפה: עבודת הטיפול הזאת חייבת להימשך.

ליאור כלפה: התקציבים לא עוברים לרשויות, ואנחנו אוספים תרומת כדי לאפשר לפעילות שוטפת.

ליאור כלפה: מתוך ניסיון, אנחנו צפויים לקשיים בחלק מן הרשויות.

ליאור כלפה: לא כל רשות היא כמו נחל שורק, מכניסה את היד לכיס ומוציאה את הכסף לפני שהוא מגיע.

ליאור כלפה: בגוש קטיף, כמו אזור מרחב לכיש, אשכול ואופקים, המורים קיבלו תמריצים.

ליאור כלפה: מדובר על 300 עובדי הוראה, מתוכם 200 עובדי הוראה נאלצו להעתיק את ביתם לאתרים הזמניים.

ליאור כלפה: אנחנו ביקשנו שבמסגרת התקופה הזמנית יינתן תמריץ, למרות שלמורי ימית זה ניתן עד הפנסיה.

ליאור כלפה: אנחנו מדברים על תמריצים של 400-800 שקלים למורה.

ליאור כלפה: מדובר על תקציב של 2,700,000 שקלים עד שנת הלימודים תשס"ז.

ליאור כלפה: מהיכרותי את המערכת, אני יודע שהסכומים האלה נחשבים קטנים.

ליאור כלפה: למה מורידים למורים האלה את המוטיבציה כאשר בן הזוג מובטל.

ליאור כלפה: יש מוסדות חינוך שנפתחו מחדש וצריך לתת להם ליווי כדי שיוכלו לעמוד על הרגליים.

ליאור כלפה: יש כמה חלוצים שאחרי הגירוש הלכו למזרח לכיש ובונים שם יישובים לתפארת.

ליאור כלפה: כרגע הילדים נוסעים בדרך לא דרך, ציר הפטרולים, מלכיש לשומריה.

ליאור כלפה: יש החלטה לסלול את הדרך הזאת, ואתם יכולים כוועדה לעזור בנושא הזה גם.

מיכאל מלכיאור: על סמך בקשה של הורים בגוש קטיף, קבענו את הישיבה הזאת בנושא הבגרויות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא עוסקים בוועדה הזאת בסלילת כבישים.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנשמע קודם את התלמידות.

בתיה כהן-דורס: אני למדתי בנווה דקלים בגוש קטיף.

בתיה כהן-דורס: עכשיו אני גרה באמציה.

בתיה כהן-דורס: אני לא יודעת על מה דיברתם, אני רק יכולה לספר לכם על החיים שלנו בשנה האחרונה.

בתיה כהן-דורס: בווה דקלים היה לנו מוסד שלם משלנו, חיי פנימייה.

בתיה כהן-דורס: אולפנה הזאת נתנה לנו הכל.

בתיה כהן-דורס: היה ברור לנו שאנחנו ממשיכים ביחד, למרות שהיו הרבה גורמים שניסו להרוס זאת.

בתיה כהן-דורס: רוב הבנות היו זקוקות לתלמידים המוכרים ולצוות המוכר, כדי להצליח ולהשתקם.

בתיה כהן-דורס: בנות בכיתות ט-יב היו מאוד מבולבלות אחרי הפינוי.

בתיה כהן-דורס: חודש וחצי אחרי תחילת הלימודים הגענו לאולפנה, החזיקו אותנו יומיים ושחררו אותנו.

בתיה כהן-דורס: לא היו מורים, לא היו ספרי לימוד.

בתיה כהן-דורס: מצאו לנו בשטח של גבעת וושינגטון מבנים ריקים המפוזרים בכל השטח.

בתיה כהן-דורס: מאולפנה קטנה ומגובשת, הפכנו להיות מפוזרים.

בתיה כהן-דורס: אין לנו מקום אחד משלנו שמאחד את כל האולפנה.

מיכאל מלכיאור: באיזו כיתה את לומדת?

בתיה כהן-דורס: אני עכשיו בכיתה י"ב.

מיכאל מלכיאור: איך היו ההכנות לבגרות.

בתיה כהן-דורס: אני עברתי 3 מלונות ואז עברתי לבית שלי.

