ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 9, 2006-05-30 09:00

משה שרוני: בוקר טוב, חברי כנסת מכובדים, אורחים מכובדים, מתנדבים, מתנדבות.

משה שרוני: יום זה חשוב ביותר לאנשים כבדי השמיעה, והוא מוקדש להם.

משה שרוני: אלו אנשים שכל עולמם חרב עליהם.

משה שרוני: אתם, האנשים המתנדבים בנושא זה – הנה חשיבות ההתנדבות במדינת ישראל.

משה שרוני: זה אות שעדיין יש אנשים שאכפת להם מהזולת.

משה שרוני: אני פותח את הישיבה המיוחדת ליום השמיעה, להגברת המודעות, כדי שאנשים ידעו מה נעשה בתחום זה.

משה שרוני: אני מזמין את מנכ"ל "בקול", ארגון כבדי השמיעה, שהוא גם יושב-ראש מינהלת יום השמיעה הארצי, לומר כמה דברים ליום זה.

משה שרוני: בבקשה.

משה שרוני: שמו אחיה קמארה.

אחיה קמארה: תודה רבה ליושב-ראש.

אחיה קמארה: כמו שאמרת, היום הוא יום השמיעה הארצי השלישי.

אחיה קמארה: אני מבקש להודות ליושב-ראש, חבר הכנסת משה שרוני, על שניאות, מייד עם כניסתו לתפקיד, להעלות את הנושא של הירידה בשמיעה, ולציין בוועדה את יום השמיעה.

אחיה קמארה: כולנו מאחלים לך הצלחה בתפקיד, שהוא תפקיד חשוב מאוד בשביל כולנו.

אחיה קמארה: 10% מהאוכלוסייה הם כבדי שמיעה, רובם מבוגרים.

אחיה קמארה: אחד מכל שלושה אנשים מעל גיל 65 הוא אדם כבד שמיעה.

אחיה קמארה: רוב האנשים האלה לא מתמודדים עם הירידה בשמיעה: הם או מכחישים את הירידה בשמיעה או מתביישים בירידה בשמיעה.

אחיה קמארה: יום השמיעה, שהוכר רשמית על-ידי משרד הבריאות, ושותפים לארגונו גופים רבים – שנציגי רובם נמצאים כאן – נועד להגביר את המועדות הציבורית לנכות בלתי נראית, הירידה בשמיעה.

אחיה קמארה: אנחנו מדגישים ביום זה שלושה נושאים, כפי שהציע בזמנו פרופ' ג'רי רייכשטיין: ראשית, חשיבות מניעת רעש.

אחיה קמארה: הרעש מזיק כל כך לשמיעה, כולנו מכירים את הנושא.

אחיה קמארה: בני הנוער מאזינים למוזיקה מחרישת אוזניים במכונית, ב-MP3 וכדומה; כולנו עובדים במקומות רועשים, שומעים מוזיקה במכונית, מוזיקה רועשת, ובעבודה יש הרבה רעש.

אחיה קמארה: הנזק הוא בלתי הפיך, ואין מודעות ציבורית לנושא.

אחיה קמארה: הנושא השני הוא חשיבות האיתור המוקדם.

אחיה קמארה: כמה שמטפלים בירידה בשמיעה מוקדם יותר, יכולת השיקום יעילה יותר.

אחיה קמארה: הנושא השלישי הוא אפשרויות השיקום – מכשירי השמיעה, אביזרי עזר, שתל שבלול ועוד – אלו אמצעים שלא יכולנו להציע לפני 10 או 15 שנים, והיום הם משפרים את איכות השמיעה של כולנו.

אחיה קמארה: אני יכול להעיד על כך אישית, כמה הדברים יכולים לשפר.

אחיה קמארה: המסר של יום השמיעה הוא שירידה בשמיעה יכולה לקרות לכולנו, ושפגיעה בשמיעה מביאה לפגיעה באיכות החיים.

אחיה קמארה: היום הזה כולל קוים פתוחים לציבור, בדיקות סינון שמיעה חינם ברחבי הארץ, כולל כאן בכנסת, דוכנים שבהם מחולקים אטמי אוזניים וחומרי הסברה על הנזק הנגרם כתוצאה מחשיפה לרעש והרצאות.

אחיה קמארה: על כל האירועים האלה אפשר לקבל פרטים באתר של משרד הבריאות.

אחיה קמארה: אני מודה לכל השותפים בארגון יום זה, ומתכבד לעבור לנושא הבא.

אחיה קמארה: זו השנה השנייה אנחנו מחלקים, לרגל יום השמיעה, את אות יום השמיעה לאנשים שתרמו לתחום זה בארץ.

אחיה קמארה: אני מודה לחברי ועדת האות: גב' תמי מירון ממיח"א, ד"ר שרה זנדברג ממשרד החינוך ופרופ' חוה מוצ'ניק ממכון השמיעה בתל-השומר.

אחיה קמארה: אני מבקש מיושב-ראש הוועדה להעניק את האותות.

אחיה קמארה: תודה.

משה שרוני: תודה.

משה שרוני: נתחיל במתנדבת שהיא הזוכה הראשונה בקטגוריה של אות יום השמיעה למתנדב, גב' לילי תל, מייסדת ומנהלת מיח"א ירושלים שנים רבות.

משה שרוני: כמה מילים על גברת לילי תל ופועלה תישא בקצרה גב' חיה לוי.

משה שרוני: אני מבין חיה לוי עוד לא הגיעה, אם כן, נשמור את דבריה לאחר כך.

משה שרוני: אני מוסר ללילי תל את הפרס.

משה שרוני: בבקשה, גב' לוי.

חיה לוי: שלום, אני מנהלת המכון לאודיולוגיה ב"הדסה" וגם בחוג להפרעות בתקשורת במכללת "הדסה".

חיה לוי: כבוד גדול הוא לי לברך את כל בעלי הפרסים ואותות ההוקרה – פרופ' מו ברגמן, שהוא החלוץ בנושא האודילוגיה בארץ; גב' אהובה מגן, שעשתה רבות לקידום החינוך של ליקויי השמיעה; וגב' לילי תל, שהיא החלוצה בארץ בכל הנושא של הפרעות שמיעה.

חיה לוי: בנושא האיתור המוקדם היא היתה הראשונה – בשנות החמישים – שהכניסה את בדיקות השמיעה וסינון השמיעה לבתי הספר.

חיה לוי: היא גם עסקה באיתור שמיעה בתינוקות וילדים צעירים, בשיתוף פעולה עם התחנות לאם ולילד, בהקמת המכון לאודיולוגיה ב"הדסה", בהקמת מיח"א בירושלים, ובפעילויות רבות.

חיה לוי: לילי קיבלה פרסי הוקרה מכל מיני גורמים, גם ארציים וגם בין-לאומיים.

