ועדת הכלכלה, כנסת 17, פרוטוקול מספר 19, 2006-05-31 00:00

משה כחלון: שלום לכולכם.

משה כחלון: אני מצטער על האיחור – המתנו לאישור מיוחד מיושבת-ראש הכנסת.

משה כחלון: כיוון שבזמן שבו המליאה עובדת לא נוהגים לקיים ישיבות ועדה, קיבלנו אישור מיוחד בשל חשיבות הענין ודחיפותו.

משה כחלון: דנו בנושא מספר פעמים, ולמיטב זכרוני הדיון הסתיים בכך שהאוצר צריך לומר לנו איך הוא מתייחס לנושא זכויות העובדים.

משה כחלון: אם כן, אבקש לשמוע כיצד אתם מתמודדים עם הענין הזה.

משה כחלון: לאחר מכן נשמע את נציגי העובדים ואת נציגי ההנהלה, ונמשיך בדיון.

משה כחלון: אני מבקש: היו לנו הרבה דיונים, ואני רוצה לשמוע את כולם.

משה כחלון: אני רוצה לשמוע מקסימום אנשים, ובתמצות מרבי.

משה כחלון: זאת משום שאנחנו צריכים גם להקריא את החוק הזה ולהעביר אותו למליאה – אינני יודע אם זה יעבור או לא.

משה כחלון: לפיכך אבקש לתמצת כדי שכולם ידברו.

משה כחלון: הבנתי שנציגי האוצר לא ישבו עדיין עם הוועדים ועם נציגי העובדים.

חיים פרננדס: בהמשך לדיונים שהתקיימו בוועדה בנושא של מודל תכנים ברשות השידור, התקיימו גם כמה ישיבות נוספות שלא במסגרת הוועדה עם כל הגורמים הנוגעים בדבר – החל ביושב-ראש הוועדה והשר הממונה על רשות השידור, וכלה בגורמים כאן בתוך הוועדה, בקואליציה ובאופוזיציה.

חיים פרננדס: בנוסף, התקיימו פגישות עם גורמים בתוך רשות השידור.

חיים פרננדס: במסגרת כל הדיונים החשובים הללו, ניסינו לגבש חבילת צעדים, שתוכל לתת מענה לכל נושא רשות השידור, בדגש על סוגיית כוח האדם, לאור האפשרות תתבצע פרישה של עובדים ברשות השידור בשנים הקרובות.

חיים פרננדס: אני מניח שנקודות אחדות יצופו תוך הקראת של החוק, ואני סבור ששם יהיה נכון יותר להציג אותן, כי אלה דברים שקשורים למודל עצמו.

חיים פרננדס: כך למשל: קצב יישום המודל, האופן שבו מוציאים את ההפקות המקומיות החוצה, ולמי.

חיים פרננדס: אני חושב שטוב יהיה לדבר על כך כשנגיע לשלב ההקראה.

חיים פרננדס: גם שם, להבנתנו, יש פירות לא-מבוטלים ביחס לרשות השידור בכלל, עובדיה ופורשיה העתידיים בפרט.

משה כחלון: אולי אביא את ההצעות שלי, האוצר יתייחס אליהן, ואולי אפשר יהיה להתקדם באופן הזה.

משה כחלון: אדוני השר, מקובל עליך?

איתן כבל: כן.

משה כחלון: במסגרת תיקוני חקיקה, אני מציע תוכנית מדורגת ליישום לוח השידורים באישור השר הממונה ווועדת הכלכלה.

משה כחלון: כלומר, בסמכות השר הממונה ווועדת הכלכלה לאשר רפורמות או הקלות בהוראות החוק למשך שלוש שנים.

משה כחלון: במסגרת זו יתחשבו השר וועדת הכלכלה בין השאר בקצב פינוי המקורות ופרישת העובדים.

משה כחלון: כלומר, לגביכם תמיד תהיה הביקורת – גם של השר וגם של ועדת הכלכלה – ביחס לקצב ההתקדמות.

משה כחלון: כל זמן שאני אהיה כאן, לא אאפשר לפגוע בכם ולנקוט צעדים חדים.

משה כחלון: יישום המודל יתחיל בינואר 2007, ויש לי ויכוח לגבי הסעיפים הבאים.

משה כחלון: אני מבקש שזה יהיה בחקיקה: קדימות הפקות – תינתן העדפה לפורשי רשות השידור בהתקשרויות של הרשות עם גורמים חיצוניים לצורך רכישת הפקות מקומיות.

משה כחלון: קדימות זו תקבע בכללי מליאת הרשות, והיא תאושר על ידי השר הממונה ווועדת הכלכלה.

משה כחלון: אני רוצה שמי שהחליט לפרוש ומסוגל להרים עסק משלו, יקבל קדימות כיוצא הרשות.

משה כחלון: פרישת עובדים: תגובש תוכנית פרישה מרצון בתנאים מועדפים לעובדי רשות השידור.

משה כחלון: האוצר יממן 50% מעלויות הפרישה הכלולות בתוכנית הפרישה.

משה כחלון: תוכנית זו תופנה, כמובן, לכלל עובדי הרשות.

משה כחלון: אלה ההצעות שלי, ולדעתי הן יכולות להשאיר את הכבשה שלמה ואת הזאב שבע.

משה כחלון: זה המזור לרשות השידור, לדעתי.

משה כחלון: עם זאת, נשמע את דעתכם – אם זה מקובל עליכם או שאתם רוצים להוסיף דבר נוסף, אנחנו כאן.

אבשלום וילן: האם ברמת הנתונים האוצר אמר איזה סכום הוא מקדיש כרגע?

משה כחלון: כן.

משה כחלון: יש לנו את זה – ראינו.

משה כחלון: בהתייעצות עם אנשי הוועדים, הסכומים נראו להם סבירים.

משה כחלון: נפרט אותם, כמובן, ואם מישהו ירגיש פגוע - - -

אבשלום וילן: לפרוטוקול: שמעתי שמדובר ב-250 מיליוני ש"ח, בעוד הוועדים אומרים שמדובר במינימום של 500 מיליוני ש"ח.

משה כחלון: אף אחד לא יודע לנקוב בסכום מדויק כיוון שלא יודעים אם ייצאו אנשים בני ארבעים או ששים, אם מדובר בפנסיה צוברת או תקציבית.

משה כחלון: לוקחים את המודל, ובונים אותו.

משה כחלון: אנחנו בונים נוסחאות, ומתאימים אותן לאחר מכן.

משה כחלון: מה שחשוב כאן, חבר הכנסת וילן, הוא שאנחנו לא מפקירים את העובדים.

משה כחלון: אנחנו לא שולחים אותם לידיים של האוצר.

משה כחלון: בנוסף, השר הממונה, שהאוריינטציה החברתית שלו ברורה, בוודאי לא ירצה לפגוע בעובדים.

משה כחלון: מיותר לציין לגביי – שנינו נמשיך ללוות את התהליך הזה.

אבשלום וילן: כשאתה אומר 50% על חשבון האוצר ו-50% על חשבון הרשות – תקציבה של הרשות כעת הוא גרעוני.

אבשלום וילן: מהיכן היא תביא את העלויות?

משה כחלון: כיוון שהאוצר עומד להמשיך להפריש עבור מי שיש להם פנסיה צוברת – מדובר בהוצאה ל-15 שנה בממוצע – ולך אני אומר שהעלויות של האוצר הן יותר מ-50%.

איתן כבל: קרוב ל-70%.

משה כחלון: אבל מהיכן הם יביאו את 50 האחוזים?

משה כחלון: ברגע שאתה מפסיק לשלם למישהו משכורת, אתה לוקח את המשכורת שלו.

משה כחלון: זו תוכנית להצלת הרשות, ולא לתוכנית שנועדה למוטט את הרשות.

אהוד נבות: אין ספק שצריך לדאוג לעובדים בעת הפרישה, ושצריך לדאוג לכך שהם לא ייזרקו לרחוב.

אהוד נבות: אני חושב שבהצעה שלך יש דאגה לנושא הזה.

אהוד נבות: עם זאת, ההצעה שאתה מעלה ביחס למתן קדימות לעובדים הפורשים יוצרת עיוות גדול מאוד לגבי שאר העובדים.

אהוד נבות: הרי מי שיפרשו הם חלק קטן מתעשיה שלמה שעובדת בהפקות של הטלוויזיה, והתעשיה הזאת כורעת ועומדת על סף קריסה.

אהוד נבות: לא מדובר באנשים שהיו רגילים לקבל משכורת חודשית; אלה אנשים שנאבקים ביומיום על הקיום שלהם, אנשים שמתפרנסים בקושי.

אהוד נבות: אם היה איזשהו צל של סיכוי לכך שתגיע לתעשיה הזאת הזרמה של קצת יותר כסף וקצת יוכלו להתקיים ולהתפרנס – ואגב, אני לא יודע איך זה עומד בנושא של חופש העיסוק בכלל במובן הזה – זה טומן את כל שאר התעשיה, שכוללת הרבה יותר אנשים בהשוואה למספר הפורשים.

אהוד נבות: לפיכך, צריך לחשוב פעם נוספת אם ראוי לתת את הקדימות הזאת.

אהוד נבות: צריך לדאוג לאנשים, בלא ספק, אבל מתן הקדימות יוצרת עוול במקום אחר.

איתן כבל: אני רוצה לומר בענין הזה באופן ברור: היום אין לכם כלום.

איתן כבל: כלומר, אנחנו כבר מתווכחים על עור הדב שטרם ניצוד.

איתן כבל: בסוף אתה צריך לייצר מצב שבו זה נהנה וזה לא חסר.

איתן כבל: אני מקווה מאוד שיהיו כוחות ברשות, שתהיה להם היכולת להתארגן מבחוץ ולקבל.

איתן כבל: הלוואי ואגיע לכך.

איתן כבל: גם כשהמפיקים החיצוניים באים – אתם כל הזמן מדברים על לחיות בהרמוניה.

איתן כבל: אז בואו נצא ונתחיל לחיות בהרמוניה.

איתן כבל: תודה.

יואל חסון: ראשית, אני רוצה לברך את יושב-ראש הוועדה ואת חברי הקואליציה ואופוזיציה, שהצליחו להגיע לאיזשהו כיוון מוסכם.