בתיה כהן-דורס: זה ממש פגע לי בלימודים.

בתיה כהן-דורס: כל פעם צריכים לבוא ולסדר מחדש את החדר שלך.

בתיה כהן-דורס: בהתחלה גרתי בכפר פינס שרחוק מאוד מהאולפנה בגבעת וושינגטון.

בתיה כהן-דורס: אתה מנסה להמשיך את החיים הקודמים אבל זה לא פשוט, כי אתה עובר תהפוכות.

בתיה כהן-דורס: אני יכולה להעיד, כי השנה היה לי קל יותר משנה שעברה.

בתיה כהן-דורס: בשנה שעברה היה חוסר יציבות וזה הקשה עלי מאוד.

בתיה כהן-דורס: ניסינו לעשות הכל כדי להישאר שם.

בתיה כהן-דורס: השנה הצלחתי יותר ללמוד, אבל עדיין הרבה דברים מקשים.

בתיה כהן-דורס: השנה הזאת היתה לא פשוטה.

בתיה כהן-דורס: למדנו בתנאים שלא לומדים בהם תלמידים אחרים במדינת ישראל.

בתיה כהן-דורס: המורים מפוזרים בכל הארץ.

בתיה כהן-דורס: אנחנו מבקשים עזרה בנושא של הבגרויות.

בתיה כהן-דורס: תוספת זמן לא עוזרת וכבר לא משתמשים בה כל כך.

בתיה כהן-דורס: תעזרו לנו לעבור את הבגרויות האלה.

רונית תירוש: מה את רוצה?

בתיה כהן-דורס: אנחנו רוצים הקלות בבגרות, תוספת של נקודות.

בתיה כהן-דורס: אנחנו לא מצליחים להגיע לרמה שלנו בגלל המצב הנפשי שבו אנחנו נמצאים.

בתיה כהן-דורס: אנחנו רוצים גם שיעזרו לנו לשקם את בית הספר שלנו, כדי שנוכל לחיות בו כמו פעם.

בתיה כהן-דורס: אז גם נצליח יותר בבגרויות.

שושנה סלוצקי: אני מורה באולפנת נווה דקלים.

שושנה סלוצקי: אני רוצה לומר כי במשך 5 שנים היינו תחת מצב ביטחוני קשה, ואף פעם לא ביקשנו הקלות והתמודדנו בכוחות מאוד גדולים.

שושנה סלוצקי: השנה המצב הוא אחר מכמה סיבות.

שושנה סלוצקי: קודם כל, הקימו את האולפנה מאוחר.

שושנה סלוצקי: ההתארגנות היתה לאורך השנה כולה.

שושנה סלוצקי: כל פעם בת אחרת עברה דירה ממלון לקרוון.

שושנה סלוצקי: צריך להבין כי כל זה מלווה במצב נפשי קשה.

שושנה סלוצקי: המצב הזה גרם לעיכוב בלמידה.

שושנה סלוצקי: הבנות האלה הוכיחו את עצמן בעבר, ואפשר לבדוק את תוצאות הבחינות שלהן.

שושנה סלוצקי: תוספת זמן זה לעג לרש.

שושנה סלוצקי: אנחנו ביקשנו מזמן בחירה של החומר, בחינות מותאמות, כדי שלבנות תהייה בחירה יותר גדולה, כי לא הספקנו את כל החומר.

מיכאל מלכיאור: כלומר, אתם מציעים בחירה גדולה יותר של החומר, או הנחה בניקוד.

שושנה סלוצקי: אורי אריאל גם קיבל הקלות כאשר הוא ישב בעמק בית שאן.

עמירה חיים: אני מבינה שהם עברו תקופה מאוד קשה.

עמירה חיים: שנה קודמת היתה שנה יותר מסובכת עבורן.

עמירה חיים: במהלך כל השנה הנוכחית ניתן לכל התלמידים סיוע לימודי מאוד נרחב.

עמירה חיים: אנחנו הקצנו תקציב לא קטן לסיוע לימודי, עד כדי שיעורים פרטניים.