חיה לוי: קודם כול, היא חברת כבוד של האגודה של קלינאי התקשורת, ועם פרופ' ג'רי רייכשטיין היא הקימה את האגודה, עם עוד אנשים שאינם עמנו היום, לצערנו.

חיה לוי: היא קיבלה הוקרה מהארגון הבין-לאומי לאודיולוגיה, וזה אחד האותות המכובדים ביותר בעולם המקצועי שלנו.

חיה לוי: לילי היא אישיות מיוחדת.

חיה לוי: נוסף על המפעל הגדול של קידום האיתור של ליקויי השמיעה, היא התנדבה לאורך כל השנים – בבתי ספר, בתחנות טיפת חלב, במיח"א.

חיה לוי: היא ניהלה את מיח"א כמעט 15 שנים בהתנדבות, אחרי שפרשה מתפקידה כמנהלת המכון לאודיולוגיה ב"הדסה".

חיה לוי: היא גם קיבלה את אות יקירת ירושלים לפני כמה שנים.

חיה לוי: אני מאוד מאוד גאה להיות חניכה של לילי.

חיה לוי: אם אני נמצאת במקום שאני נמצאת בו, ולא רק אני, אלא עוד רבים כמוני – זה בזכות לילי.

חיה לוי: אנחנו מאחלים ללילי הרבה בריאות, והמשך עשייה.

חיה לוי: תודה רבה לוועדה שנתנה אות הוקרה לאישה מיוחדת כל כך וחשובה כל כך בתחום שלנו.

משה שרוני: תודה רבה לגב' חיה לוי על המילים החמות.

משה שרוני: אנחנו עוברים לקטגוריה של אות יום השמיעה לאיש מקצוע.

משה שרוני: כאן זוכים שניים: הראשון הוא פרופ' מו ברגמן, ממקימי תחום האודיולוגיה בארץ.

משה שרוני: על פועלו של פרופ' ברגמן תישא מילים בקצרה נציגת החוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל-אביב, פרופ' מינקה הילדסהיימר.

מינקה הילדסהיימר: כבוד חברי הכנסת, כבוד מקבלי האותות, שהם אבות ואמהות המקצוע בארץ – היקרים לנו – ואורחים נכבדים.

מינקה הילדסהיימר: זכו שלושת מנהיגינו, פרופ' מו ברגמן, גב' לילי תל וגב' אהובה מגן, להיבחר כראויים לאות הוקרה על פועלם בתחום השמיעה.

מינקה הילדסהיימר: יותר מזה זכינו אנו להתכבד ולהיות נוכחים במעמד זה, ולהביע הערצתנו שאינה יודעת גבולות לשלושתכם.

מינקה הילדסהיימר: כל אחד מכם הניח אבן פינה, ועל כך תודתנו, הכרתנו והוקרתנו העמוקים ביותר.

מינקה הילדסהיימר: התבקשתי לומר דברים על פרופ' ברגמן, וידידי ידברו על שני המכובדים האחרים שיקרים לי וחשובים לי מאוד.

מינקה הילדסהיימר: כאן ועכשיו נמצאים כולנו, במעמד המכובד הזה.

מינקה הילדסהיימר: אני מדגישה: כאן – במשכן הכנסת.

מינקה הילדסהיימר: כמה סמלי הדבר, שפרופ' ברגמן, יליד ארצות-הברית, מקבל אות הוקרה – נוסף על כל האותות האחרים שקיבל – כאן, במשכן הכנסת שלנו, כנסת ישראל.

מינקה הילדסהיימר: הוא ואשתו חנה, אוהבי ישראל נלהבים, ציוניים בנפשם, עלו ארצה להשקיע, לפתח, לתרום ולבנות בארץ.

מינקה הילדסהיימר: והנה, הכנסת מהווה אכסניא למעמד ההוקרה.

מינקה הילדסהיימר: ועכשיו, הרשו לי לומר, אנחנו לפני חג השבועות – מגילת רות, מגילת חסד.

מינקה הילדסהיימר: והחסד הוא המאפיין את שלושת האנשים האלה.

מינקה הילדסהיימר: מעבר לאקדמיה, לבניין, למנהיגות, לכל מה שעשו: כל חייהם הם עשו חסד למען לקויי השמיעה.

מינקה הילדסהיימר: במסורת היהודית היו מניפים בשבועות את ראשית התבואה, וכך התאפשרה אכילת כל יתר תבואות השנה.

מינקה הילדסהיימר: במה זה קשור ליתר?

מינקה הילדסהיימר: הראשית של שלושת האנשים האלה, של פרופ' ברגמן, מייצגת ומובילה את כל מה שבא אחר כך.

מינקה הילדסהיימר: כולנו ממשיכים את ההובלה של שלושת האנשים האלה.

מינקה הילדסהיימר: כולנו מתחברים לרעיון ולמסר של הראשית, של המובילים שלנו.

מינקה הילדסהיימר: זכות היא לנו שהיינו והננו עדיין תלמידיך.

מינקה הילדסהיימר: מעט על הראשית: סיפור חייו של פרופ' ברגמן הוא סיפור מרתק.

מינקה הילדסהיימר: אציין כמה נקודות.

מינקה הילדסהיימר: כבר בשנות החמישים הוא פעל למען לקויי שמיעה בארצות-הברית, אבל מייד הוא פעל, במקביל, עם זרועות בארץ – עבור לקויי השמיעה בארץ.

מינקה הילדסהיימר: באמצעות חברים הוא יעץ לנשיא טרומן שבמקום כלי הנשק, שנשלחו בזמן המלחמה, שימשיכו וישלחו לארץ מכשירי שמיעה, מכשור אודיולוגי.

מינקה הילדסהיימר: בשנת 1953 הוא הוזמן על-ידי משרד הבריאות לסייע בהקמת מכוני שמיעה בארץ.

מינקה הילדסהיימר: הוקמו מכונים לתפארת, ב"שיבא", ב"הדסה", ב"בילינסון", ברמב"ם, עם מכשור עדכני דאז, והם נשארו מכונים עדכניים עד היום.

מינקה הילדסהיימר: ב-1967 יסד פרופ' משה רובינשטיין המנוח תוכנית לימודים אקדמית ראשונה בארץ, שהיוותה את צמיחת מקצוע קלינאי התקשורת.

מינקה הילדסהיימר: הוא פנה לפרופ' ברגמן, שעמד בראש תוכנית כזאת ב-Hunter College, כדי שיסייע בהכנת תוכנית הלימודים לתוכנית, ועד היום זהו הבסיס לתוכנית באוניברסיטת תל-אביב ולתוכניות לימודים אחרות, שקמו מאוחר יותר.

מינקה הילדסהיימר: במסדרון המכון לשמיעה ודיבור ב"שיבא" תלויה תמונתו של פרופ' ברגמן.