יואל חסון: אני חושב שהטיעונים הוכיחו שכולם היו ערים מאוד לענין העובדים, ושכולם רוצים להניע את הרכבת לכיוון רפורמה ושינוי אמיתי ברשות השידור – קודם כל כדי להיטיב עם האנשים שנמצאים שם, גם מבחינת התחושה, האווירה, התוצרת והתוצאה של כל מה שאתם יוצרים שם ביומיום.

יואל חסון: כמרכז הקואליציה בוועדת הכלכלה, פניתי לגורמים ואמרתי שגם בקואליציה לא נוכל לתמוך בדבר הזה אם לא תבוא לכאן חבילה, שתתן תחושה וגם תוצאה להליכה לקראת העובדים, ותתן אפשרות לעובדים שיצטרכו לפרוש בכבוד.

יואל חסון: יכול להיות שחלק מאמצעי המימון לאותה רפורמה יבוא ממקורות אחרים – ואולי הם יוכלו לצמצם את פרישת העובדים.

יואל חסון: אבל בתוצאה הסופית, למי שיישארו לעבוד ברשות השידור תהיה היכולת לעבוד בצורה טובה יותר, להפיק תוצרת טובה יותר, ובתנאים הרבה יותר טובים.

יואל חסון: אני חושב שזה הכיוון.

יואל חסון: אני מברך את השר על כך שהוא הלך בכיוון הזה, ואני מקווה שלאחר שוועדת הכלכלה תאשר את ההצעות האלה, היא תמשיך ותדון בשינויים חשובים נוספים לטובת רשות השידור ולטובת מי שנמצאים בה.

יואל חסון: אני מאחל לכם בהצלחה.

חיים מנור: שמי חיים מנור, חבר איגוד המפיקים.

חיים מנור: אני חושב שההצעה לפתרון היא טובה ונכונה, ואני רוצה להציע רעיון לפיו אפשר יהיה לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה: בהצעת החוק הזאת אנחנו מדברים על 50% הפקות, שמתוכן ייצאו החוצה 36%.

חיים מנור: אותם 36% שייצאו זה לתעשיה בחוץ.

חיים מנור: את שאר ההפקות הרשות עדיין צריכה להפיק.

חיים מנור: אני מציע שאת ההפקות האלה יוכלו להפיק פורשי רשות השידור ויוצאי רשות השידור, במסגרת ההפקות המקומיות.

קריאה: ומה יעשו מי שנשארים?

חיים מנור: אם ייצאו הרבה, יכול להיות - - - במסגרת הזאת.

חיים מנור: כלומר, הם יוכלו לקבל חלק מההפקות העצמיות של רשות השידור.

איתן כבל: לא לכך התכוון המשורר.

חיים מנור: צריך להבדיל בין ההפקות החיצוניות, שיוצאות לשוק התעשיה, לבין ההתארגנות של העובדים שיכולים לעשות את זה.

יצחק זיו: אני מצטרף לברכות של חבר הכנסת יואל חסון.

יצחק זיו: אבל אתה יודע שלגימלאים יש תמיד תיאבון: כאשר באים ואומרים "עידוד פרישה" – נהדר.

יצחק זיו: אבל את המילה "מענק פרישה" לא שמעתי.

יצחק זיו: האם יש גם דבר כזה?

משה כחלון: אתה יכול להציע – אתה בקואליציה.

משה כחלון: ההצעה שלי היתה פרישה מרצון בתנאים מועדפים.

משה כחלון: למרות שירון אנוש לא בתור הדוברים, הייתי מבקש לשמוע אותו, כי יש לי דבר שמפריע לי: אפילו בהצעה שלי – דברים שאמרת בפעם הקודמת – התנאים כאן דומים למדיי לפרישה שהיתה ב-2004.

משה כחלון: אני מניח שפרשת אז באותם תנאים, ואני זוכר את הדברים שלך.

משה כחלון: זה השאיר לי משהו לא נוח.

ירון אנוש: אומר זאת במשפט אחד:

ירון אנוש: אם זה אכן כמו שאתה מציג, שמי שנמצאים בפנסיה צוברת יקבלו השלמה של שכר עד גיל הפנסיה האמיתית – מלבד מענק הפרישה והפיצויים המידיים – אני חושב שהתקדמנו צעד גדול מאוד קדימה.

ירון אנוש: בנושא הזה אני קצת יותר רגוע ממה שהייתי קודם, ואפילו יותר מקצת.

ורד ברמן: הוא לא אמר את זה.

ורד ברמן: הוא אמר שאולי יממנו להם פנסיה.

ורד ברמן: הוא לא דיבר על השלמה.

ירון אנוש: אולי כדאי לחדד את הנקודה הזאת?

איתן כבל: זה יחודד.

קריאה: שמענו שני מספרים מהאוצר – 50% על חשבון הרשות ו-50% על חשבון האוצר בפרישה מועדפת.

קריאה: אין שום פרטים שאפשר להתייחס אליהם.

משה כחלון: זה בוודאי לא יהיה בפורום הזה.

משה כחלון: אני מניח שיישבו ויציגו מספרים.

קריאה: בגדול.

איתן כבל: תהיה התייחסות.

קריאה: אבל זו המגמה, אני מבין.

משה כחלון: זאת המגמה.

משה כחלון: אתה מבין נכון.

ירון אנוש: הערה קטנה נוספת: אם זכרוני לא מטעה אותי, היוצרים מהשוק הפרטי עברו מהפך מופלא ב-48 השעות האחרונות.

ירון אנוש: כי רק בישיבה האחרונה ישב אחד מהם כאן, ואמר: אנחנו נקלוט בשמחה את מי שיפוטרו מרשות השידור לתוך האג'נדה שלנו.

ירון אנוש: עכשיו אנחנו שומעים שהחבר'ה האלה מפריעים למערכת שבמילא לא עובדת, אין לה כספים, והיא קטנה מאוד.

ירון אנוש: ואז אתה בא ומוסיף: אולי ההפקות הפנימיות - - -

איתן כבל: הוא רק אומר.

איתן כבל: הוא עדיין לא מנהל כאן את הענינים.

חיים מנור: אני אומר שהאנשים שפורשים יכולים לעבוד גם בערוץ 2, גם בערוץ 10 וגם בערוץ 1.

משה כחלון: מר מנור, תודה רבה.

משה כחלון: אני מבקש להתקדם בדיון.

משה כחלון: עלתה כאן טענה בדבר חוקיות הסעיף של קדימות הפקות.

משה כחלון: הייתי מבקש מהיועצת המשפטית של הוועדה להתייחס.

אתי בנדלר: אלא אם כן יש כאן משפטנים שרוצים להתייחס לטענה הזאת.

טוני גרינמן: ראשית, מלבד נושא החוקתיות, גם ביחס לעצם המטרה של הוצאת ההפקות החוצה, ההצעה של אדוני לא משרתת את המטרות של חוק רשות השידור.

טוני גרינמן: מטרות חוק זה הן לבזר את ההפקה, לעודד פלורליזם, לעודד את התרבות, לעודד שוק תחרותי ולהוציא כוחות יצירתיים.

טוני גרינמן: רשות השידור – או כל גוף הפקה – צריכה לבחור הפקות לפי איכותן ולפי תרומתן לתרבות המקומית, לשוק ההפקות ולתעשיה.

טוני גרינמן: אשר לשאלת החוקתיות, אני חושב שבכל הכבוד ההצעה לא עומדת בתנאים של שיוויון.

טוני גרינמן: היא לא חוקתית.

ורד ברמן: ב-BBC מרגרט תאצ'ר חתמה על זה.

טוני גרינמן: אני חושב שהתעשיה הזאת באמת יכולה לקלוט את אותם פורשים, כאשר כל אחד יתמודד בהתאם ליכולתו ולתרומתו ליצירה.

טוני גרינמן: אחרת, מה אנחנו עושים?

טוני גרינמן: אתה למעשה הופך את רשות השידור למעין חברת כח אדם, שתעסיק את עובדיה-לשעבר על-פי חוזים ולא כעובדים.

טוני גרינמן: לעומת זאת, לתעשיה הקיימת היום אתה לא תורם שום דבר.

משה אסולין: האדון הנכבד מדבר על חופש העיסוק, ואני שואל מה עם חופש ההתאגדות?

משה אסולין: האם זה עיקרון חשוב פחות מחופש העיסוק?

משה אסולין: לוקחים אנשים שמאוגדים בהסכמים קיבוציים לפי חוקי העבודה של מדינת ישראל – שהם חוקים לא פחות חשובים מחוק חופש העיסוק – ומוציאים אותם לשוק.

משה אסולין: ההצעה אומרת למעשה: בואו ותהיו עצמאיים.

משה אסולין: הייתי עצמאי כזה כשעבדתי כקבלן, הגדירו אותי ו-150 איש נוספים קבלנים, ובמאבק משפטי נכנסנו לרשות השידור.

משה אסולין: אנחנו מכירים את הסיפור מכאן ומכאן.

משה אסולין: כשאנחנו יצרנו סרטים, האנשים האלה, שמדברים על חופש העיסוק, לא ידעו עדיין איך כותבים טלוויזיה.

משה אסולין: אנחנו מדברים כאן על חופש ההתאגדות לעומת חופש העיסוק, ואולי מוטב לתת לבית המשפט העליון להחליט.

משה אסולין: בנוגע להבהרות של ההצעה שלך: כיוון שהיו לנו שיחות עם נציגת האוצר כאן, והיא נקבה במספרים מסוימים, אני רוצה לדעת אם הם באמת רלוונטיים להצעה שלך.

משה כחלון: אנחנו מדברים כרגע על קדימות הפקות.

משה כחלון: הרי לא תהיה הצבעה עד שכולם יבינו.

משה כחלון: יש מי שיהיו מרוצים ויש מי שלא יהיו מרוצים – אבל כולם יבינו.

משה כחלון: אבקש לשמוע את עו"ד ראובן שלום, יו"ר ועדת הכספים של מליאת רשות השידור.

משה כחלון: אני מתנצל על כך שבפעם הקודמת לא הספקתי לתת לך לדבר.