עמירה חיים: אני מדברת על כל בתי הספר שקלטו תלמידים מגוש קטיף.

עמירה חיים: ליווינו אותם כל השנה, ולא רק לקראת בחינות הבגרות.

עמירה חיים: אני מבינה את הקושי הקיים.

עמירה חיים: קיימנו על כך המון דיונים, ונשאלה השאלה, איך לעזור לתלמידים בבחינות הבגרות.

עמירה חיים: השאלה הזאת נשאלה גם בשנה שעברה לפני הבחינות הקודמות.

עמירה חיים: חלק מהמורים, התלמידים וההורים חששו מאוד שיהיה סימון על מבחני הבגרות של תלמידי גוש קטיף, ולכן הציעו לא ללכת לכיוון של תוספת ציונים אלא בדרך פרטנית.

עמירה חיים: אנחנו באמת הלכנו באופן פרטני ונתנו תוספת זמן.

עמירה חיים: השנה היו דיונים חוזרים, ושוב היתה שאלה, האם לתת באופן גורף תוספת, כאשר חלק מהתלמידים אמרו כי הם לא זקוקים לתוספת הזאת וכי הם לא רוצים שיסמנו להם את הציונים.

עמירה חיים: הם אמרו, כי הם לא רוצים שתעודת הבגרות שלהם תהיה מסומנת.

מיכאל מלכיאור: מה לגבי האופציה השנייה, להרחיב את חומר הבחירה?

עמירה חיים: אמרנו, ניתן לכל ילד את מה שהוא צריך.

עמירה חיים: קמה ועדה, שדנה ונתנה אישורים ל-1,565 תלמידים, כולל עוטף עזה.

עמירה חיים: גם התלמידים בשדרות נמצאים כל הזמן תחת קסאמים.

עמירה חיים: כל תלמיד מגוש קטיף שביקש הקלה, קיבל התייחסות.

עמירה חיים: כולם קיבלו הארכת זמן, ורובם ברכו על כך.

עמירה חיים: בנוסף, נתנו גם לימודים סמסטריאליים.

עמירה חיים: המשרד נותן למי שנכשל בבחינה אפשרות ללמוד בקורס בסך של 450 שקלים.

עמירה חיים: אנחנו נתנו את זה ליותר משליש מילדי גוש קטיף לפני בחינת בגרות מועד ב במימון מלא של המדינה, לכל מי שרוצה.

עמירה חיים: גם מי שקיבל ציון 90 ורצה לשפרו לציון 95, קיבל את האפשרות ללמוד בקורס הזה.

עמירה חיים: כאן עולה בקשה, לבחון להוסיף אחוזים.

עמירה חיים: מה שקרה בצפון בשנת 1982, זה קרה גם אחרי הבחינות, לאחר שאספו את התוצאות ובחנו אותן.

עמירה חיים: אנחנו לא מבטלים את האפשרות לשקול את זה.

עמירה חיים: עכשיו המבחנים מתקיימים והתלמידים מקבלים תוספת זמן.

עמירה חיים: רובם לא רוצים באופן גורף לקבל תוספת של נקודות, לא רוצים לסמן את התעודה.

עמירה חיים: יחד עם זה, אנחנו נבחן את ההצעה.

עמירה חיים: אגב, תוצאות הבגרויות בנווה דקלים, למרות הירידה הכללית בארץ בקרב הנוער הממלכתי דתי, היו טובות.

עמירה חיים: מדובר באותם ילדים מחזקים, שירדו לגוש ולא הגיעו לבגרויות.

עמירה חיים: דווקא הציונים של ילדים מגוש קטיף לא ירדו, ובחלק מהמקרים עלו.

עמירה חיים: נשאלת כאן שאלה חינוכית ערכית, האם אנחנו ניתן את התוספת באופן גורף לכולם, כאשר לא כולם רוצים בכך.

עמירה חיים: כרגע אנחנו נתנו הארכת זמן ולמידה סמסטריאלית.

אורי אריאל: אולי נעשה את זה הפוך.

אורי אריאל: ניתן זאת לכולם, ומי שלא רוצה, יכתוב שהוא לא רוצה ואז הוא לא יקבל.