מינקה הילדסהיימר: ומה הכיתוב שמתחתיה?

מינקה הילדסהיימר: מאבות האודיולוגיה בארץ ובעולם.

מינקה הילדסהיימר: לא "ממייסדי האודיולוגיה", אלא כאחד האבות, הממשיך ללוות, לגדל, לחנך, להורות, להאיר ולשמש סמל ומופת לכולנו.

מינקה הילדסהיימר: תלמידיו של פרופ' ברגמן פזורים על פני כל העולם, והם ממשיכים את פועלו בקידום המקצוע.

מינקה הילדסהיימר: פרופ' ברגמן תרם ועזר לבנות מנהיגות בתחום האודיולוגיה בארץ.

מינקה הילדסהיימר: כל ימיו פעל לחנך דורות צעירים, שבינתיים התבגרו.

מינקה הילדסהיימר: הוא היה והנו עדיין מורה למופת, חוקר שהוביל וגרר אחריו חוקרים צעירים לרוב.

מינקה הילדסהיימר: בשנים 1975 עד 1985 כיהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל-אביב, ובכל מקום בעולם הוא דואג להזכיר ולומר: פרופסור מאוניברסיטת תל-אביב מארץ ישראל.

מינקה הילדסהיימר: הוא, וחנה אשתו בעקבותיו, עלו ארצה.

מינקה הילדסהיימר: אשתו שותפה לו.

מינקה הילדסהיימר: הספרייה המקצועית של פרופ' ברגמן הפכה לספרייה המקצועית של תלמידי ההפרעות בתקשורת, וכיום בכל שנה מעניקים פרופ' ברגמן ורעייתו תרומה נכבדה לספרייה המקצועית בחוג להפרעות בתקשורת.

מינקה הילדסהיימר: זכות היא לנו שהיינו תלמידיך, וכבוד לנו להעניק את אות ההכרה, שהוא תודה צנועה על מפעל של איש חזון ומעש.

מינקה הילדסהיימר: אברך אתכם, פרופ' ברגמן וחנה, בעוד הרבה שנים של פעילות, בריאות ונחת.

משה שרוני: תודה רבה על המילים החמות שהשמיעה פרופ' מינקה הילדסהיימר על פועלו של פרופ' ברגמן.

משה שרוני: תעודת הוקרה מוענקת בזאת לך, פרופ' מו ברגמן, על תרומתך רבת השנים, מסירותך ומחויבותך לקידום אוכלוסיית כבדת השמיעה, בשם מינהלת יום השמיעה הארצי, מאי 2006.

משה שרוני: על החתום: משה שרוני – יושב-ראש ועדת הבריאות, הרווחה והעבודה; אחיה קמארה, יושב-ראש מינהלת יום השמיעה; גב' תמי מירון, יושבת-ראש ועדת אות ההוקרה.

משה שרוני: באות השני בקטגוריה של אות השמיעה לאיש מקצוע זוכה מנהלת "שמע" בתל-אביב, גב' אהובה מגן.

משה שרוני: על פועלה יישא דברים בקצרה מנהל מרכז "שמע" בתל-אביב, זבולון גורני.

זבולון גורני: מכובדי, ראשית ברכות לבביות למקבלי האותות – לילי תל, אהובה מגן ופרופ' מו ברגמן.

זבולון גורני: אתם הנעתם את המסד לעשייה החינוכית והשיקומית של הילדים החירשים וכבדי השמיעה בישראל.

זבולון גורני: אתם קבעתם דפוסי עבודה מקצועיים, שהניבו פירות רבים.

זבולון גורני: עלינו לדעת לשמר את הדברים הללו, לטפח אותם, להוסיף ולחדש.

זבולון גורני: לך, אהובה, המנהלת המיתולוגית שלנו:

זבולון גורני: אהובה ידועה כמי שפיתחה את השירותים המתקדמים ביותר לילדים חירשים וכבדי שמיעה בישראל.

זבולון גורני: מן הבולטים בהישגיה: חוק ההקלות לחירש, הכנסת שתל השבלול לסל הבריאות ושלישית – הדבר הבולט ביותר לדעתי – הקמת מאגר ארצי של מכשירי שמיעה לילדים ממשפחות נזקקות.

זבולון גורני: ברשותכם, אבקש לפתוח צוהר נוסף לאישיותה הקסומה של אהובה.

זבולון גורני: אהובה מגן מובילה את "שמע" למעלה משני עשורים.

זבולון גורני: היא מובילה ומנהיגה, ועם זאת היא חברה קרובה לחברי הצוות ב"שמע".

זבולון גורני: אהובה ניחנה בלב שומע.

זבולון גורני: היא הנהיגה אותנו בתושייה, באורך רוח, ברגישות רבה, בפשטות ובצניעות.

זבולון גורני: אהובה שיטחה את הפירמידה המערכתית של "שמע": כל אחד מחברי הצוות זכה למקום של כבוד, וכל אחד היה יכול להביא את הבשורה.

זבולון גורני: אהובה סחפה אותנו לתת את המיטב והמרב לילדים.

זבולון גורני: אהובה, נסכת בנו ביטחון ואופטימיות.

זבולון גורני: אהובה גם גילתה עניין רב בחברי המשפחה של חברי הצוות, והיתה שותפה לשמחות וגם למצוקות.

זבולון גורני: אהובה, את יודעת לתת יד, לתמוך ולהשיא עצה טובה.

זבולון גורני: את גם ידענית בתחומים רבים ומגוונים, אבל בעיקר את אומנית השימוש במילים.

זבולון גורני: אהבנו מאוד לשמוע ולקרוא את הדברים שלך ואת ההגיגים שלך, ובעיקר ללמוד ממך.

זבולון גורני: אהובה, הענקת לנו את כל הטוב הזה.

זבולון גורני: את לנו אם אוהבת, רחומה, נדיבה, וקשובה.

זבולון גורני: ולי, כמי ששימש יד ימינך במשך לא מעט שנים – את לי מורה ומנהיגה לחיים.

זבולון גורני: תודה לך בשם כל בית "שמע", על חמשת סניפיו.

זבולון גורני: תודה.

משה שרוני: תודה למר זבולון גורני על המילים החמות, המרגשות, על פועלה של גב' אהובה מגן.

משה שרוני: הוקרה ניתנת בזאת לך, גב' אהובה מגן, על תרומתך רבת השנים, מסירותך ומחויבותך לקידום אוכלוסיית לקויי השמיעה, בשם מינהלת יום השמיעה הארצי, מאי 2006.

משה שרוני: על החתום: משה שרוני, יושב-ראש ועדת הבריאות, הרווחה והעבודה; אחיה קמארה, יושב-ראש מינהלת יום השמיעה; גב' תמי מירון, יושבת-ראש ועדת אות ההוקרה.