ראובן שלום: זה בסדר גמור – ישבתי, שמעתי ולמדתי, ואני מתייחס כעת רק לקדימות ההפקות.

ראובן שלום: הבנתי שעל-פי ההצעה זה יוטל על המוסדות הציבוריים.

ראובן שלום: ראשית, צריך לבחון האם לא זקוקים למטריה חוקתית – כיוון שאלה תקנות-פנים – שתאפשר את זה.

ראובן שלום: אני מקווה שכן, ושזה יעלה וייעשה מיידית.

משה כחלון: לא.

ראובן שלום: כמי שצריך להתקין את התקנות האלה, אני חושב שניתן למצוא תמהיל מסוים, שיכול לומר שבית הפקות, שאחוזים מסוימים מעובדיו הם כך וכך – זה לא חייב להיות מאה אחוז; יכול להיות שההעדפה היא על חלק, על 30% או 40%.

ראובן שלום: כך אני חושב שנשיג שתי מטרות: את המידתיות.

ראובן שלום: החוק הזה מדבר למעשה על הצלת השידור הציבורי ואני מאמין שזהו אמצעי הכרחי שנגיע אליו בתכלית הראויה.

ראובן שלום: אם נשיג את המידתיות בצורה הזאת - - - להפך – אני חושב שגם בקרב העובדים, במקום להתארגן מאפס, לקבוצה בסדר גודל של בית הפקות, ש-25% מעובדיו יימנו מקרב הפורשים, תינתן קדימות כזאת, או מכלל הפקות – לא מחייבים של כולם; אלא 30% או 40% – אני גם מניח שכל המהלך הזה הוא מהלך מוגבל בשנים, ולא עד עולם.

ראובן שלום: כלומר, תקופת הרצה.

ראובן שלום: בסופו של דבר, כוחות השוק יקבעו.

אתי בנדלר: כיוון שנטענה כאן טענה חוקתית, אני רוצה להביע את עמדתי על פני הדברים, מתוך מה ששמעתי כאן.

אתי בנדלר: הטענה היא שהוראה הזאת, אם תיכלל, שתתן העדפה בהתקשרויות בהפקות לצורך הפקות מקומיות פנויות לפורשי רשות השידור, תפגע בחופש העיסוק של היוצרים העצמאים מחוץ לרשות השידור.

אתי בנדלר: לפי חוק יסוד: חופש העיסוק, פגיעה בחופש העיסוק אפשרית אם היא נעשית בהתאם להוראות חוק יסוד: חופש העיסוק.

אתי בנדלר: דהיינו: אם היא נעשית בחוק, או לפי חוק, לתכלית ראויה ובמידה שאינה עולה על הנדרש.

אתי בנדלר: אשר על כן, ברור שצריך להסמיך את מליאת רשות השידור לקבוע כללים שיתנו את ההעדפה.

אתי בנדלר: בהיעדר הסמכה מפורשת, אני סבורה שלא ניתן יהיה לתת העדפה כזאת.

אתי בנדלר: לענין התכלית, אנחנו צריכים לזכור שבהתאם למצב הקיים היום, אין ליוצרים העצמאיים זכות להפיק את אותן הפקות שרשות השידור מפיקה.

אתי בנדלר: רוב ההפקות נעשות היום בבית ההפקה של רשות השידור עצמה.

אתי בנדלר: תכלית הצעת החוק הזאת, כפי ששמענו מהשר, מנציגי האוצר ומנציגי הממשלה שהציגו אותה כאן, היא להבריא את רשות השידור.

אתי בנדלר: במסגרת הבראת רשות השידור, אומרים: אנחנו נוציא חלק מההפקות החוצה לגורמי חוץ, ובמקביל, אנחנו דוחפים לפרישה מרצון של העובדים.

אתי בנדלר: כל זה במסגרת חבילה של הצעות להבראת רשות השידור.

אתי בנדלר: אותם עובדים, שמופרשים טרם גיל פרישה – הרי על כך אנחנו מדברים – צריכים להשתלב גם בעולם העבודה החיצוני.

אתי בנדלר: לכן נראה לי שברמת התכלית, ניתן בהחלט להגן על מתן העדפה מסוימת בהפקות חיצוניות קנויות לעובדי רשות השידור לשעבר.

אתי בנדלר: מובן שכללים כאלה צריכים להיות מידתיים, אבל את הכללים האלה תקבע מליאת רשות השידור – ואני מציעה שזה יהיה בפיקוח פרלמנטרי, באישור ועדת הכלכלה.

אתי בנדלר: משיובאו הכללים האלה, אנחנו נבדוק שהם אכן מידתיים.

אתי בנדלר: אדוני היושב-ראש, אולי גם משרד האוצר יביע את עמדתו לענין טענה חוקתית זאת.

קרן רפלנסקי: בהמשך לדבריה של היועצת המשפטית של הוועדה, התיקון הזה באמת יוצר איזושהי פגיעה בשוויון ובחופש העיסוק.

קרן רפלנסקי: עם זאת, פגיעה כזאת היא אפשרית בהתאם לחוק יסוד: חופש העיסוק, בהנחה שהיא נעשית לתכלית ראויה ושהיא מידתית.

קרן רפלנסקי: הנימוק של עידוד של פרישה מרצון ועזרה לעובדים למצוא תעסוקה ולהתפרנס לאחר ביצוע השינוי המבני, הוא לדעתי בהחלט תכלית ראויה, לשמה צריך לתת להם העדפה.

קרן רפלנסקי: בנושא של המידתיות, נציע שההעדפה הזאת תיעשה לפרק זמן מוגדר שייקבע מראש בחוק – אולי אפשר יהיה לדבר עליו; חשבנו על חמש שנים או תקופה אחרת.

קרן רפלנסקי: כלומר, ההוראה תהיה הוראת שעה.

קרן רפלנסקי: פעם נוספת, כפי שאמרה היועצת המשפטית של הוועדה, אותם כללים ייקבעו על-ידי המליאה, והיא תוכל לקבוע בהם תנאים כאלה ואחרים, שבאמת יתמכו בנושא המידתי.

קרן רפלנסקי: ייתכן שפיקוח פרלמנטרי מקל אף הוא על הענין הזה והופך אותו למידתי.

קריאה: אני לא משפטן, אבל יש כאן חוסר היגיון מובנה בתוך הענין הזה: אותם אנשים שיפרשו יוכלו להתחרות באופן חופשי ובלי הגבלה גם על הפקות של ערוץ 2, ערוץ 10 וכל שאר הערוצים.

קריאה: מצד שני, הם יקבלו העדפה בהפקות של ערוץ 1.

קריאה: יוצרים כאן עיוות על עיוות בלתי הגיוני.

טוני גרינמן: עם כל הכבוד, אני חושב שאתם מדברים על עיקרון של חוק חופש העיסוק, ולא שמים דעתכם לעיקרון השיוויון, שמוגן אף הוא לדעת בית המשפט העליון בחוק יסוד.

טוני גרינמן: אתם לא שמים לב לנושא חופש הביטוי, ולכך שהמסך של רשות השידור הוא משאב ציבורי.

טוני גרינמן: אתם לא נותנים את הדעת לכך שצריך לבחון האם אין אמצעים אלטרנטיביים לסייע לאותם עובדים פורשים, שפוגעים פחות באותם עקרונות יסוד.

אבשלום וילן: אני מודה שאני לא רואה איך ההסדר הזה יעבוד.

אבשלום וילן: אני מבין את הרצון ללכת לקראת, אבל אני לא רואה אותו קורם עור וגידים בפועל.

אבשלום וילן: זה מסובך מאוד, ואני לא חושב שזה הכיוון של הפיתרון.

אבשלום וילן: לא אתנגד לכך – הלוואי שזה יצליח.

אבשלום וילן: עם זאת, מה שמדאיג אותי כאן הוא הסינכרוניזציה לוחות הזמנים.

אבשלום וילן: נניח שאביגדור יצחקי ייתן לי סוף סוף את זכות ההצבעה, ואני מוכן ללכת לתמיכה--

משה כחלון: חבר הכנסת יצחקי, אתה חייב לפתור את הענין הזה.

משה כחלון: זה עולה בכל ישיבה.

משה כחלון: אתה רוצה שאקצה לכם מקום מהליכוד?

אביגדור יצחקי: כן.

אבשלום וילן: אדוני היושב ראש, גם אתה וגם השר, שמציעים כאן הסדר פשרה שהוא סביר בעיניי, אין לכם כאן סינכרוניזציה של לוחות זמנים.

אבשלום וילן: כלומר, היום תצביעו בסוף הישיבה.

אבשלום וילן: זה יעבור במליאה ביום רביעי, וביום חמישי בבוקר אתם בידיים של האוצר, עם כל הרצון הטוב.

אבשלום וילן: כולנו היינו בסרט הזה מספיק פעמים.

אבשלום וילן: לכן אני חושב שחייבים להתנות כאן – עד יום רביעי הצבעה במליאה, ההסדר עם העובדים, כולל הפרטים הקטנים, חייב להיות כזה שהוועדה תראה, כך שנוכל לדעת במליאה מה עשו, ואולי אצליח לשכנע את סיעתי לתמוך בכך.

אבשלום וילן: כי בהבטחות הכלליות של האוצר – לא יעזור שום דבר; כולנו היינו בסרטים האלה.

משה כחלון: אני מציע שתעקוב אחרי סעיף 1 של ההצעה שלי, לפיו גם השר וגם הוועדה מוסמכים לקבוע את קצב ההקלות והרפורמות בחוק עצמו.

משה כחלון: כלומר, אם לא יהיו תנאים סבירים לפרישה ולא יהיו העדפות לפורשים, לא נאפשר.

משה כחלון: לכן השארנו את זה בידיים שלנו.

אבשלום וילן: אבל אמר כאן השר: או שהרשות תתמוטט או שאנחנו במהלך הבראה.

אבשלום וילן: אם תעצור את זה באמצע הרשות תתמוטט - - -

משה כחלון: אנחנו הולכים למהלך של הבראה.

אבשלום וילן: כבוד היושב-ראש, האוצר יודע בדיוק במה דברים אמורים, והוא פשוט צריך להתחייב – לא בהבטחות ולא שסוגרים אותי בחדר ואומרים לי שיהיה בסדר; אני רוצה לראות הסכם כתוב עם הפרטים עד יום רביעי הבא.