עמירה חיים: הכל יישקל.

עמירה חיים: אנחנו נקבל את התוצאות ונבחן את הדברים.

קריאה: אפשר לעשות ממוצע של כל ילד ב-3 שנים האחרונות.

קריאה: אם אותו תלמיד יהיה בעל ממוצע של 80 השנה, כאשר הממוצע שלו בדרך כלל הוא 85, יוסיפו לו 5%.

זאב אלקין: חלק מהנושאים שהועלו פה לא קשורים לדיון.

זאב אלקין: זה נכון שאנחנו לא סוללים כבישים, אבל בטיחות התלמידים שנוסעים בכבישים האלה, ין שלנו.

זאב אלקין: המשרד קיבל החלטה על כל פנייה שהגיעה.

זאב אלקין: זה מראש מעמיד את התלמיד במצב שבו הוא צריך לפנות ולומר, יש לי בעיה, תלכו לקראתי.

עמירה חיים: בית הספר פנה ולא כל תלמיד.

זאב אלקין: אבל הפנייה צריכה היתה להיות שמית.

זאב אלקין: בסופו של דבר כל הבקשות אושרו.

זאב אלקין: אם מראש היה ברור שכל הבקשות יאושרו, מה היה הטעם במנגנון של פנייה פרטנית במקום החלטה שנותנת את הזכות הזאת?

זאב אלקין: הדאגה שלך לגבי הקבלה לאוניברסיטאות, היא מוצדקת, אבל מה לגבי הרחבת הבחירה.

מיכאל מלכיאור: הוא צודק.

מיכאל מלכיאור: לא התייחסת לשאלת הרחבת הבחירה.

עמירה חיים: רובן של הבחינות כבר היו.

זאב אלקין: זאת אחת מהבעיות.

זאב אלקין: בלי להיכנס לקבלה למוסדרות להשכלה גבוהה, זה היה יכול להיות פתרון.

זאב אלקין: עכשיו זה מאוחר, כי רוב המבחנים כבר היו או שצריכים להתקיים בקרוב מאוד.

זאב אלקין: חבל שלא הלכתם בכיוון הפתרון הזה.

זאב אלקין: אתם אמרתם, כי ייתכן שתשקלו הקלה באחוזים כי לא הלכו במסלול של בחירת חומר.

זאב אלקין: אם הייתם אומרים, כי במידה ותראו כי תוצאות המבחנים יורדים מממוצע של אותו תלמיד, תתנו תוספת אחוזים, זה היה יוצר תחושה אחרת לגמרי.

זאב אלקין: יכול להיות שבסופו של דבר לא הייתם צריכים לתת את התוספת הזאת, אבל לא היתה בקרב התלמידים תחושה שהם באים למבחנים בלי גיבוי.

רונית תירוש: הנושא של שקלול דיפרנציאלי נעשה תמיד ולא רק במקרים האלה.

רונית תירוש: כאשר יש הפרש בין ציוני המגן לציוני הבגרות, מתייחסים אחרת ובהתאם משקללים.

רונית תירוש: אני לא חושבת שתהיה למשרד בעיה לפרסם, כי הוא יתמקד במפוני גוש קטיף, ועל פי אותה הגדרה אפשר לעשות את השקלול.

מיכאל מלכיאור: היום את לא מדברת בשם המשרד.

רונית תירוש: אני תמיד מדברת בשם ההיגיון.

רונית תירוש: תמיד נהגתי כאילו מדובר בילדיי שלי.

רונית תירוש: זה ההיגיון שהולך איתי.

רונית תירוש: הנושא של הארכת זמן, זה אקט פסיכולוגי.

רונית תירוש: במקרה הזה עברנו כבר את הקטע הפסיכולוגי.

רונית תירוש: בשנה שעברה הם היו לחוצים, מפוחדים ומבולבלים, ולכן זה היה נכון.

רונית תירוש: חלק השתמשו בזה וחלק לא רצו להשתמש בזה כדי לא ליצור סטיגמה.

רונית תירוש: מה שמתארת התלמידה, חוסר היציבות במקום המגורים גרם להם להפסיד זמן רב מאוד של שקידה ולמידה.