משה שרוני: אחרי נתינת האותות לאנשים הנפלאים, שעשו הרבה – ואחרים ילמדו מהם על עשייה בהתנדבות – נעבור לדיון המרכזי לרגל יום השמיעה הארצי: סוגיית מימון מכשירי השמיעה למבוגרים יציג את הנושא מנכ"ל בקול, מר אחיה קמארה.

אחיה קמארה: תודה רבה.

אחיה קמארה: אתמול התבשרנו שסל הבריאות הוגדל ב-350 מיליון ש"ח.

אחיה קמארה: כמובן, אנחנו מברכים על הגדלת הסל, אבל נראה שכשוועדת הטכנולוגיות של סל הבריאות תתכנס כדי לדון בסדר העדיפויות של חלוקת הסכום הנוסף, היא תקצה את הכספים למה שקרוי "תרופות מצילות חיים" ולא לנושא שלנו, מכשירי השמיעה.

אחיה קמארה: לא הייתי רוצה לשבת בוועדת סל התרופות ולהכריע גורלות.

אחיה קמארה: אבל כמי שמגיל שנה משתמש במכשירי שמיעה, כמי שמכשירי שמיעה הצילו לו את החיים, אני יודע שיש אלפי כבדי שמיעה בישראל שזקוקים למכשירי שמיעה ואין להם אפשרות לממנם.

אחיה קמארה: הרי בהשוואה כזאת, כאשר משווים את הנושא הזה, וכל נושא, לנושא של הצלת חיים – לעולם לא נוכל להקצות כספים לתחומים אחרים: תרבות, חינוך, רווחה או מכשירי שמיעה.

אחיה קמארה: יש משהו אבסורדי בעובדה שבמדינת ישראל מממנים מימון גבוה מכשירי שמיעה עד גיל 18 ובגיל 18 ויום כבר אומרים שמכשיר השמיעה לא נחוץ דיו שהמדינה תסייע במימונו.

סופה לנדבר: עד גיל 18 המדינה מממנת?

אחיה קמארה: מאז השנה שעברה, כשהתקיים כאן הדיון הראשון בנושא, הגשנו – אש"ל, האגודה לתכנון ולפיתוח שירותים לזקן; ד"ר אורנה ערן מהמכללה האקדמית "הדסה" בירושלים; ו"בקול", ארגון כבדי השמיעה – הצעה לוועדת התרופות לשנות את ההקצאה למימון מכשירי שמיעה, וזאת ברוח הצעת ועדת הבריאות מהשנה שעברה.

אחיה קמארה: כיום התקנות מאפשרות לקבל החזר של 625 ש"ח בלבד מקופת חולים, במסגרת ביטוח הבריאות הממלכתי.

אחיה קמארה: 625 ש"ח בלבד, מתוך עלות ממוצעת של מכשיר שמיעה שהיא כ-7,000-8,000 ש"ח.

אחיה קמארה: כלומר, זה פחות מעשרה אחוז.

אחיה קמארה: התקנות קובעות שאפשר לקבל את ההחזר פעם בשנה, אך איש אינו מחליף מכשיר שמיעה פעם בשנה, כמעט.

אחיה קמארה: ההמלצה המקצועית היא להחליפו פעם בארבע או בחמש שנים.

אחיה קמארה: ביקשנו מהוועדה לשנות את ההקצאה, כדי שפעם בארבע שנים אפשר יהיה לקבל את ההחזר כפול ארבעה, כלומר 2,500 ש"ח – שגם זה סכום נמוך, יחסית לעלות של מכשירי השמיעה.

אחיה קמארה: כאמור, ועדת סל התרופות לא נענתה לבקשתנו עד כה.

אחיה קמארה: בשבוע שעבר פנינו, עם אש"ל וד"ר אורנה ערן, במכתב לד"ר ברלוביץ ממשרד הבריאות, כדי שיפעל בדרכים אחרות לשינוי ההקצאה.

אחיה קמארה: אנחנו מקווים שמהוועדה הזאת יגיע הפתרון למצוקת האנשים ברכישת מכשירי שמיעה, שהם כל-כך חיוניים לכולנו.

אחיה קמארה: תודה.

משה שרוני: אני יכול להבטיח שאדבר עם חברי וידידי שר הבריאות בנושא זה, וגם עם שר הגמלאים, כדי לבדוק איך אפשר לעזור בצורה משמעותית בנושא רכישת המכשירים.

משה שרוני: חברי הכנסת, אתם רוצים להגיב?

אריה אלדד: השאלה היא אם היום צריך לצאת בתיקון חקיקה שיחייב את המדינה לסבסד באופן מושכל את מכשירי השמיעה, או אתה תולה תקוות בעבודה הפנימית בתוך הממשלה?

אריה אלדד: אולי נקבע חודשיים או שלושה לניסיונות של מפלגת הגמלאים לפתור את הבעיה, ונקבע כאן דיון המשך לעוד שלושה חודשים, דיון בסוגיה הזאת.

אריה אלדד: ואם העניין לא ייפתר, נלך לתיקוני חקיקה.

משה שרוני: תודה.

משה שרוני: נציג משרד הבריאות, בבקשה.

מיקי דור: הייתי פה גם בדיון בשנה שעברה.

מיקי דור: אותם הדברים נאמרו.

מיקי דור: אני מלא צער לומר שלא התקדמנו, כרגיל מהסיבה הכספית.

מיקי דור: רצינו את השינוי הזה, בדקנו אותו מול הקופות.

מיקי דור: מדובר בתוספת עלות.

מיקי דור: אני לא רוצה להיכנס להערכות, אבל כשצוברים את הזכות במשך ארבע שנים – זכות שמכל הלב הייתי רוצה שיקבלו אותה – זוהי תוספת תקציבית שלא היה אפשר להכניסה שלא דרך ועדת הסל.

משה שרוני: מה האומדן?

מיקי דור: ד"ר אורנה טל טיפלה בנושא, והיא תוכל לעזור לי כאן.

אורנה טל: קודם כול, אני רוצה להעיר שהנושא נידון בוועדת הסל גם השנה.

אורנה טל: הוא עלה לדיון, דורג, ובמסגרת התקציב שניתן הוא לא דורג מספיק גבוה.

משה שרוני: איפה הוא דורג?

אורנה טל: אני לא יכולה להגיד זאת כרגע.

אורנה טל: השיקולים שבפני הוועדה אינם רק שיקולים של הצלת חיים.

אורנה טל: אנחנו דנים גם בנושאים של איכות חיים.

אורנה טל: רק רציתי להעלות את הנושא הזה, זה לא היה שחור ולבן.

אורנה ערן: אני ממכללת "הדסה".

אורנה ערן: הייתי חתומה על המכתב, ועם השותפים הגשנו את הבקשה.