יוסי בר-מוחא: חבריי ואני באיגוד הארצי קיימנו פגישות לא מעטות – בעיקר בשבועיים האחרונים – עם השר הממונה ועם יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יוסי בר-מוחא: להערכתי, הם עשו את מרב המאמצים כדי להביא איזושהי תכנית שתשפר את העמדות, ותציל את חבריי עובדי רשות השידור מהגזירות שהאוצר החליט להנחית עלינו.

יוסי בר-מוחא: אבל אני מעריך שגם חיים פרננדס יודע, באמצעות חברי ועדת הכלכלה, שלא יתאפשר שלא לעמוד בהסכמים כאלה ואחרים שייסגרו כאן או בהסדרים הקרובים, והם אכן יעמדו בהתחייבויות כלפי עובדי רשות השידור.

יוסי בר-מוחא: אני מברך את השר איתן כבל על פעולותיו, ואת חבריי בעיקר – ירון אנוש, אריה שקד וורד ברמן – שעושים עבודה נפלאה כדי לקדם את העניינים האלה.

יוסי בר-מוחא: אני מברך את חברי, יושב-ראש ועדת הכלכלה משה כחלון.

יוסי בר-מוחא: ימים ולילות ישבתי עליו לא מעט כדי לשפר עמדות, ואני מעריך שהוא דואג לעובדי רשות השידור ולא יפקיר אותם.

יוסי בר-מוחא: יותר מכך: אני מאמין שחברי ועדת הכלכלה לא יתנו יד לאוצר לפגוע בעובדי רשות השידור.

יוסי בר-מוחא: אני רוצה לפנות ליוצרים ולומר: חבר'ה, נראה לי שהמתנתם לרגע הזה שבו ינחיתו מכה על עובדי רשות השידור על מנת לקחת את ליטרת הבשר הזאת, וליהנות ממנה.

יוסי בר-מוחא: זה דבר גרוע מאוד – אתם נוקטים כאן בדרך גסה מאוד.

יוסי בר-מוחא: כביכול: הנה, מקרב עובדי רשות השידור יש מי שהולכים עכשיו הביתה, ואנחנו נזכה בנתח.

יוסי בר-מוחא: אתם לוועדה כדי לחכות ולהמתין – הנה, אנחנו עומדים לקבל משהו, ומשהו טוב.

יוסי בר-מוחא: אני חושב שמגיע לעובדי רשות השידור הפורשים לקבל נתח רציני מאוד מתוך ההפקות המקוריות.

יוסי בר-מוחא: יש את הפתגם הזה שאומר: כשנופל השור, מתרבים הסכינים.

יוסי בר-מוחא: אני פונה ליוצרים: המצב של עובדי רשות השידור קשה.

יוסי בר-מוחא: אנחנו נמצאים במצב קשה מאוד, ואנחנו חייבים להגן עליהם.

יוסי בר-מוחא: לא יעזור שום דבר.

יוסי בר-מוחא: אני מעריך שחברי ועדת הכלכלה ייתנו יד – ובעיקר השר הממונה ויושב-ראש ועדת הכלכלה – ויעקבו אחר המהלכים הללו.

משה כחלון: אני מבקש להבהיר פעם נוספת: ללא פיתרון של הפורשים – גם במסגרת תנאי הפרישה ופתרון תעסוקתי לאחר הפרישה – הוועדה תתנגד להצעת החוק.

משה כחלון: אני אומר זאת גם ליוצרים.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני מבקש לעגן בהסכמות – גם לגבי ההתחייבות של האוצר למימון חלק מעלויות הפרישה ועידוד הפרישה.

יעקב מרגי: יש לעגן את זה בדברים ברורים וכתובים.

יעקב מרגי: כמו כן, אני מתייחס לדבריה של המלומדת לגבי עקרון המידתיות.

יעקב מרגי: אני חושב שחמש שנים הם לא פרק זמן ארוך דיו; הם לא יספיקו להתאושש מהטראומה.

יעקב מרגי: כל ערכאה משפטית תכבד ותעריך את העובדה שנכניס את עיקרון המידתיות, אבל אני חושב שברמות כאלה של קרוב לעשר שנים – צריך למצוא את הממוצע הסביר והנכון.

יעקב מרגי: צריך לתת להם עשר שנים כדי להיכנס למשק, וכדי להיכנס בנחיתה רכה לעקרון השיוויניות.

יעקב מרגי: זה הכי הגון והוגן.

יהודה ביטון: עבדתי 32 שנה ברשות, ואי אפשר לקחת את זה ממני.

יהודה ביטון: אל תעשו אותם לא מוכשרים.

משה כחלון: אני מבין את סערת הרגשות.

יהודה ביטון: 400 איש יצאו - - -

משה כחלון: חבר הכנסת יצחקי, בבקשה.

אביגדור יצחקי: אני חושב שכולם כאן נלהבים, אבל לדעתי כל מי שיושב כאן, ללא יוצא מן הכלל, אשם במצב שבו נמצאת רשות השידור.

אביגדור יצחקי: זה לא רק העובדים, ההנהלה וחברי הכנסת; צריך היה להתאים את המציאות במדינת ישראל למצב שבו יש גם שידור מסחרי, והיום אנחנו נמצאים במצב שבו השידור המסחרי, שהוא באיכות לא רעה כל כך, עולה הרבה פחות מזה של השידור הציבורי – ואני מדבר על צד ההוצאה ולא על צד ההכנסה.

אביגדור יצחקי: זה נובע מכך שמספר העובדים ברשות השידור למול מה שצריך הוא קצת בעייתי.

אביגדור יצחקי: עם זאת, אני חושב שאנחנו צריכים לשמור על השידור הציבורי.

אביגדור יצחקי: זהו דבר חשוב מאין כמותו.

אביגדור יצחקי: אני לא חושב שמדינה יכולה להרשות לעצמה להישאר בלי שידור ציבורי.

אביגדור יצחקי: אבל צריך למצוא את הדרך שבה הדבר הזה יתבצע באיזשהן פרופורציות עסקיות.

אביגדור יצחקי: לכן הרפורמה הזאת חשובה.

אביגדור יצחקי: עם זאת, לא עשינו שום רפורמה במדינת ישראל שבה פגענו בעובדים.

אביגדור יצחקי: אלה הם שני דברים שצריך לשמור עליהם ואסור לגעת בהם.

אביגדור יצחקי: אבל אם נחכה את כל הדרך הזאת, לא נגיע לשום מקום, וצריך להתחיל את המהלך באיזשהו מקום.

אביגדור יצחקי: נדמה לי שכל הנוכחים מבינים שנגיע להסדרי פרישה נאותים עם העובדים; לא צריך להמציא את הגלגל מחדש.

אביגדור יצחקי: הייתי יו"ר מכון התקנים, והסדרתי את נושא הפרישה.

אביגדור יצחקי: יש ממי ללמוד – נעשו הסדרי פרישה במדינת ישראל.

אביגדור יצחקי: אפשר לקחת אותם, ולראות איך הם פועלים – בכל החברות הממשלתיות.

אביגדור יצחקי: לא צריך להמציא עכשיו את הגלגל מחדש.

אביגדור יצחקי: אפשר לעשות את זה מהר באופן יחסי, כי גם עובד שנמצא במקום עבודה ולא מפיק מעצמו את מה שהוא מסוגל, רוצה לקחת את הסכמי הפרישה ההוגנים שלו, ולמצוא את דרכו.

אביגדור יצחקי: ככל שהדבר יקדם, כך הוא ימצא את דרכו בחוץ בצורה מהירה יותר.

אביגדור יצחקי: לעצם הענין, אני לא מקבל את גישתו של חבר הכנסת וילן, לפיה האוצר עושה מה שהוא רוצה במדינת ישראל ושאין לנו שום אפשרות להשפיע עליו.

אביגדור יצחקי: הגישה הזאת לא מקובלת עליי לחלוטין.

אביגדור יצחקי: נדמה לי שכל מה שהאוצר עושה מחייב את אישורה של הכנסת.

אביגדור יצחקי: הכנסת יכולה להתנהג עם האוצר כפי שהאוצר מתנהג כלפיה.

אביגדור יצחקי: אני חושב שהנושא הזה טבוע בחיי הבית הזה שנים רבות, ואני חושב שסגן הממונה על התקציב הנוכחי, אדם שעבדתי אתו הרבה מאוד בתחום התקשורת, הוא אחד המומחים הגדולים בארץ לנושא התקשורת, ובדרך-כלל כל מילה והתחייבות שלו היא גם מילה.

אביגדור יצחקי: מאחר והוא צעיר בתפקיד, יש סיכוי שהוא ילווה את התהליך הזה עד תומו.

אביגדור יצחקי: אני חושב שההצעה שהוגשה מעגנת ושומרת על זכויות העובדים ועל המעורבות של הכנסת ביישום הענין הזה.

אביגדור יצחקי: לאור המשא ומתן בין העובדים לבין הנהלת רשות השידור, שסוף-סוף הגיעה למצב שבו היא יכולה לנהל תהליך כזה, אני חושב שכולם יכולים להיות רגועים, כי בסופו של דבר הצעת הפשרה הזאת היא לטובת כל הצדדים, וככל שנתקדם לקראת הפעלתה זה לטובת כל הצדדים כולם.

אחיה גינוסר: אני רוצה לפנות אליכם, חברי הוועדה חברי הכנסת.

אחיה גינוסר: מהיום הראשון שבו אנחנו דנים כאן, אנחנו שומעים על דאגתכם הכנה – כך אני מאמין – לגורלם של העובדים המפוטרים או הפורשים.

אחיה גינוסר: בכל הכבוד, שמענו כאן את רענן דינור – וכל הרפורמה הזאת מבוססת על הדוח שלו – שאמר לפני כמה ימים: 500 יפרשו מרצון, ואת השאר נפטר.

אחיה גינוסר: הוא אמר את זה כאן – ואני בטוח שתמצאו את זה בפרוטוקול.

אחיה גינוסר: הוא אמר: אנחנו נתחיל ב-500 שיפרשו מרצון, ובשאר נעשה פיטורין.