רונית תירוש: לפיכך, ההצעה של הרחבת הבחירה היא הצעה נכונה.

רונית תירוש: אם לתלמיד רגיל מותר לענות על 5 מתוך 6 שאלות, לתלמידים האלה הייתי נותנת לענות על 4 שאלות מתוך 6.

רונית תירוש: לפי דעתי, ניתן לבדוק איזה בחינות עתירות חומר, כמו תנ"ך, ספרות והיסטוריה, וביום הבחינה לאשר בחירה לבתי ספר ספציפיים.

רונית תירוש: אני לא רואה סיבה לא לעשות את זה.

רונית תירוש: עשינו את זה כבר בעבר.

רונית תירוש: המשמעות של סמסטר קיץ, היא שדוחים בחינה בספרות, למשל, ואז יש להם יותר זמן להתכונן אליה, כאשר הם מקבלים חינם את קורס ההכנה.

מיכאל מלכיאור: כלומר, את הרחבת הבחירה אפשר לעשות גם במועד ב'.

הדר איובי: אני רוצה לדבר על תלמידים שלא לומדים איתנו באולפנה.

הדר איובי: יש תלמידים שבודדים במסגרות שלהם, והם נאלצים להתמודד לבד עם הדברים.

הדר איובי: הם נאלצים להתמודד עם מסגרת לא מוכרת בבית ספר אחר.

הדר איובי: זה דבר שגורם להרבה בני נוער לצאת מהמסגרות האלה.

הדר איובי: כך מתחיל תהליך של התדרדרות.

הדר איובי: הם חוזרים לבית, ההורים מובטלים ואין מה לעשות.

הדר איובי: למרות כל התקציבים שהיו, כרגע התמיכה הפסיכולוגית נגמרה.

הדר איובי: אנחנו בני אדם ועברנו דבר מאוד קשה,וכדאי להתייחס גם לזה.

מיכאל מלכיאור: האם אתם מקבלים עזרה ותמיכה פסיכולוגית?

הדר איובי: קיבלנו בהתחלה, וזה נגמר.

מיכאל מלכיאור: בהתחלה אני יודע שלוותם בהרבה פסיכולוגים.

מיכאל מלכיאור: היום אתן מקבלות את התמיכה הזאת?

הדר איובי: לא.

רונית תירוש: בגלל שאין תקציב, כל התקציבים התוספתיים לא ניתנים עדיין.

מיכאל מלכיאור: מחר יהיה תקציב.

אמציה יחיאלי: היועצים בבית הספר אומרים, כי לא תעזור תוספת של שעות לימוד, כי יכולת הריכוז היא נמוכה מאד.

אמציה יחיאלי: לא חסרות שעות לימוד.

אמציה יחיאלי: כל תלמיד שרוצה עזרה, מקבל.

אמציה יחיאלי: יכולת הריכוז של התלמידים היא נמוכה מאוד.

אמציה יחיאלי: לכן, בחינה נוספת לא תועיל, כי הם לא יכולים להתרכז.

אמציה יחיאלי: ההצעה של בונוס או תוספת אחוזים, היא משמעותית מאוד.

אמציה יחיאלי: אני רוצה להוסיף, כי אחוז הנשירה הסמויה בקרב תלמידי גוש קטיף, עומד על 30%.

אמציה יחיאלי: כאשר המוטיבציה של התלמידים האלה לנשירה סמויה תלך ותגדל.

מיכאל מלכיאור: למה אתה מתכוון?

מיכאל מלכיאור: 30% עזבו את בית הספר?

אמציה יחיאלי: לא.

אמציה יחיאלי: הם מחתימים כרטיס והולכים.

אורי אריאל: הם נוכחים נפקדים.

אמציה יחיאלי: ברגע שהילד רשום במוסד, המשרד חושב כי הוא נוכח וזה בסדר.

שלמה וסרטיל: אני רוצה להשתמש בהבטחה שלך.

שלמה וסרטיל: כאשר היית סגן שר החינוך אמרת לנו שאתה רוצה לעזור לנו.

שלמה וסרטיל: אנחנו מקווים, שעכשיו תעשה זאת.