אורנה ערן: ביקשנו שינוי בהקצאה.

אורנה ערן: כיום כביכול יש הקצאה: 625 ש"ח בשנה.

אורנה ערן: ביקשנו שלמבוטח תינתן האפשרות לצבור ולממש את הזכות, שכבר קיימת, אחת לארבע שנים.

אורנה ערן: לא מבקשים תוספת תקציב, לאמיתו של דבר.

אורנה ערן: היינו שמחים להבין: אם זה נמצא בסל, ואם יש תקצוב של 625 ש"ח בשנה, מדוע יש צורך בתוספת תקציב?

מיקי דור: נאמר כאן במפורש: קודם הניצול של הזכות היה אחת לשלוש או לארבע שנים, וזאת היתה ההוצאה האמיתית.

מיקי דור: כלומר, בהוצאה האמיתית של הקופות תהיה עכשיו עלייה של פי ארבעה, אם תהיה צבירה.

מיקי דור: לצערי, אלו עובדות החיים.

אריה אלדד: כאשר יש אפשרות לממן 625 ש"ח בשנה, והחולה אינו משתמש בזה, מי מרוויח מאי-הניצול של התקציב?

מיקי דור: אתה מכיר את זה טוב ממני, זה כסף שנמצא אצל הקופות.

מיקי דור: להגיד שהן מרוויחות – אני מתקשה לומר זאת, כי זה נכלל בסל הבסיסי.

מיקי דור: היתה רמת הוצאה מסוימת כשזה נקבע, והיא נשמרה במשך השנים.

מיקי דור: לכן לדבר פה על רווח של הקופות, זה קשה.

אריה אלדד: אבל כאשר מקציבים משהו לאדם, כשהוא לא יכול להשתמש בו ולא צריך להשתמש בו – כך על-פי ההתוויות הרפואיות המקובלות – המשמעות היא שנראים יפה, נראים כאילו עוזרים לחולים בכל שנה, אבל למעשה לא דואגים להם מדי שנה, כי הם לא זקוקים להחלפת מכשיר בכל שנה.

אריה אלדד: למה לא להידבר עם משרד האוצר ולקבוע שאפשר לצבור את הזכאות במשך ארבע שנים?

אריה אלדד: גם אם לא תהיה השלמה של מלוא הרכישה של המכשור.

אריה אלדד: לא צריכה להיות תוספת תקציב.

אריה אלדד: אי-אפשר ליהנות מזה שהחולים לא יכולים לנצל את המגיע להם.

אריה אלדד: נדמה לי שצריך להיות לכם הסכם בין משרד הבריאות למשרד האוצר, שתהיה צבירה של הסכום שהוקצה.

אריה אלדד: לא לשבור את מסגרת ההקצאה שניתנה, אבל שתהיה צבירה לארבע שנים.

משה שרוני: נציג האוצר, מה יש להגיד?

משה שרוני: יש כסף או אין?

יובל פרידמן: כשנחקק חוק ביטוח בריאות ממלכתי, הוא צילם מצב של השירותים שנתנה קופת חולים כללית ערב חקיקת החוק.

יובל פרידמן: אולי בזכאות של קופת חולים כללית היה כתוב "החלפת מכשיר בכל שנה".

יובל פרידמן: אבל כשתמחרו את עלות הסל הבסיסית, חשבו על כך שחלק מהאנשים, אולי כולם, אינם מנצלים את ההטבה כל הזמן.

יובל פרידמן: לכן העלות היתה נמוכה יותר מהחלפה פעם בשנה.

יובל פרידמן: לכן המהלך הזה יגרור תוספת עלות, כנראה, ויש מקום להביאו לוועדה.

אריה אלדד: אני רוצה להעיר שבחוקי מדינת ישראל יש גם אגרה עבור דיג בים המלח.

אריה אלדד: זה שמשהו כתוב בחוק, זה לא אומר שאי-אפשר לתקנו.

יובל פרידמן: הכול אפשר לתקן, אבל ההנחה שזה לא יהיה כרוך בתוספת עלות – צריך לבדוק אותה.

יובל פרידמן: לדעתי תהיה תוספת עלות, בדיוק מהסיבות שהציגו פה.

יובל פרידמן: לגבי ההקצאה לתרופות מצילות חיים, עלתה פה טענה שרק תרופות מצילות חיים נכנסות לסל.

יובל פרידמן: זה לא מדויק.

יובל פרידמן: יש בסל גם תרופות מאריכות חיים וגם תרופות שמשפרות איכות חיים, למשל תרופות לפסוריאזיס, שהן בהחלט משפרות איכות חיים – וזאת לא הדוגמה היחידה.

יובל פרידמן: להניח כהנחה ראשונה שטכנולוגיה כזאת לא תיכנס לסל – לא הייתי עושה זאת.

יובל פרידמן: הייתי מאפשר לוועדת הסל לבדוק אם בתקציב שניתן לה, התקציב הנוסף, אפשר להכניס את המכשירים, על-פי הדירוג.

משה שרוני: יש הבדל מהותי בין פסוריאזיס לבין מי שלא שומע.

משה שרוני: השאלה המרכזית שלי היא מי מפקח על הקופות, כדי שאת הכספים שהן מקבלות עבור ההוצאות האלה הן יקצו לשמיעה?

מיקי דור: משרד הבריאות.

מיקי דור: התלונות, אם יש, מגיעות למינהל הרפואה, ואני סגן המנהל שם.

משה שרוני: אם אין תלונות, אין פיקוח?

מיקי דור: אני לא יודע למה היושב-ראש קורא "פיקוח".

מיקי דור: יש לנו פיקוח שוטף, גם על איכות טיפול.

משה שרוני: אתם נותנים כסף לקופות, וצריך לפקח אם הכספים מגיעים לנושא הזה, זה כל העניין, אם זה לא מגיע לדברים אחרים.

מיקי דור: יש סמנכ"ל לנושא קופות החולים, שמפקח על כל הצד הכספי.

יובל פרידמן: ויש גם נציבת קבילות ציבור, שאם היא מקבלת תלונה על כך שקופה אמורה לתת שירות והיא לא נותנת אותו – היא אמורה לטפל בעניין.

מיקי דור: ככל הידוע לי, אף פעם לא היתה תלונה לגבי בקשה שלא טופלה לקבל את הסכום הקטן .

מיקי דור: הקופה לא מתכחשת למחויבותה ל-625 ש"ח, זה בחוק.

מיקי דור: אבל הטענה של הקופה – וזה עלה גם בשנה שעברה, כשניסיתי לדבר מולם על הנושא הזה – היא שהשינוי של החוק כך שתהיה צבירה, כלומר יוקצה סכום של 2,800 ש"ח, יהיה כרוך בתוספת לעלות ההוצאות האמיתית.