משה כחלון: אבל זה לא במסגרת החוק.

אחיה גינוסר: זה מבוסס על ועדת דינור.

משה כחלון: אבל הם רק חילצו חלק מהדוח.

משה כחלון: אני לא מתווכח – ייתכן שיש גם כוונה סמויה לסגור את הרשות.

אחיה גינוסר: לא התכוונתי לכוונה סמויה; אני מתייחס לדברים הגלויים.

אחיה גינוסר: לאחר שאמרתי את מה שאמרתי, אבקש מחברי הכנסת דבר אחד נוסף:

אחיה גינוסר: אנחנו מתייחסים כאן להבראה ולפיטורי עובדים.

אחיה גינוסר: כלומר, כולם מתייחסים להבראה כאל נתון חיוני, שחשוב ודרוש – וגם האיגודים המקצועיים הביעו את דעתכם במידה זו או אחרת על כך שנדרשת הבראה.

אחיה גינוסר: מהצד של הפיטורין, כולם דואגים למפוטרים.

אחיה גינוסר: אבל אני מצטער לומר שבתוכנית ההבראה לא דנו כאן בוועדה.

אחיה גינוסר: אנחנו יושבים כאן מספר פעמים, וטרם דנו כאן בוועדה הזאת בתוכנית עצמה, בתכני ההבראה, בכותרת של התוכנית שאומרת "רשות השידור הופכת לרשות משדרת ולא לרשות מפיקה".

אחיה גינוסר: לדעתי, זו כותרת קטלנית, כי היא כותרת שמודיעה שזאת לא תהיה רשות שידור ציבורית יותר.

אחיה גינוסר: אני לא יודע אם שמתם לב לכך, כי לא דנתם בענין הזה.

אחיה גינוסר: אני גם לא יודע אם שמתם לב לכך שקוראים לתוכנית "תוכנית הבראה", שמטרתה להבריא את רשות השידור.

אחיה גינוסר: לעומת זאת, הצעד הראשון שהיא נוקטת הוא הפחתת הכנסותיה ב-50%.

אחיה גינוסר: אני לא יכול להעלות על הדעת שום מפעל – גם לא מפעל נעליים או סבונים – שבמסגרת תהליך הבראה הצעד הראשון שלו הוא קיצוץ של 50% בהכנסות.

אחיה גינוסר: זה מה שעשה האוצר: הוא קיצץ את האגרה ב-50% בחוק ההסדרים לפני כשלוש שנים.

אחיה גינוסר: הקיצוץ עדיין נמשך, אנחנו בעיצומו של הקיצוץ, והיום קל מאוד להציג מספרים המצביעים על השכר והתקורה הגבוהים – כי ככל שזה יורד ונשארים אותם עובדים, כמובן שהשכר והתקורה יהיו גבוהים.

אחיה גינוסר: לפני ארבע שנים, לפני שהתחלתם לקצץ באגרה, הנתונים האלה היו שונים.

אחיה גינוסר: אז נכון שלא פופולרי ולא פופוליסטי לומר שקיצוץ האגרה גרם למצב הזה, כי אגרה היא בכל זאת דבר שכל אחד רוצה להוריד לכמה שפחות, ואולי לבטל אותה בכלל, אבל מי שרוצה שידור ציבורי יודע שצריך לשלם אגרה.

משה כחלון: לכן צריך מקור הכנסה.

אחיה גינוסר: זה מקור ההכנסה.

אחיה גינוסר: על זה חיה רשות השידור.

אחיה גינוסר: אם אתם באמת כנים באמירתכם, לפיה אתם רוצים שידור ציבורי – ואני מאמין בכנות שלכם – צריך להבין שזה בא ממימון של האגרה.

אחיה גינוסר: אז אי אפשר לקצץ כל הזמן את האגרה ולומר שאנחנו לא יעילים.

אחיה גינוסר: ההכנסה העיקרית של רשות השידור היא האגרה.

אביגדור יצחקי: זאת טעות.

אחיה גינוסר: אני מודה על גילוי הדאגה הרבה, ואני מבקש שתיכנסו מעט לפרטים.

אחיה גינוסר: אחד הדוברים של ארגון היוצרים אמר ש-36% יוצאים החוצה.

אחיה גינוסר: זה לא נכון.

אחיה גינוסר: לפי הנוסח, 36% מההכנסות פירושו 60% מההפקות שייצאו החוצה.

משה כחלון: אני מציע לא להכנס לפרטים כרגע.

משה כחלון: נקריא את החוק, נעבור על סעיפים, ותעירו הערות במקום.

משה כחלון: אנחנו כאן.

משה כחלון: אני מציע שתישארו – כי אנשים אומרים את דברם והולכים.

משה כחלון: אחר כך החוק עובר, והם קמים בבוקר לחוק.

משה כחלון: לכן אני מציע לכם להישאר כאן ולהיות עמנו בהקראת החוק.

יורם מרציאנו: אדוני היושב ראש, אדוני השר.

יורם מרציאנו: שמעתי את דבריך, ואני מאמין לכל מילה שאתה אומר ביחס לדאגתך לעובדים.

יורם מרציאנו: אני גם מאמין לשר איתן כבל, אותו אני מכיר הרבה מאוד שנים; אני מכיר את הרגישויות החברתיות שלו, ואין לי צל של ספק שמבחינת איתן כבל, כל עובד שייפגע ברשות השידור זה דבר קשה מאוד.

יורם מרציאנו: עם זאת, שמעתי את האמירה שלך, לפיה לא תלך להצבעה על חוק ההסדרים עד למתן פתרון לענין העובדים.

יורם מרציאנו: שמעתי גם את דבריו של מר גינוסר, ואני מסכים אתו באלף אחוזים: אנחנו נצביע היום על חוק ההסדרים, יביאו איזושהי אמירה כללית ביחס לעובדים, אנחנו נצא מכאן וזה ייכנס לתוכנית הבראה שלא נהיה מעורבים בה ולא נדע מה קורה שם.

יורם מרציאנו: הייתי רוצה לראות כאן לכל הפחות הצהרת כוונות של הממונה ושלנו, חברי הכנסת – כך שלא ייווצר מצב שבו יצאנו מכאן והעברנו את החוק כפי שהוא מתבקש.

יורם מרציאנו: אני מקבל את מה שאומרים, ואני מאמין שאנחנו רוצים לדאוג לעובדים.

יואל חסון: חבר הכנסת מרציאנו, לא היית כאן כשהיושב-ראש הקריא את הצעתו.

יורם מרציאנו: אם כך, אשמח לשמוע אותה שוב מתוך דאגה לעובדים.

יורם מרציאנו: אני תומך מאוד ברפורמות, אבל בכל הרפורמות שאנחנו יוצרים אנחנו צריכים לחשוב גם על העובדים, כך שלא יווצר מצב שבו מי שנפגע מהרפורמות האלה הם העובדים.

ניר טויב: את מה שקיים היום כולנו יודעים ורואים יומיום על המסך.

ניר טויב: בסך הכל הוצעה אלטרנטיבה חלקית, על מנת להעביר את זה ולעשות את זה באופן מיידי.

ניר טויב: אני חושב שהפתרון הזול ביותר – תוך מודעות לכספי הציבור מחד ולדאגה לעובדים – הוא לתת לעובדים הללו - - - לא דרך הפקות או להתחיל לייצר שעטנזים.

ניר טויב: ישבתם זמן רב וחשבתם על הרפורמה.

ניר טויב: כרגע יש לחצים – כמובן שאנחנו לוחצים מכאן והעובדים לוחצים משם, ולכאורה נראה שזה ראש בראש, אבל המטרה כאן היא השידור הציבורי.

ניר טויב: אני רוצה להסביר מה פירוש להיות יוצר עצמאי או מפיק עצמאי במדינה הזאת: אין לי פנסיה, אין לנו קופות גמל, אין לנו קרן השתלמות.

ורד ברמן: אבל זאת לא בעיה שלנו.

ניר טויב: אנחנו לא יכולים להגיע לדיון כאן במספרים של וועדי רשות השידור.

ניר טויב: נוצר כאן מצב שבו כל הסיפור כאן נסוב סביב ענין - - - זאת היתה מטרת הרפורמה.

ניר טויב: לדעתי, התוצאה עומדת להיות שעטנז של פשרות, וזו תהיה לידה בחטא של כל הסיפור הזה.

ניר טויב: אני מציע שאותם עובדים יקבלו פיצוי הולם.

ניר טויב: נמצא כאן יהודה ביטון, שעבד 32 שנים ברשות השידור, והוא עובד מזה שנה כמפיק עצמאי.

ניר טויב: הוא היה גם שם וגם כאן.

ניר טויב: אני פונה לוועדה: אל תגעו ביילוד שאתם כרגע מייצרים – הפקות המקור.

ניר טויב: אומר ליועצת המשפטית: חוק רשות השידור מדבר על הפניית 30% מהכסף להפקות מקור.

ניר טויב: מאז שהחוק האנכרוניסטי חוקק, הכסף הזה לא יצא מעולם ולא הגיע.

ניר טויב: ההפקות האיכותיות היום לא נעשות על ידי רשות השידור – "פרשת השבוע" מופקת בכבלים, ועל-ידי הזכיינים המסחריים בסוגה עלית.

ניר טויב: היא לא נעשית על ידי רשות השידור היום, ולא לחינם.

מוטי עדן: - - -

יעקב מרגי: - - -

משה כחלון: חבר הכנסת מרגי, לא שמעתי מה אמרת, והדברים לא נקלטו בפרוטוקול.

ניר טויב: כולם צריכים לעמוד שווים על קו הזינוק, וכל אחד כמיטב כשרונו ויכולתו יפעל למען השידור הציבורי ולמען יצירות מקור שיישארו כאן נכסי צאן ברזל לשנים רבות.

ניר טויב: אין מקום להעדפה מתקנת.

ניר טויב: זה נראה כמו לטיפונדיה פרטית; אחוזה פרטית.

ניר טויב: הפיתרון הזול ביותר הוא מתן פיצויים מוגדלים לאנשים האלה.

ניר טויב: אפשר לנהל את רשות השידור עם 15 איש – מנהלי מחלקות ומנכ"ל – ובכל שנה נפתח תקציב של קרוב למיליארד ש"ח.