מיכאל מלכיאור: בשביל זה אנחנו פה.

יואל חסון: אני שמח שיש את הדיון הזה.

יואל חסון: המקום הנכון שצריך ללוות את התושבים ואת התלמידים, זה המקום הזה.

יואל חסון: זאת ועדה שצריכה להיות ערנית ולסייע למשרד החינוך למצוא את הדרכים לסייע להם.

יואל חסון: כיוון שקיימת כבר השפעה מיידית על חייהם של אותם תלמידים ותושבים, אני רוצה למנוע את ההשפעה העתידית.

יואל חסון: אני לא רוצה שהחברה הצעירים האלה יצטרכו לשלם מחיר על מה שעבר עליהם.

יואל חסון: להשכלה יש היום משמעות גדולה בהתפתחותו של אדם בישראל.

יואל חסון: אני חושב, שצריך כאן פתיחות רחבה, כולל אם צריך לצאת ממסגרות.

יואל חסון: זה מקרה יוצא דופן, שצריך למצוא לו פתרונות.

יואל חסון: בשורה התחתונה, מה שילווה אותם הלאה זה הציונים בפועל.

יואל חסון: הם יכולים לקבל תוספת זמן, ובכל זאת לא לעבור את הסף שהוא מרגיש שהוא היה יכול לעבור אם לא היתה עוברת עליו כל הטראומה הזאת.

יואל חסון: זה יפגע לו בממוצע, וזה יפגע בסיכויו להתקבל לתחום הלימוד אליו הוא ירצה ללכת בעתיד.

יואל חסון: אני לא מתרשם, שיש פתרון אחר מעבר לפתרון של תוספת נקודות או אחוזים.

יואל חסון: בכל דרך אחרת, לא בטוח שנגיע לתוצאה הסופית.

יואל חסון: גם אם תתנו תוספת זמן, ואני לא יכול להתווכח כאן עם אף אחד לגבי התחושות ויכולת הריכוז, לא יהיה מנוס לתת תוספת נקודות, כך שהממוצע שלהם לא ייפגע.

יואל חסון: כל המערכת הזאת מדברת כאן על התכוננות.

יואל חסון: גם ההשכלה הגבוהה צריכה להיות שותפה לזה.

יואל חסון: הוועדה צריכה לפנות לראשי ההשכלה הגבוהה, על מנת שלא יפגעו בתלמידים האלה.

יואל חסון: ההשכלה הגבוהה היא לא משהו מנותק מכולם.

יואל חסון: היא גם חלק ממערכת החינוך בישראל.

יואל חסון: אנחנו נצטרך לפנות לראשי ההשכלה הגבוהה ולבקש, כי גם אם תינתן התוספת הזאת היא לא תפגע בהם.

יואל חסון: אני זוכר, כי אני כתלמיד קיבלתי הטבות בגלל מלחמת המפרץ.

יואל חסון: אני לא זוכר שכאשר באתי להתקבל למרכז הבין-תחומי בהרצליה, מישהו זכר את זה שאני קיבלתי הקלה.

יואל חסון: לא סומנתי.

עמירה חיים: זה לא אנחנו אומרים את זה, אלא התלמידים.

יואל חסון: אז בואו נרגיע את התלמידים בעניין הזה.

אלכס מילר: אני מבין, שאתם רוצים לפתור את הבעיות על ידי הוספת זמן או בבחירת החומר.

אלכס מילר: הבעיה היא בעיה של ידע ולא של זמן.

אלכס מילר: על ידי תוספת של שעות, זה לא יצליח.

אלכס מילר: אולי כדאי למשרד החינוך לחשוב על תוכנית מסוימת באותם מקצועות ספציפיים שבהם יש בעיה, ולשנות אותם כדי לעזור לאותם תלמידים, שיש להם בעיה להשלים את הידע בצורה מיידית.

אלכס מילר: צריך לחשוב על דרך להשלים להם את הידע בצורה יותר מהירה.

אלכס מילר: היינו רוצים לקבל מידע מהמל"ג, האם כבר עכשיו רואים התדרדרות בציוני הפסיכומטרי.