דוד טל: צריך לקבל הסבר כלכלי, איך זו תוספת?

דוד טל: בתקציב המדינה, כל תקציב מדינה, בונים אותו כך שנשארות יתרות של כ-3 מיליארד ש"ח עד 5 מיליארד ש"ח, שאינן מנוצלות.

דוד טל: אגב, בשנה האחרונה נותרו 34 מיליארד ש"ח, לפי דוח זליכה, כמדומני.

דוד טל: אני חושב שהשכל הישר אומר שאם אנשים אומרים שאין להם שימוש ב-625 ש"ח בשנה – אין פסול בצבירתו.

דוד טל: ואולי תסבירו לי, איך העלויות גדולות יותר?

דוד טל: אולי במקום 625 ש"ח כפול ארבע שנים, שזה 2,500 ש"ח, נגיד שהסכום יהיה רק 2,000 ש"ח – אם יש חישובי ריבית וכו'.

דוד טל: אבל אחרי ארבע שנים, האנשים האלה יוכלו למצות את כל זכויותיהם.

דוד טל: מבחינה כלכלית, איך העלויות גדולות יותר?

דוד טל: אולי אשתכנע אם תסביר לי, אבל אם לא, אני לא מבין למה הדורסנות הזאת.

יובל פרידמן: קודם כול, לגבי יתרות שקיימות או לא קיימות בקופת המדינה,

דוד טל: אתה סבור שהן לא קיימות?

דוד טל: אולי תצהיר כאן אם זה קיים או לא קיים?

יובל פרידמן: ברור שלא אתן פה תצהירים.

דוד טל: למה, אדוני?

דוד טל: אתה נמצא בפני ועדה חשובה של הכנסת הזאת, ועליך החובה של הגילוי הנאות.

דוד טל: אתה חייב.

דוד טל: אומנם אתה לא בוועדת חקירה, אבל אתה חייב גילוי נאות בפני חברי הכנסת.

דוד טל: למה?

דוד טל: אם לא תגלה להם גילוי נאות, איך נקבל את ההחלטה?

דוד טל: השיקולים שלי יהיו על-פי מה שתאמר לי.

דוד טל: אם תשכנע אותי, אתמוך בגישתך.

דוד טל: אם לא, אתמוך באחרים.

יובל פרידמן: אני מסכים.

יובל פרידמן: אני רק אומר שברמה העקרונית, התשובה לא משתנה: למדינה יש תקציב שמוקצה לה בכל שנה, והיא מחליטה על-פי סדרי העדיפויות שלה, לאן להקצות אותו.

יובל פרידמן: כך בבריאות וכך בנושאים אחרים.

יובל פרידמן: לגבי הבריאות, הממשלה יושבת ומחליטה כמה היא רוצה להקצות לתוספת טכנולוגיות.

דוד טל: אדוני, סליחה שאני קוטע אותך, אתה לא חושב שחשוב להתחשב בדעת הוועדה הזאת, שאמונה לפקח על הרשות המבצעת, קרי על הממשלה ועליך?

דוד טל: אם האנשים כאן היו תמימי דעים שהאנשים לא צודקים, בסדר, מילאת את חובתך, ואתה גם הולך לפי הקו המנחה של הממשלה.

דוד טל: אבל נדמה לי שאנחנו תמימי דעים שבנושא הזה ראוי ונכון להקצות לאנשים האלה לפחות סכום כזה בארבע שנים, ולאפשר להם לנצל זכות מצטברת.

יובל פרידמן: התשובה היא בוודאי.

יובל פרידמן: הממשלה צריכה להתחשב בדעת הכנסת, אני אומר שכל זה במסגרת התקציב שהיא מקצה לתוספת לנושא הבריאות.

יובל פרידמן: ברגע שהתקציב מוקצה, ההחלטה היא כבר לא של הממשלה אלא של ועדת מומחים, שעושה שיקול רפואי.

יובל פרידמן: אנחנו מקווים שהתעדוף שלה ייתן לחולים שזקוקים יותר לעומת חולים הזקוקים פחות.

יובל פרידמן: בכל מקרה, בכל סכום שיוקצה, תמיד יהיו אנשים שלא יקבלו את מה שהם רוצים, אני מניח.

דוד טל: אדוני לא השיב על השאלה שלי מהפן הכלכלי.

דוד טל: אתה צריך להסביר לי למה העלות גדולה יותר?

אריה אלדד: כי זה סעיף שלא מנוצל.

אריה אלדד: לכן האוצר מרוויח.

דוד טל: לכן הקדמתי ואמרתי שבכל שנה יש יתרות של 5 מיליארד ש"ח.

יוספה בן משה: אני נציגת אש"ל, אחד הגופים השותפים להצעה.

יוספה בן משה: למעשה המצב חמור בהרבה.

יוספה בן משה: בעיני זה מעין הונאה של הציבור.

יוספה בן משה: בשעתו, כשזה הוקצה, הסכום של 625 ש"ח למכשיר אחת לשנה היה כשליש מעלות המכשיר.

יוספה בן משה: היום הסכום הזה הוא פחות מעשירית מעלות המכשיר.

יוספה בן משה: כלומר, גם הסכום לא עודכן.

יוספה בן משה: לא רק שמראש ידעו שלא ינצלו זאת, אלא גם הסכום לא עודכן מעולם.

משה שרוני: יש כל מיני סוגי מכשירים, אנחנו לא יכולים לקבוע לפי הסוג היקר ביותר.

יוספה בן משה: מדברים על הממוצע.

יוספה בן משה: אז זה היה שליש ממחיר ממוצע של מכשיר, היום זה פחות מעשירית של מכשיר ממוצע.

יוספה בן משה: ברור שמדובר בממוצע.

שלמה אלישר: אני מנהל אגף השיקום במשרד הרווחה.

שלמה אלישר: בשנת 2002, באוגוסט, הממשלה חתמה עם ארגוני החירשים על הסכם למתן שירותי תמיכה ותקשורת לאנשים חירשים ולקויי שמיעה.

שלמה אלישר: במסגרת ההסכם ניתנו שלושה או ארבעה שירותים: דמי תקשורת – סכום קבוע שנכנס לחשבון הבנק לזכאים לכך.

שלמה אלישר: לא כל לקוי שמיעה זכאי לשירותי תמיכה בתקשורת.

שלמה אלישר: זכאי הוא אדם שהתחרש עד גיל 3, ויש לו ירידה של לפחות 70 דציבלים באוזן ששומעת טוב יותר.

שלמה אלישר: כלומר, הכוונה בעיקר לאנשים שיכולים בהחלט לנצל סיוע בשמיעה, אבל הם המקרים הקשים יותר באוכלוסייה.

