ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 17, פרוטוקול מספר 2, 2006-05-29 10:00

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

מיכאל נודלמן: אני מתכבד לפתוח את הישיבה בנושא שילוב תלמידים עולים במערכת החינוך.

מיכאל נודלמן: זו לא ישיבה ראשונה.

מיכאל נודלמן: היו ישיבות בשנים 2002-2003.

מיכאל נודלמן: הייתה ועדה בראשות חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.

מיכאל נודלמן: ואם בשנים 1990-1995 נשירת בני נוער - ללא פילוח - הייתה בסביבות 7% אחוז, בשנת 2003 כשדנו פה בוועדה הזו בנושא, היא הייתה 22%, ועכשיו זה יותר ויותר.

מיכאל נודלמן: לצערי, עולים שעלו ארצה בחמש השנים האחרונות, אינם מסיימים 12 שנות לימוד –46% מהם לא מסיימים שנת לימודים.

מיכאל נודלמן: כל נער עולה רביעי אינו נמצא במסגרת חינוך פורמלית ומשרד החינוך לא מתייחס לזה.

מיכאל נודלמן: כל נער רביעי.

מיכאל נודלמן: נתונים אלה מציינים כישלונות גם במערכת החינוך וגם במערכת הקליטה.

מיכאל נודלמן: רוב העולים שעלו לארץ חשבו ואמרו שהם עולים לארץ גם מסיבות ציוניות וגם כדי שהילדים יחיו בתנאים יותר טובים.

מיכאל נודלמן: המספרים האלה, שאני קראתי עכשיו, אומרים הפוך.

מיכאל נודלמן: אתם צריכים לחשוב מה חושבים הורים כאלה ואיזו הרגשה יש להם שחצי מהילדים שלהם לא יכולים לקבל בגרות, רבע מהם לא נמצאים במסגרת חינוכית.

מיכאל נודלמן: יש גם תוצאות מהנתון הזה.

מיכאל נודלמן: אנחנו יודעים, לפי מספרים אחרונים, ש- 37% מהתיקים הפליליים של ילדים ונוער הם של עולים חדשים, שהשיעור שלהם באוכלוסייה הוא חצי מילדים ותיקים.

מיכאל נודלמן: אתם יכולים להבין למה מביאה העובדה שהילדים לא נמצאים במסגרת חינוכית.

מיכאל נודלמן: בגלל זה אמרתי: היו פה ישיבות, וזו ישיבה לקראת אחרונה.

מיכאל נודלמן: כי עוד קצת ואנחנו צריכים להגיע לתוצאות אחרות.

מיכאל נודלמן: אני חושב שעכשיו נשמע מארגוני עזרה ופיקוח על נוער עולה מהם הקשיים עצמם, אחר כך נבקש מנציגי משרד החינוך והקליטה להתייחס לנושאים האלה ובסוף אנחנו צריכים לקבל המלצות על המצב הגרוע מאד בנושא הזה.

מיכאל נודלמן: כואב לי הלב.

מיכאל נודלמן: אני מוכן לסבול את זה שחמישים אלף קשישים עולים חדשים עומדים בתור כדי לקבל דירה.

מיכאל נודלמן: אני מוכן לסבול את זה שהאבטלה בקרב העולים יותר גרועה מהממוצע בארץ.

מיכאל נודלמן: אבל אני לא יכול לסבול שילדים שבאו עם ההורים שלהם לארץ, נמצאים במצב שאמרתי.

מיכאל נודלמן: בבקשה, אלי זרחין, אני מבקש.

מיכאל נודלמן: הארגון שלך הכי גדול, ותמיד נותן את הנתונים על מצב התלמידים העולים במסגרות החינוך.

אלי זרחין: תודה, אדוני היושב ראש, חברי הכנסת הנכבדים.

אלי זרחין: קודם כל, אני רוצה לברך את הוועדה עם פתיחת המושב.

אלי זרחין: בשבילנו זה מאד סימבולי שהישיבה הראשונה במושב מוקדשת לילדים עולים.

אלי זרחין: אנחנו בהחלט מאמינים שילדים שלא נקלטו במערכת החינוך גם לא נקלטו בארץ.

אלי זרחין: בין אותם דברים שציינו במכתב שלפניכם, אני רוצה לציין כמה נקודות.

אלי זרחין: היום ילד שעולה ארצה, לא מגיע לו אולפן עברית.

אלי זרחין: זה לא כמו שהיה עד שנת 1999 – 3 חודשים עברית.

אלי זרחין: אין את זה היום.

אלי זרחין: אם ילד למד ברוסיה או בארץ המוצא שלו עברית דרך הסוכנות, זה בעצם האולפן היחיד שהוא מקבל.