אלכס מילר: יש כבר עכשיו תלמידים בכיתה יב שיכולים להיבחן בבחינה הזאת.

אלכס מילר: האם בתי הספר נותנים את האפשרות להיבחן בבתי הספר.

אלכס מילר: אני יודע שבבתי הספר אחרים זה כן קיים.

אלכס מילר: זה נשמע כמובן מאליו, אבל יכול להיות שזה לא קורה.

יצחק גלנטי: אני חושב, שיש להבחין בין הידע של התלמיד, שיצטרך להוכיח אותו באוניברסיטה, לבין הצורך לפתור בעיה טכנית.

יצחק גלנטי: אם רוצים שהממוצע של התלמידים האלה לא יהיה שונה מזה של התלמידים בתל אביב, צריך לתת תוספת של אחוזים.

יצחק גלנטי: מבחינת הידע של התלמיד, היה רצוי ללכת על פתרון של הרחבת הבחירה, או לכיוון של לימודים סימסטריאליים לפני מועד ב.

יצחק גלנטי: לדעתי, זה פותר את הכל.

יצחק גלנטי: אין לי צל לספק, שאם מישהו ירצה לסמן את תלמידי גוש קטיף, הוא יוכל לעשות את זה גם כך וגם כך.

יצחק גלנטי: אם הרמה של הלימודים תישמר, יהיה הרבה יותר קשה לבוא בטיעון כלשהו לגבי אותם סטודנטים לעתיד.

שושנה אלנקווה: אני מייצגת את בית הספר היסודי בנווה דקלים.

שושנה אלנקווה: אני רוצה שהילדים האל היגיעו לבחינות הבגרות ואז תיווצר הבעיה.

שושנה אלנקווה: השנה הילדים קיבלו את תוכנית מניפה, קרן קרב ויום לימודים ארוך.

שושנה אלנקווה: היינו מאוד מבקשים, שכל התמיכה שהילדים קיבלו השנה, תימשך במשך שנתיים-שלוש הבאות, עד אשר הילדים האלה ייצאו מאותה טראומה ומשבר, שבו הם נתונים היום.

חגי אורן: ההקלות שפורסמו אתמול צריכות להינתן גם על שנה שעברה.

מיכאל מלכיאור: אתמול פורסם כי תינתן תוספת זמן.

מיכאל מלכיאור: לא ניתן לתת זאת על בגרויות שהיו כבר.

חגי אורן: אני מדבר על הקלות ל-1,566 תלמידים.

חגי אורן: לגבי השכלה גבוהה, אסור שיסומן לתלמידים שהם קיבלו תוספת זמן.

חגי אורן: לגבי הבחירה, יש אפשרות שונה לעשות את הבחירה ולהוריד את אותה שאלה שרובם נפלו בה.

חגי אורן: הוועדה צריכה לתת את דעתה גם לגבי הבגרות במתמטיקה, שיום לפני שהיא נערכה נפלו קטיושות על קריית שמונה.

עזרא אלדר: מאז הגירוש עברו 10 חודשים, וניתן להגיד כי משרד החינוך עבד הכי יפה מכל המשרדים.

שימי פאר: אני יכול לומר כי לא הכל תלוי במשרד החינוך.

שימי פאר: אני מצדיע למה שאנשים עברו במסגרת למידה במוסדות החינוך.

שימי פאר: אני מעריך, שאנחנו לא מסוגלים לעבור זאת יומיום.

שימי פאר: הם צריכים לנסוע מרחקים רבים וללמד.

שימי פאר: כל ילדי ישראל קיבלו הקלות.

שימי פאר: אני ממליץ, לקיים ישיבה נוספת עם נציג מההשכלה הגבוהה.

שימי פאר: בסופו של דבר אנחנו מדברים על העתיד.

שימי פאר: כאשר אין כאן נציג מההשכלה הגבוהה שייתן גושפנקה לנושא הזה, זה מהווה עננה שתישאר.

שימי פאר: ההצעה שלי, היא שתינתן הערכה של מורה שליווה את הילד במשך 3 שנים באמצעות נתינת בונוס.