שלמה אלישר: נוסף על דמי תקשורת אנחנו נותנים גם סל תקשורת, בעלות של 3,500 ש"ח אחת לארבע שנים, לצורך רכישת מכשירי שמיעה, ושירותי תרגום ותמלול.

שלמה אלישר: האנשים מנצלים את זה.

שלמה אלישר: במהלך השנתיים האחרונות קיבלנו הרבה מאוד פניות, ועשינו בדיקות.

שלמה אלישר: יש אוכלוסייה הולכת גדלה בקרב לקויי השמיעה שמנצלת את השירות הזה.

שלמה אלישר: הוא חשוב מאוד בעבורם, במיוחד בפן הכלכלי.

שלמה אלישר: אני רוצה לציין, בכובע אחר שלי, שבמשרד שלנו יש ועדת תמיכות לסיוע לבודדים.

שלמה אלישר: אני יו"ר הוועדה בנושא השיקום.

שלמה אלישר: יש הרבה מאוד פניות אלינו מצד אנשים עם חירשות, אנשים שאין ידם משגת לרכוש מכשירי שמיעה – לפעמים שני מכשירים יכולים להגיע ל-12,000 ש"ח.

שלמה אלישר: אם הפונים זכאים, הם מקבלים סיוע של 4,000-5,000 ש"ח לרכישת מכשירים.

שלמה אלישר: זה לא לכלל האוכלוסייה, אלא בעיקר לאנשים מרמה סוציו-אקונומית נמוכה מאוד, מה שמצביע על הצורך שלהם לקבל סיוע.

דוד טל: הנה אנחנו כאן כדי לסייע לך.

דוד טל: נציג הרשות המבצעת שאכן תומך בזה.

דוד טל: הוא תומך בזה, הרשות המחוקקת תומכת בזה.

אורנה ערן: אחדד את דברי מר אלישר.

אורנה ערן: סל התקשורת זה חידוש חשוב מאוד, אבל מדובר על מספר קטן מאוד של אנשים: על כ-2,000 אנשים שאיבדו שמיעה עד גיל שלוש.

אורנה ערן: בסל הבריאות מדובר על היקף של 10% מהאוכלוסייה שיש להם זכות על-פי הסל.

אורנה ערן: אני מסכימה שלא ניתנה פה תשובה: אם יש תקצוב של המדינה, איך זה שלא ניתן להשתמש בו, ומה נעשה עם הכסף?

אורנה ערן: זה צריך להגיע למבוטח.

אריה אלדד: מה היתה הסיבה לקבוע את גיל שלוש דווקא?

אורנה ערן: סיבה תקציבית.

אורנה ערן: זה סל תקשורת שיש בו שירותים נוספים לאנשים שמוגדרים כחירשים, שזקוקים למכשור נוסף, לאביזרי עזר, לתמלול.

אריה אלדד: אם מישהו התחרש בגיל חמש?

קריאה: הוא לא זכאי.

אורנה ערן: האמת שאנחנו לא מדברים גם עליהם.

אורנה ערן: אנחנו מדברים על המספרים הגדולים: 10% מכלל האוכלוסייה שמאבדים את השמיעה, או יש אצלם דרגה מסוימת של ירידה בשמיעה בגיל מבוגר.

שמואל אמיתי: אני מנכ"ל אגודת החירשים.

שמואל אמיתי: ראשית, הערה קטנה לוועדה: ביום השמיעה אפילו לא ראו צורך להביא מתורגמנית לשפת סימנים.

וילמה מאור: יש תמלול.

שמואל אמיתי: אנחנו צריכים מתורגמנית, זה ידוע.

שמואל אמיתי: זה נושא קטן, שאני מעיר עליו.

משה שרוני: יכולת לדאוג לזה כמנכ"ל.

שמואל אמיתי: דאגתי, אבל לא ...

שמואל אמיתי: קודם כול, בדקתי את כל הנושא של התקציבים בשנתיים האחרונות.

שמואל אמיתי: אני רוצה לומר שכל התקציבים שהוגדרו לחירשים כתוצאה מפעולה מסוימת שהחירשים עשו – הפגנה, שעלתה להם הרבה כסף – אלו אותם תקציבים, שלא עודכנו לאורך כל השנים.

שמואל אמיתי: ושוב, לגבי מכשירי שמיעה – גם משרד הרווחה יעיד על כך: כמה אנשים קיבלו אישור על תשלומים למכשירים, לרכישת מכשירים?

שמואל אמיתי: מהצד השני, אני מקבל יום-יום פניות בנושא הזה, פניות של אנשים שצריכים ציוד עזר.

שמואל אמיתי: במקביל, יש נושא שלמדנו אותו על בשרנו – החירשים למדו אותו על בשרם.

שמואל אמיתי: היו כמה תקנות שהכנסת אפשרה, אחרי השביתה, וחתמה עליהן עם החירשים.

שמואל אמיתי: אבל בפועל אחוז קטן מאוד הובא להפעלה, ובוצע.

משה שרוני: איפה הייתם עד עכשיו, אם זה לא פעל כמו שצריך?

שמואל אמיתי: היו, אבל כנראה לא היתה מספיק מודעות.

משה שרוני: תודה.

זבולון גורני: הערה במאמר מוסגר: הוזכרו הילדים על-ידי חברת הכנסת הנכבדה, וכביכול נוצר הרושם שאצל הילדים הכול בסדר גמור, ולא היא.

זבולון גורני: השתתפות משרד הבריאות ברכישת מכשירי שמיעה לילדים עומדת על 3,500 ש"ח למכשיר לכל היותר.

זבולון גורני: מכשיר השמיעה עולה בממוצע 7,000 ש"ח, ואם הילד נזקק למכשירים תומכים, זה מגיע ל-12,000 ש"ח.

זבולון גורני: המצוקות קשות מאוד.

זבולון גורני: יש 3,000 ילדים חירשים בישראל.

זבולון גורני: הם נזקקים למכשירי שמיעה, ויש לחדש את המכשירים פעם בשלוש שנים.

זבולון גורני: בתקציב של 3.5 מיליון ש"ח בשנה אפשר לפתור את המצוקות הקשות מאוד של הילדים, כי הם העתיד שלנו.

תלמה הרצנו: אני קלינאית תקשורת במשרד הבריאות.

תלמה הרצנו: ראשית, מר גורני, למערכת FM נותנים 5,000 ש"ח בנפרד, בכל חמש שנים, נוסף על שני מכשירי השמיעה.

תלמה הרצנו: זה בתור אביזר נוסף.

תלמה הרצנו: אני בהחלט מסכימה שיש צורך ללכת לקראת האוכלוסייה הבוגרת, ולהעלות את סכומי ההחזר.

תלמה הרצנו: יש בעיה נוספת, ואני מעלה אותה כאן, מאחר שהיא נוגעת לוועדה הזאת ונידונה כאן: השאלה מי נותן את השירותים לאותה אוכלוסייה.