ניר טויב: זה לטובת הציבור הישראלי ולטובת כולם.

אליהו גבאי: ראשית, אני מברך על הצעת הפשרה שלך.

אליהו גבאי: עם זאת, למיטב ידיעתי לא מגיעים לפשרה בפורומים גדולים, כי קצת מוזר לשמוע על פשרה במקום כזה – אי אפשר להגמיש ואי אפשר להתחבר.

אליהו גבאי: לדעתי, הפשרה הזאת טובה, וטוב שעשית אותה, אבל צריך לבשל אותה טוב יותר כדי שהיא תהיה מקובלת.

אליהו גבאי: שנית, לגבי דבריו של חבר הכנסת יצחקי: בכל רפורמה דואגים לעובדים, אבל השאלה היא לא אם דואגים אלא איך דואגים.

אליהו גבאי: יש "דואגים" כמו בנמלים וחברת החשמל, כשמתבצעת בהם רפורמה, ויש "דואגים" כמו בעובדי המועצה הדתית, שקיימו בה רפורמה וזרקו אותם – חלקם לא קיבלו משכורות מזה שנה.

אליהו גבאי: לכן אני חושב שאי אפשר להסתמך רק על אמון בדברים האלה, ואי אפשר להסתמך על מילים והבטחות במסגרת וועדות; צריך לראות את הדברים כתובים בצורה מסודרת – כמה התקציב, איך השלבים – כדי להכין את זה לקראת יום ההצבעה.

אליהו גבאי: לכן אני ממליץ להמתין עד שכל הדברים יגובשו, ולא להסתמך על הבטחות או על מלים אלא על מספרים מדויקים ועל זמן מדויק של הרפורמה.

ראובן שלום: אני מתנצל על כך שאצטרך לעזוב.

ראובן שלום: המליאה קבלה דיווח ראשוני על הצעת החוק, אבל לא היה לה זמן לעסוק בכך ולגבש עמדה, וביקשה ממני לייצג אותה כאן.

ראובן שלום: כלומר, המליאה בהרכבה הנוכחי מחויבת לשידור הציבורי, בהכרה מלאה שחייב להיות שינוי משמעותי ברשות השידור על מנת שהיא תצעד קדימה.

ראובן שלום: התוכנית הזאת מבוססת בעיקרה על כסף שיבוא מפרישת עובדים.

ראובן שלום: לצערי הרב, בתהליך הזה היתה חסרה הידברות עם העובדים בשלבים מוקדמים.

ראובן שלום: העובדה היא שהעובדים לא היו נגישים לבדיקה הכלכלית שנעשתה – אותה למדתי בשבוע האחרון.

ראובן שלום: זה חבל.

ראובן שלום: אני לוקח בחשבון שהכשל הזה נובע בין השאר מכך שעדיין לא הושלמה הרכבתם ואיושם של המוסדות הציבוריים, והם לא היו יכולים להיות גורם יעיל בתהליך הזה.

ראובן שלום: עם זאת, בשבוע האחרון בדקתי בשיחות עם העובדים, בהקשבה לחברי הוועדה, בהיכרותי את המליאה ובשיחות עם האוצר – ומילה טובה למיה, שהיתה אתי בקשר – ואני חושב שארבע המרכיבים האלה יכולים בהחלט להיות גורם שיציו את השידור הציבורי בדרך הנכונה לפי המתווה שהוצע כאן.

יהודה ביטון: אציג את עצמי: עבדתי 30 שנה ברשות השידור.

יהודה ביטון: פרשתי בחודש מרץ בשנה שעברה.

יהודה ביטון: בפרישה קיבלתי את ההצעה של האוצר ורשות השידור – לקחתי והלכתי.

יהודה ביטון: יצאתי החוצה, והפכתי מפיק עצמאי.

יהודה ביטון: אני עובד היום כמפיק עצמאי בשוק החופשי, ומתמודד על כל שקל.

יהודה ביטון: אדוני היושב-ראש, אני חושב שההצעה שלך נהדרת, אך ברצוני לציין נקודה אחת: האנשים האלה מוכשרים מאוד – עבדתי אתם, ואני מכיר אותם טוב יותר מכפי שאני מכיר את אשתי, כי אתם עבדתי הרבה יותר שנים.

יהודה ביטון: אבל אם אתם נותנים להם את הסעיף של זכות הקדימה – ואני בעל אינטרס; אני פורש רשות השידור ואני צריך לחטוף את ההצעה – אני מציע להגביל את זה במינימום של שנים.

יהודה ביטון: לא בעשר שנים או ב-15 שנה, אלא במינימום שבמינימום.

יהודה ביטון: האנשים האלה כן יכולים להתמודד בשוק החופשי.

יהודה ביטון: גם אני יצאתי לשוק החופשי.

יהודה ביטון: אני מבקש לקחת את זה בחשבון: האנשים האלה הם אנשים מוכשרים בהחלט, ולא צריך לעשות מהם אנשים לא מוכשרים.

יהודה ביטון: הם מאוד מוכשרים.

קריאה: אז למה אתה מפטר אותם אם הם כל כך מוכשרים?

משה כחלון: אם השתמע באופן עקיף שמישהו מזלזל ביכולות של עובדי רשות השידור שיפרשו, יש כאן טעות.

משה כחלון: אנחנו בסך הכל רוצים לאפשר להם כניסה חלקה לשוק עם ייתרון קל על פני האחרים.

משה כחלון: בכל זאת מדובר באנשים שפורשים.

משה כחלון: לאדם חדש במערכת – טוב ככל שיהיה – קשה להתמודד.

יהודה ביטון: אדוני היושב-ראש, אני מקבל את דעתך; הכידרור צריך להיות הוגן.

יהודה ביטון: אז אם אתה מכדרר, תן שנה או שנתיים.

משה כחלון: אנחנו נגיע לזה.

משה כחלון: אני מקבל את הדבריך שלך.

משה כחלון: מר מנור, ייתכן שבעקיפין יש בכם פגיעה, אבל זאת בוודאי לא הכוונה.

משה כחלון: אנחנו רוצים שגם אתם תשתלבו, וכל המעורבות שלנו צריכה להיות מינימלית.

משה כחלון: עם זאת, במקרים מסוימים היא נדרשת.

ורד ברמן: זו פעם ראשונה שבה אני רואה מחזה שבו במסגרת הרפורמה מבקשים מאנשים לוותר על העבודה שלהם ועל הבית שלהם, ועומדים אנשים מבחוץ שבאים ממש לטרוף.

חיים מנור: זו גישה לא נכונה.

חיים מנור: למה להציג את זה כך?

ורד ברמן: אתה דורש מהאנשים כאן לפרוש ולעזוב הכל.

ורד ברמן: אתם תמיד הייתם קולגות, וכקולגות אני חושבת שאתם מקבלים היום חלק מההפקות הפנימיות.

ורד ברמן: ברשות השידור אין כבר יוצרים, ואיתי מעסיק את כל האנשים מבחוץ ואת היוצרים למיניהם.

ורד ברמן: אז פתאום נוצר פה מצב שבו לאלה אין מה לאכול באשמת מי שעדיין יושבים ברשות השידור.

ורד ברמן: עובדי הרשות השידור נאלצים כמו תמיד לשלם מחיר – ואתה לא יכול להצביע על מישהו שאשם במשהו.

ורד ברמן: אשמים כאן הרבה גורמים, ואותו עובד צריך לקום היום ולפרוש.

ורד ברמן: אם כך, תן לו לכל הפחות משהו הגיוני כדי שהוא יוותר על מה שבחיים לא היית מוותר עליו.

ורד ברמן: אז נראה אם לא מגיעה לו קדימות.

ורד ברמן: הקולגות שלנו ב-BBC סיפרו לנו שבזמנו, כשהציעו להם, מרגרט תאצ'ר חתמה, כי לא סמכו על מנהלי הטלוויזיה או על האוצר.

ורד ברמן: היא חתמה על חמש שנים כשהיתה ראש הממשלה.

ורד ברמן: לכן אני מציעה שלא ידברו כאן על חופש עיסוק ועל דברים כאלה, כי יש מודלים.

ורד ברמן: רשות השידור בנויה על פי המודל של ה-BBC.

ניר טויב: הלוואי שגם השידורים היו באיכות של ה-BBC.

ורד ברמן: צריך לקחת בחשבון שהאנשים האלה באמת יצטרכו לפרוש.

ורד ברמן: אני שבה ומציינת את הפנסיה הצוברת.

ורד ברמן: חיים, אני לא יודעת אם לקחת לתשומת לבך שאדם שצריך לפרוש ואין לו פנסיה, והוא לא יודע אם הוא יתקבל כי יש כל כך הרבה יוצרים מוכשרים בחוץ, ואני לא יודעת אם הוא יתקבל לחברות שלהם או יקים חברה – זה צריך להיות מעוגן בכתב.

ורד ברמן: אל תזרוק את האנשים.

ורד ברמן: אני לא מדברת על כך שהם אחראיים או לא אחראיים – אנחנו יודעים איך זה מתנהל.

ורד ברמן: זה צריך להיות כתוב.

ורד ברמן: כל דבר צריך להיות כתוב.

ורד ברמן: צריך להגדיר מהי עדיפות – מה זה אומר.

ורד ברמן: אגב, מהי עדיפות?

ורד ברמן: הרי באים יוצרים וכל אחד נותן את ההצעה שלו.

ורד ברמן: אם כן, מהי העדיפות הזאת?

ורד ברמן: אני קוראת לכם: אל תזרקו אנשים סתם.

ורד ברמן: מעולם לא זרקו אנשים כשאחרים באים וחוטפים את הנחלה הזאת.

תמנע עורב: אני רוצה להוסיף לדברי של ורד: בעבר, עד לפני ארבע שנים, היו הפקות משותפות.

תמנע עורב: אך מאז קוצצה האגרה ב-40%, קוצצו גם ההפקות המשותפות.

תמנע עורב: לכן אנחנו לא רואים על מסך הטלוויזיה סרטים, כי הרשות לא מממנת עכשיו סרטים שנעשו בעבר במימון רשות השידור, כי אין אגרה.