עמירה חיים: לגבי העניין של ההשכלה הגבוהה, אני רוצה לומר ששום תעודה לא תסומן.

עמירה חיים: לא צריך לפתוח את זה לדיונים מיותרים.

יואל חסון: האם זאת לא בעיה אמיתית שקיימת?

מיכאל מלכיאור: לא.

מיכאל מלכיאור: היא אמרה בהתחלה, כי שנה שעברה ביקשו שלא לקבל תוספת מתוך חשש שהם יסומנו.

עמירה חיים: רונית, חוץ מאולפנת נווה דקלים הילדים לא מרוכזים במוסד אחד.

רונית תירוש: אז אפשר לעשות זאת פרטנית.

עמירה חיים: את הנושא של שקלול שונה אחרי המבחנים, משרד החינוך לוקח את זה על עצמו.

עמירה חיים: זה לא יסומן אצל אף אחד.

עמירה חיים: השקלול יילקח בחשבון בצורה מתחשבת.

עמירה חיים: המשרד מבין, שהילדים נמצאים במקום שצריך לסייע להם.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשבח את ההיערכות והביצוע של המשרד בזמן ההתנתקות והליווי במשך השנה.

מיכאל מלכיאור: שמענו דברים מרגשים מהתושבים עצמם.

מיכאל מלכיאור: אני מציע שנחליט, שהסידורים המיוחדים שהיו השנה, לגבי שפ"י ובתי הספר היסודיים, יהיו גם בשנה הבאה ובשנים הקרובות, הכל לפי הצורך והשיפוט המקצועי.

מיכאל מלכיאור: שלא יגידו, כי היתה שנה קשה ועכשיו הכל חוזר להיות כרגיל.

אורי אריאל: אנחנו מבקשים להעביר לוועדה דיווח שוטף לגבי ביצוע ההחלטה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך להעביר לוועדה דיווח שוטף לגבי ביצוע ההחלטה הזאת.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רושמים לפנינו את הדברים שהבטיח משרד החינוך לגבי הבגרויות.

מיכאל מלכיאור: יחד עם זאת, אנחנו חושבים שיש מקום לבצע כמה דברים שלא נעשו עד עכשיו.

מיכאל מלכיאור: הדבר הבולט ביותר הוא הרחבת הבחירה.

מיכאל מלכיאור: זאת אפשרות להקל בבחינות הבגרות הקרובות שיהיו החודש או במועד ב.

מיכאל מלכיאור: מבחינה מקצועית, כפי ששמענו מהמורים, זה דבר נכון, אפשרי ומומלץ.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ממליצים, להשתמש בכלי של שקלול דיפרנציאלי.

מיכאל מלכיאור: הבנות באולפנת נווה דקלים היו מגיעות לתוצאות עוד יותר טובות אם לא היה עובר עליהם הדבר הזה.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא, איך מחשבים את הממוצע.

מיכאל מלכיאור: יש מקום לשקלול דיפרנציאלי לתלמידים שכל כך נפגעו מההתנתקות, שבעקבותיה הם הפסידו חלק משמעותי משנת הלימודים.

מיכאל מלכיאור: אני מבין, שאין צורך לדבר על הנושא של ההשכלה הגבוהה.

עמירה חיים: אין צורך להעיר את המתים.

אורי אריאל: אני חושב, שהמוסדות להשכלה גבוהה צריכים לתת עדיפות מסוימת בקליטת הסטודנטים.

יצחק גלנטי: ברגע שאתה עושה אותם, אתה מסמן אותם.

אורי אריאל: ברוורמן אמר שזה מקובל עליו.

מיכאל מלכיאור: צריכים לבדוק האם זה פוגע בפסיכומטרי.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נעקוב אחרי זה וגם אחרי נושאים אחרים שקשורים למפוני גוש קטיף.

מיכאל מלכיאור: ההתייחסות שלנו לתלמידים אלה תהיה במלוא הרצינות.

מיכאל מלכיאור: אני מודה לתושבים מגוש קטיף, על התייחסות עניינית מאוד.

מיכאל מלכיאור: תודה גם על כך שהצגתם בקשות שכולן סבירות והגונות.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה, הישיבה נעולה.