אלי זרחין: בתי ספר שיש להם יותר עולים, עושים כל מיני מניפולציות בתוכם, אם יש עולה אחד או שניים בבית ספר, לעיר אין שום מענה, למעט ירושלים, בת-ים, חולון ופתח-תקווה, ששם יש אולפנים עירוניים.

אלי זרחין: בברית המועצות הסוכנות משקיעה כספים אדירים לפיתוח זהות יהודית-ישראלית של אותם ילדים.

אלי זרחין: כשהם עולים לישראל אין כלום.

אלי זרחין: משרד החינוך פשוט מתעלם מזה.

אלי זרחין: ואז מגיע ילד לכאן, נכנס לכיתה, כשברוב המקרים הוא לא מבין איפה הוא נמצא, למה הוא הגיע לכאן, הוא לא לומד עברית, יושב בכיתה שהוא לא מבין מה קורה בה, אין לו שום דרך לתקשר עם החבר'ה הוותיקים, ואפילו לא עם העולים שנמצאים הרבה זמן בארץ, כי זו לא רק בעיה של שפה.

אלי זרחין: אלה הרבה קודים תרבותיים שהוא צריך לרכוש.

אלי זרחין: הוא צריך לרכוש את הזהות היהודית-ישראלית שלו, בעיקר ילדים שעולים עכשיו, שבאים מהרבה משפחות מעורבות.

אלי זרחין: ואין את זה.

אלי זרחין: מלמדים אותו בשפה העברית, הילד מנסה להבין, ואז אגף הבחינות במשרד החינוך החליט לפני חמש שנים, שמהיום הראשון בארץ כל הבחינות שלו יהיו בעברית, בכתב.

אלי זרחין: ויש ילדים שיודעים את החומר, נמצאים בארץ שנתיים-שלוש-ארבע, עדיין לא יודעים לכתוב את זה בעברית.

אלי זרחין: אז הם פשוט עוזבים את בתי הספר, כי לשבת שם אין להם מה לשבת.

אלי זרחין: אין לו הרבה חברם בבית הספר למעט אותה קבוצה של רוסים בפינה, אם יש.

אלי זרחין: או יש בתי ספר שרק דוברי רוסית נמצאים שם.

אלי זרחין: מערכת החינוך לא משקיעה שום דבר כדי לקלוט את הילד הזה בארץ.

אלי זרחין: אז הילד הזה בסופו של דבר, לאן הוא הולך?

אלי זרחין: כי בקהילה אין מקומות שיכולים לתת לנער עולה איזושהי פעילות בצהרים או אחר הצהרים.

אלי זרחין: אז כולכם מכירים בעיר שבה אתם גרים את אותם מקומות שבהם נפגשות קבוצות נוער דוברי רוסית - ולא משנה אם זה רעננה, ראשון לציון או דימונה – וההמלצה של כולם היא לא להסתובב שם בערב.

אלי זרחין: הגופים הציבוריים הם היום הגופים היחידים שעובדים בבתי הספר והציפייה שלנו היא שהוועדה הזאת תקבל החלטה שנושא ילדים ונוער עולה יהיה קבוע על סדר היום של הכנסת.

אלי זרחין: זהו, אדוני היושב ראש, בכמה נקודות.

אלי זרחין: ויושבים פה עוד אנשים שמכירים את המצב.

אלי זרחין: תודה רבה.

יוסי ביילין: היה משהו ספציפי שבוטל?

אלי זרחין: כן.

אלי זרחין: עד 1999 משרד החינוך חייב בתי ספר לאולפן של שלושה חודשים עברית, עשרים שעות בשבוע לפחות.

אלי זרחין: כשאודי הגיע לשם, כבר לא יכול היה לעשות שום דבר, כי מי שהייתה לפניו ביטלה את זה.

אלי זרחין: ב-1999 קיבלו החלטה, ועד 2001 הזמן להיות עולה בארץ היה קשור למשך השהייה בארץ.

אלי זרחין: היום אין קשר לזה.

אלי זרחין: יושבים כאן ילדים שהם שנה בארץ, הוא עולה ותיק.

אלי זרחין: שלוש שנים בארץ, הוא לא עולה בכלל, כי הוא עלה ארצה בגיל 11.5 או 14.5.

אלי זרחין: אין קשר בין כמה זמן הוא בארץ לבין הגדרת העולה.

אלי זרחין: עד 2001 ילד עולה עד 4 שנים בארץ – או בי"ב האריכו לעוד שנה - היה רשאי להיבחן בעברית בעל פה.

אלי זרחין: אז המדיניות הייתה שילמד עברית, אבל אם עדיין לא יודע לכתוב, שייתן את הידע שלו במבחנים.