תמנע עורב: אז עכשיו מתגוללים עלינו כל היוצרים העצמאיים, ובאמת מנסים לטרוף אותנו.

תמנע עורב: אבל הם שוכחים שגם הם היו סמוכים על שולחן רשות השידור בעבר, לפני שהאוצר קיצץ לנו את האגרה.

אייל ורמנוס: מדברים כאן על קיצוץ של 160 מיליוני ש"ח מתקציב ההפקות של רשות השידור, ואני שואל את עצמי: למה אנחנו צריכים שאותם 160 מיליוני ש"ח ייצאו החוצה?

אייל ורמנוס: אם ייקחו מחצית מהסכום הזה, וייתנו לעובדי רשות השידור, אני יכול להבטיח לך שאנחנו יכולים ליצור דברים הרבה יותר גדולים במחירים זולים יותר, להמשיך להעסיק את האנשים שעובדים היום, ולא לגרום להם לפרוש.

אייל ורמנוס: יש לי חבר שיושב כאן, שהיה מעורה בפרוייקטים גדולים בעלויות נמוכות בהשוואה לערוצים אחרים, וזו הוכחה לכך שאנחנו יכולים לגרום למינימום פיטורים ולמקסימום עבודה.

אייל ורמנוס: העובדים החיצוניים שיושבים כאן רק נותנים עצות – תודה רבה, שיילכו הביתה, ניתן לכם פרישה.

אייל ורמנוס: אני לא סבור שהדברים הללו נכונים.

אייל ורמנוס: זה פשוט לא נתפס.

אליהו גבאי: תופעה אכזרית כזאת לא ראיתי.

חנא סוייד: אחזור בקצרה על עמדתי העקרונית בנוגע לעובדים ולתנאי הפרישה: כבר אמרתי שאי אפשר לענג את הציבור מצד אחד ולרמוס את זכויותיהן של מאות משפחות עובדי הרשות, בלי להסדיר את תנאי הפרישה מרצון של העובדים.

חנא סוייד: ראיתי את ההצעה ושמעתי את ההצעה, ואני חושב שצריך לבוא בדברים עם נציגות העובדים, כדי להיות בטוחים שמספקים לעובדים תנאי פרישה מכובדים.

חנא סוייד: אי אפשר לזרוק אותם כך.

חנא סוייד: בישיבה הקודמת הזכרתי את נושא התכנים, ולא ברור לי מה קורה אחרי הרפורמה המדוברת.

חנא סוייד: הבעתי את החשש מפני מתן השליטה בסוגי השידורים לכוחות השוק – זה יגרום לרמיסת התרבות של האוכלוסיה הערבית, של המיעוטים בכלל ושל תרבויות אחרות שאינן תרבות הרוב.

חנא סוייד: זה לא יקבל ביטוי.

חנא סוייד: היום אמרתי שאני לא מתפעל מאוד ולא אוהב את השידורים בשפה הערבית – הם מתחת לכל ביקורת, ויסלחו לי אנשי הרשות, שעל זכויותיהם אני מגן כעת.

חנא סוייד: רמת השידורים – במיוחד בשפה הערבית – היא מתחת לכל ביקורת, ואני חושש מה יקרה אם יתחילו להוציא החוצה.

חנא סוייד: אנחנו יודעים: יש מצב נתון שבו באוכלוסיה הערבית אין חברות הפקה מוכרות ומפורסמות, שיש להן יכולות להתחרות.

חנא סוייד: הדברים שאני מעלה צריכים לבוא לידי ביטוי באיזונים שמוכנסים לרביזיה הזאת; אחרת הכל יהיה תלוי ברצונו הטוב של השר הממונה על רשות השידור.

חנא סוייד: בשל כך, אני מפנה את דבריי בעיקר לשר איתן כבל: הרביזיה הזאת לא צריכה לאפשר פגיעה קטלנית ביצירה וברב-תרבותיות במסגרת שידורי רשות השידור.

חנא סוייד: בסופו של דבר, רשות השידור היא רשות ציבורית, ואני יכול לבוא אליה בטענות ולבקש שתהיה שיוויונית.

חנא סוייד: אבל אם הכוח יילך לשוק, מה יכול לעשות המיעוט?

חנא סוייד: רק לצעוק וללכת הביתה.

משה כחלון: עזור לנו לשמור על השידור הציבורי.

שרון שביט: אני מפיקה 15 שנה, ואני עצמאית.

שרון שביט: כפי שאמר ניר, אין לי פנסיה ואין לי שום דבר.

שרון שביט: כל מה שיש לי הוא עשר אצבעות.

שרון שביט: אני מפרנסת משפחות ומכניסה מסים למדינה – אני מרוויחה גם בחו"ל וגם בארץ.

שרון שביט: במשך שנים, כעצמאים בטלוויזיה, אנחנו נאבקים על כך שנוכל לעבוד בצורה נורמלית מול ערוץ 1.

שרון שביט: כעת אנחנו 60 שניות לקראת סיום, ואתה מכניס לכאן את ההעדפה ליוצאי רשות השידור.

שרון שביט: אני לא מבינה למה אתה הולך לפגוע בענין הזה – אם הוא אכן יעבור –באלפי עצמאים.

שרון שביט: לא מדובר במאות אנשים או ב-500 איש אלא באלפי אנשים שמחכים לעבוד עם ערוץ 1, ועכשיו תינתן העדפה למי שיוצא מרשות השידור על פני העצמאים, שלמעשה מחזיקים את התעשיה במדינת ישראל.

משה כחלון: אני ער לדברים שאת אומרת.

משה כחלון: אני לא אטום לענין.

משה כחלון: אבל הייתי מבקש הבהרה למשפט "אלפי מפיקים מחכים".

משה כחלון: מה פירוש "מחכים"?

שרון שביט: אתן לך דוגמה: אני מפיקה תיעודית.

שרון שביט: במשך שנה אני מנסה לקבל פרוייקט מסכן מרשות השידור.

שרון שביט: רק בעזרת עורכי-דין ולחצים הצלחנו בסופו של דבר לקבל 30 הפקות מסכנות, שהיה צריך לעשות אותן במשך 20 שנה.

שרון שביט: כמפיקה, כשאני מקבלת 50 אלף דולר מרשות שידור, למשל, אני לוקחת בסך הכל 5%; השאר יוצא לצלמים, לתסריטאים ולכולם.

שרון שביט: אני מפרנסת משפחות.

שרון שביט: מה אתה בא ואומר לי בהצעה שלך?

שרון שביט: שכאשר סוף סוף הגענו למצב נורמלי שבו נוכל לגשת ויהיו מנהלי תוכניות כמו שצריך, ולא כמו שיש היום בנושא של מנהל תוכניות – וכולם יודעים את שמו – נצטרך להיות second best, ברמה השניה, מול יוצאי רשות השידור?

שרון שביט: למה?

שרון שביט: מלבד זאת, אני בסך הכל מפיקה ולא משפטנית, אבל אני אומרת לך שזה לא יעמוד במבחן בג"ץ, ולא נהסס ללכת.

שרון שביט: יש לנו את התקציבים לכך, ואנחנו נלך ונעשה את זה.

ניר טויב: יש כאן בלבול ביחס לתקציב רשות השידור.

ניר טויב: מי שיושב בתוך רשות השידור מתייחס אליו כאילו הוא נחלה פרטית, בעוד מדובר בתקציב הציבור.

חיים מנור: רבותיי, מצטייר כאן כאילו אנחנו באים נגד עובדי רשות השידור, והפכנו האנשים הרעים, שרק עומדים בפתח ומחכים לפשוט את עור הדוב שטרם ניצוד – ולא כך היא.

חיים מנור: אנחנו בעד התיקון לחוק הזה, ותומכים מאוד במתן פיתרון לעובדים שיפרשו.

חיים מנור: עם זאת, לא ייתכן לפתור מצוקה של גורם אחד, של 500 איש, ביצירת עוול.

מוסאא אבו אלהייג'א: אני חושבת שרבו הדיבורים לגבי תוכניות הנישה ודברים כאלה.

מוסאא אבו אלהייג'א: הגשנו הצעה לתוספת ולתיקון בחוק ביחס לסעיף האמור, לפיה הפקת מקור בערבית תהיה תוכנית שרוב יוצריה הם יוצרים ערבים.

מוסאא אבו אלהייג'א: באופן הזה אנחנו גם מבטיחים את זכותם של הערבים הערבים ליצור ולייצר.

מוסאא אבו אלהייג'א: זה מתיישב גם עם המלצות דינור, הכוללות הצעה להקמת ערוץ ערבי.

מוסאא אבו אלהייג'א: כך שבעתיד, בערוץ המיועד, תהיה גם אפשרות של מתן זכויות ליוצרים הערבים.

ירון אנוש: אני רוצה לומר לחבריי שיושבים כאן בוועדה מטעם היוצרים – וזה אולי מכוון בעיקר אל שרון שביט: הפכת בעלת חברת הפקה מרצונך, וזו היתה בחירה שלך.

ירון אנוש: כאדם עצמאי – וגם אני היום איש עצמאי שעוסק בהפקות – אני לא מוכן להיות חבר בארגון שלכם, ואני עדיין נלחם על זכויות עובדי השידור.

ירון אנוש: יהודה היה אתי לפני שנה וחצי ונלחם על זכויות עובדי רשות השידור.

ירון אנוש: מטה לחמו עבר כעת לצד השני ופתאום הוא נלחם על הצד השני.

ירון אנוש: אבל את בעיקר עושה את מה שאת רוצה מרצון.

שרון שביט: לא אמרתי שלא מגיעים לכם פיצויים.

שרון שביט: אני רק אומרת שזה לא צריך להיות - - -

ירון אנוש: האנשים שייצאו מרשות השידור עושים את זה מאונס.

ירון אנוש: אם כל כך טוב לכם עם רשות השידור, והסעיף הזה בעייתי, אני מוכן להעלות הצעה באגודת העיתונאים, לפיה כל סעיף ההוצאה החוצה יבוטל, ונישאר עם המצב הקיים – 30% זה נהדר.

ירון אנוש: על מה אתם מלינים?

ירון אנוש: אתם מקבלים 6% נוספים.