תלמה הרצנו: היום כל אחד יכול להתאים מכשיר שמיעה, ולעשות בדיקת שמיעה ולהחליט.

תלמה הרצנו: המקצוע קלינאי תקשורת אינו מעוגן בשום חוק.

תלמה הרצנו: עלתה יוזמה של משרד הבריאות, דרך הוועדה הזאת, לקדם את חוק קלינאי התקשורת, עם כל המקצועות הפרה-רפואיים.

משה שרוני: אתם במשרד הבריאות, תגישו הצעת חוק לוועדת החוקה, מה הבעיה?

תלמה הרצנו: הוגשה הצעת חוק.

תלמה הרצנו: הוועדה לא התכנסה.

סופה לנדבר: מה קרה עם החוק?

מיקי דור: זה נמצא על שולחן הכנסת שמונה או עשר שנים.

דוד טל: בכל הכבוד, אם זו הצעת חוק של משרד הבריאות, זוהי הצעה ממשלתית.

דוד טל: אם הממשלה היתה מניחה את זה, היא היתה מעבירה את זה, כך אני מניח.

דוד טל: אין מצב שהממשלה רוצה בחוק ולא מעבירה אותו, כמעט אין חיה כזאת.

סופה לנדבר: מה קרה עם החוק הזה?

סופה לנדבר: זה היה לפני קדנציה אחת.

תלמה הרצנו: החוק נידון על-ידי חבר הכנסת שאול יהלום.

תלמה הרצנו: מרגע שהוא התחלף ואינו יושב-ראש הוועדה, הוועדה לא התכנסה בנושא החוק.

דוד טל: הוא עבר קריאה ראשונה, נכון?

דוד טל: אז אפשר להחיל עליו רציפות.

תלמה הרצנו: כן.

תלמה הרצנו: אפשר להעלות את התקציב, אבל אין שום ביטחון לגבי איש המקצוע שממליץ על המכשיר, שעושה את הבדיקה.

תלמה הרצנו: אין הכרה במעמד קלינאי התקשורת מכוח בג"ץ.

תלמה הרצנו: היום כל אחד יכול לעסוק בבדיקות שמיעה.

דוד טל: גברתי קלינאית התקשורת, לך החוק חשוב מאוד, נכון?

דוד טל: את מייצגת את משרד הבריאות?

דוד טל: התכבדי ולכי לשר, או לממונה על הנושא, שהוא יעביר את זה, ויוחל חוק רציפות.

דוד טל: אנחנו לא יכולים לעשות זאת, זה חוק של הממשלה.

מיקי דור: נעשה את זה.

תלמה הרצנו: החוק נמצא בוועדה.

משה שרוני: לא, שמשרד הבריאות יעשה את העבודה שלו.

משה שרוני: אל תפילו את זה על אחרים.

אריה אלדד: אם אני זוכר נכון, באותו חוק ניסו לפתור בעיה של מקצועות פרה-רפואיים רבים.

אריה אלדד: והיה דיון בוועדה, והיתה התנגדות לכך.

אריה אלדד: התברר שיש שם נושאים רבים, הסדר מעמדם של מקצועות פרה-רפואיים אחרים, משהו שלא מסוכם אפילו במשרד.

אריה אלדד: לכן זה תקוע.

אריה אלדד: המשרד צריך להחליט אם הוא מפריד את החבילה, אם הוא פותר את בעיית הדיאטניות הקליניות לחוד ואת בעיית קלינאיות התקשורת לחוד.

אריה אלדד: בכל מקום שאמרתי "קלינאית" זה כאילו אמרתי "קלינאי".

אריה אלדד: אני יודע שרוב העוסקות בעבודה החשובה הזאת הן נשים.

אריה אלדד: אולי צריך לפרק את החבילה, ולפתור את מה שמקובל ומוסכם – גם על הממשלה וגם על הרבה חברי כנסת, להבנתי.

אריה אלדד: ולנסות לפתור לאט לאט את הדברים השנויים במחלוקת.

אחיה קמארה: כל מה כאן שהועלה ראוי וחשוב, אבל אני רוצה להדגיש שנושא הישיבה היום הוא מימון מכשירי שמיעה למבוגרים.

אחיה קמארה: כאילו נותנים הטבה לאדם מבוגר שיש לו בעיית שמיעה; כאילו נותנים לו 625 ש"ח.

אחיה קמארה: גברתי, אני מצטער, אני לא יודע מאיפה הנתונים שלך.

אחיה קמארה: בישראל נמכרים 12,000 מכשירי שמיעה בשנה, בערך.

אחיה קמארה: ולכן הגדלת הסכום ל-2,500 ש"ח, כשממילא היו נותנים 625 ש"ח בשנה – צריך להכפיל את זה בכמות הזאת.

אחיה קמארה: בערך זה בערך האומדן, גם אם נעלה את מספר האנשים שיקנו מכשירי שמיעה בעקבות זה.

אחיה קמארה: אבל לא מדובר ב-100,000 איש, ולא ב-5,000 איש.

אחיה קמארה: אני לא יודע מאיפה המספרים.

משה שרוני: תודה.

משה שרוני: אני רוצה להודות לכם על שבאתם לכנסת להשמיע ולשמוע.

משה שרוני: לכל המתנדבים שקיבלו את האות אני מאחל הרבה בריאות, ושניפגש כאן בכל פעם שתרצו להיות כאן.

משה שרוני: אני רוצה להודות לרועי גולדשמידט ממרכז המחקר והמידע על התוכן.

רועי גולדשמידט: רק הערה למשרד העבודה והרווחה : גם למיעוט שזכאי לו, השירות הזה ניתן עד גיל הפנסיה, ואחר כך הם מקבלים 25% מהסל ומדמי התקשורת.

משה שרוני: אני רוצה להמליץ לחברי הכנסת על החלטה: יושב-ראש הוועדה יבוא בדברים עם שר הבריאות, על מנת שהמשרד יסכם עם משרד האוצר את אפשרות צבירת המימון השנתי לארבע או לחמש שנים, באופן שההשתתפות ברכישת מכשיר שמיעה תהיה מרכיב משמעותי ברכישת מכשיר חדש.

משה שרוני: דיון ומעקב ייקבעו לעוד שלושה חודשים.

משה שרוני: חברי הכנסת מסכימים?

דוד טל: שלושה חודשים זה רחוק, אדוני.

משה שרוני: יש בוועדה הזאת כל כך הרבה דברים, ששלושה חודשים זה בסדר.

דוד טל: מדובר פה בגמלאים, הם יקבלו רק 25% מרגע שיהיו גמלאים, ואני חושב שצריך לקדם את זה קצת יותר.

רועי גולדשמידט: אלו שתי סוגיות נפרדות.

משה שרוני: תודה לכל המשתתפים.