ירון אנוש: אתם מוכנים לוותר על כל הרפורמה ולחזור למצב הישן?

קריאה: 30% הולכים על מוניות, ולא על הפקות.

קריאה: כולם יודעים את זה.

ניר טויב: המבחן שלכם היה כבר 45 שנה, ולא עמדתם במבחן התוצאה.

אבי טובול: אני יושב כאן, ומרגיש כאילו הגעתי לדיון אחר; פתאום זה הפך ויכוח בין כל היוצרים המוכשרים לבין עובדי רשות השידור.

אבי טובול: ראשית, אל לכם לחשוש מעובדי רשות השידור: תמיד אמרתם שהם אנשים מבוגרים, שלא יודעים את העבודה – כל מני דברים בסגנון הזה.

אבי טובול: אם כן, אנחנו לא נהווה לכם תחרות.

אבי טובול: ביחס לסעיף ההעדפה: אני מציע להמתין עד שנגיע אליו.

אבי טובול: אני הייתי רוצה לשמוע פירוט נוסף ביחס תוכנית הפרישה – אלו רעיונות יש – ולא לעסוק בדיון ובוויכוח ביננו לבין כל היוצרים.

אבי טובול: עם חברי יהודה – ששינה את עמדתו וזה לגיטימי – אני מסכים.

אבי טובול: הוא מכיר את העובדים.

אבי טובול: אבל ביחס להוצאת העבודה לגורם חיצוני, יש לי דוגמה טובה מאוד, שיהודה השתתף בה משני הכיוונים – פעם כעובד רשות השידור ופעם כמפיק פרטי:

אבי טובול: במשך שנים רשות השידור הפיקה את כל הטקסים ביום העצמאות.

אבי טובול: בשנה שעברה חברו נגדנו ערוץ 10 וערוץ 2, ורצו לקחת את זה.

אבי טובול: משרד ההסברה לקח את זה בלית ברירה, והעלות שלהם הסתכמה בכ-145 אלף דולר, כשכל ערוץ שילם 35 אלף דולר.

אבי טובול: מלבד זאת, משרד ההסברה סיבסד את כל הטקסים בכמה מאות אלפי שקלים נוספים, ומייד הגיעו למסקנה ורצו אלינו על ארבע, כדי שבשנה הזאת, כאשר הערוצים שילמו כל אחד על שלושת הטקסים 33 אלף דולר – ואנשי הכספים שלנו כאן יכולים לאשר את הדברים שאני אומר.

אבי טובול: כלומר, מדובר בעלות של 100 אלף דולר.

אבי טובול: אני לא יודע איפה אנחנו הרבה יותר יקרים.

אבי טובול: העלויות שלנו, לטענת האוצר, הרבה יותר יקרות.

ניר טויב: אז איפה הכסף?

ניר טויב: איפה מיליארד השקלים?

אבי טובול: אני לא יכול להסביר לך – אין לי את הנתונים כדי להסביר לך.

ניר טויב: לאף אחד אין נתונים.

אבי טובול: כולם משחקים בשקפים ובמספרים, אבל ביחס לרוב הדברים שנאמרו כאן, כל אחד מתאים את המספרים לעמדה שלו, והדברים לא עניניים.

אבי טובול: הוויכוח עם המפיקים החיצוניים אינו נושא לדיון כאן.

אבי טובול: חשוב לדון כאן בהבראת רשות השידור וברפורמה.

אבי טובול: אנחנו רוצים לשמוע את הפתרונות של הוועדה ביחס לאנשים שעומדים לפרוש, ומה יקרה הלאה, מעבר לפרישה מרצון.

איתי לנדסברג: אני רוצה לקרר מעט את הרוחות בקצת עובדות ונתונים משני הצדדים.

איתי לנדסברג: בסוף ספטמבר 2005, אישרנו 24 פרוייקטים בסרטי תעודה, שמיועדים לרצועת "הסיפור האמיתי".

איתי לנדסברג: עשינו זאת לפני שידענו על הסעיף הזה ולפני שמישהו חשב עליו.

איתי לנדסברג: מתוך 24 היוצרים שאושרו, שלושה לפחות הם פורשי רשות השידור.

איתי לנדסברג: כלומר, קצת יותר מ-10% - מדרך הטבע, בשל הכישרון ובשל ההצעה.

איתי לנדסברג: עברו שם סינון יותר מ-70 הצעות, וקיבלו.

איתי לנדסברג: לכן אני אומר שלא צריך לפחד מדרך הטבע והכישרון.

איתי לנדסברג: מי שיש להם כישרון יקבלו – בין אם הם עובדי רשות השידור ובין אם לאו.

איתי לנדסברג: שנית, הפקות טלוויזיה הן דבר מורכב, ואני מפנה את הדברים למי שהציע את ההצעה.

איתי לנדסברג: פורשי רשות השידור הם דבר מורכב עוד יותר.

איתי לנדסברג: כלומר, מקרב הפורשים יש מי שלא עובדים בהפקות – יש מזכירות, טכנאים שעובדים באולפן, טכנאים שעובדים בהפקות בחוץ, אנשי תפאורה, צלמים ובמאים.

איתי לנדסברג: יש את כל מגוון המקצועות.

איתי לנדסברג: כשאתה קובע סעיף כזה של העדפה, איך תתן העדפה למזכירה, למשל?

איתי לנדסברג: אתה לא יכול לעשות את זה.

איתי לנדסברג: לעומת זאת, בתוך ההפקות שכבר אישרנו, כל בעלי המקצועות האלה ימצאו את מקום עבודתם.

איתי לנדסברג: גם אותו מפיק פורש רשות השידור שקיבל עכשיו הפקה, משתמש באנשים חיצוניים שאינם עובדי רשות השידור, שהם אנשים שיושבים כאן סביב השולחן – צלמים ומפיקים מבחוץ.

איתי לנדסברג: הוא היחיד כמפיק או כבמאי מרשות השידור, אבל סביבו יעבדו 20 איש אחרים, שאינם בהכרח עובדי רשות השידור.

איתי לנדסברג: כך גם בהפקות אחרות: כשחיים מנור יצטרך צלם טוב, ואחד הצלמים הטובים של רשות השידור יפרוש, הוא ייקח אותו לעבודה.

איתי לנדסברג: כלומר, כל הדיון הזה הוא עז שצריך להוציא, ולדבר על סעיפי הפרישה, כך שתהיה הגונה, ועל סעיפי החוק האחרים.

איתי לנדסברג: אני חושב שחבל על המלחמה ביחס לסעיף הזה.

איתי לנדסברג: זו מלחמה מיותרת.

משה אסולין: בניגוד לחברי איתי, יש דרכים לתת עדיפות גם למזכירה, לטכנאי ולתאורן.

משה אסולין: הם יתאגדו במסגרת של חברות הפקה פרטיות, שיכללו את כל המקצועות.

משה אסולין: בואו לא נמציא את הדברים מחדש.

משה אסולין: הפתרון כאן לתת עדיפות ליוצאי רשות השידור הוא דבר אקוטי בפתרון הכולל.

משה אסולין: בלי זה לא יזוז שום דבר, כי אתה לא יכול להחליף ציבור של מובטלים בציבור של מובטלים, וזאת המטרה כאן:

משה אסולין: להחליף את כשבת הגילאים של עובדי רשות השידור – בין 40 ל-60 – באנשים אחרים.

משה אסולין: אז מה יצרת?

משה אסולין: יצרת אבטלה ב-500 עובדי רשות השידור, ונתת את העבודה ל-500 האנשים החיצוניים.

משה אסולין: כיוון שהייתי פעם בסיפור הזה, הייתי מוכן לוותר על שכר גבוה כקבלן חיצוני בעל חברת הפקות "א.

משה אסולין: מ הפקות" ועל ערך שעה גבוה מאוד, ולקצץ את השכר הזה ב-50%, ולהיכנס לרשות השידור כעובד רגיל כדי שתהיה לי הפנסיה, קרן ההשתלמות והוצאות הרכב.

משה אסולין: זה נכנס ל-50% עליהם הייתי מוכן לוותר מרצון.

משה אסולין: אז אתה היית יכול לעשות את אותו סידור בדיוק, או להפריש את אותם 50% שאתה מקבל היום יותר ממני כשכר שעה לצרכים הפנסיונים שלך.

קריאה: זה ממש לא נכון.

משה אסולין: הייתי מצפה מכל האיגודים החיצוניים – המפיקים, הבמאים והיוצרים – להילחם על הגדלת תקציב רשות השידור, על ביטול הקיצוץ באגרה, על החזרת האגרה לגובה המקורי שלה לפני ארבע שנים, וכך בטוח יהיה - - -

יורם מרציאנו: וגם על כמה בזבוזים, כמו זכויות השידור של מכבי תל אביב.

יורם מרציאנו: למה אני צריך לשלם 4 מליוני דולר בשנה?

קריאה: זאת ההנהלה, ולא העובדים.

משה כחלון: אני חושב שהחלק הזה מוצה, ואני מבקש לסכם אותו: כמו בתהליכי הפרטה רגילים, כאשר צריך להצביע על חוק, אחת המשמעויות של החוק היא הוצאת עובדים.

משה כחלון: אני סבור שמחובתנו כחבר כנסת וכאיש ציבור היא לאפשר לפורשים כלים נאותים להתמודדות בחוץ, ולכן אנחנו ממשיכים עם הסעיף הזה.

משה כחלון: אין לנו שום כוונה, כמובן, לפגוע במפיקים העצמאיים ובאנשים בעלי יוזמה שמצליחים.

משה כחלון: אנחנו מאחלים להם הצלחה, ולא זאת הכוונה.

משה כחלון: אני מאמין בנוסף בכוחות השוק – אני מאמין שהטובים יתקדמו והפחות-טובים לא יתקדמו, ולכן אנחנו צריכים למצוא פתרון לכולם.

משה כחלון: אני מכריז על הפסקה בת רבע שעה, ולאחר מכן אנחנו חוזרים להקראת החוק.

משה כחלון: אני מציע לכל מי שיש לו ענין להיות כאן – יש סעיפי חוק שאתם צריכים להיות ערים להם ולהתייחס אליהם.

משה כחלון: תודה רבה, הישיבה נעולה.