אלי זרחין: היום אין את זה, מהיום הראשון הוא נבחן בעברית בכתב – הוא לא יודע עדיין לכתוב.

אלי זרחין: הוא לא היה באולפן.

אלי זרחין: הוא למד עברית שעה בשבוע אם בית הספר נתן לו.

אלי זרחין: אלה הדברים העיקריים שבוטלו.

אלי זרחין: עד שנת 1999, או כשאני התחלתי לעבוד במערכת החינוך, הפעלנו בתוך בתי הספר תוכניות של – אני קורא לזה - זהות יהודית-ישראלית.

אלי זרחין: מי אני?

אלי זרחין: מה אני עושה בארץ?

אלי זרחין: תוכניות משולבות לילדים עולים ולילדים ותיקים ביחד.

אלי זרחין: היום אני חושב שאת האירועים הציבוריים יש ארגון אחד שעושה.

אלי זרחין: אלה דברים שבוטלו.

אלי זרחין: לשאול אותי למה ביטלו את זה?

אלי זרחין: אני באתי ממדינה ששם היה נהוג לדבר על אויבים במשרד.

אלי זרחין: אני לא רוצה להגיד את המילה אויבים, אבל אני לא יכול להבין את זה.

אלי זרחין: מי יכול להרוויח מזה?

אלי זרחין: בהרבה מקרים זה גם לא עניין של כספים.

אלי זרחין: בשפ"י (שירות פסיכולוגי ייעוצי) אין תוכנית אחת לקבוצות תמיכה לנוער עולה – אני יועץ חינוכי – אין תוכנית אחת שמופעלת בבית ספר.

אלי זרחין: ולמשל, נעל"ה, ששם עובדים יפה, פיתחו תוכניות רבות, שהלוואי שהיו לוקחים אותן ומיישמים אותן בבית ספר רגיל.

צבי גלאון: רק להוסיף שהיו פעם שאלונים מתורגמים, וזה הולך ומצטמצם ומצטמצם.

אלי זרחין: אדוני היושב ראש, עוד מילה אחת.

אלי זרחין: זה פשוט מצחיק אותי.

אלי זרחין: משרד החינוך לפני שנתיים אישר תרגום שאלון בשלושה מקצועות, ברוסית בלבד.

אלי זרחין: עולה מצרפת – מצטער - לא מבין רוסית.

אלי זרחין: נותנים לו שאלון מתורגם לרוסית.

אלי זרחין: אני מבין שזה לא טוב שבצרפת לא לומדים רוסית.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד שאנחנו לא דנים עכשיו רק על העולים מרוסיה, אנחנו דנים על כל העולים.

מיכאל נודלמן: אני מבקש מקולט אביטל שהייתה יושבת ראש הוועדה הזאת הרבה זמן לומר משהו בנושא הזה.

מיכאל נודלמן: בבקשה.

קולט אביטל: אנחנו הקדשנו לנושא הזה הרבה דיונים, ואני חושבת שההצלחה היחידה, הם שני הישגים שהצלחנו להגיע אליהם.

קולט אביטל: האחד, שלא יקצצו את תוספת השעות לתלמידים עולים, השני שיתורגמו שאלונים בשלושה מקצועות לשפות שונות, ואז התחייבה מנכ"לית משרד החינוך שזה ייעשה לכל השפות, אבל זה כבר סוף תהליך, שאנחנו מדברים על בחינות בגרות.

קולט אביטל: אנחנו צריכים לדבר על ארבעה מכלולים.

קולט אביטל: קודם כל, על העובדה שילדים אינם נקלטים למערכת החינוך ברמת השפה.

קולט אביטל: הבעיה השניה היא בעיית הגזענות בהרבה מאד בתי ספר, שמופנית בדרך כלל כלפי ציבורי עולים, גם אתיופים וגם רוסים.

קולט אביטל: התופעה השלישית היא אלימות בקרב הילדים, והתופעה הרביעית היא אי שילובים של התלמידים במסגרות שאחרי שעות הלימודים.

קולט אביטל: אלה ארבעת המכלולים שקיימים.

קולט אביטל: אני חושבת בכל אחד מהארבעה האלה יש פתרונות.

קולט אביטל: הוועדה הזאת מכירה את הפתרונות.

קולט אביטל: מה שחסר כאן זה היישום, והייתה לנו אפילו התחלה של דיון על זה, במסגרת הדיון על המלצות דוח ועדת דוברת, שדווקא בנושא העולים היה איזשהו קצה אור בסוף המנהרה.

קולט אביטל: היו כמה נקודות חיוביות.

קולט אביטל: זה כולל הדרכה למורים, מסגרות שונות לילדי עולים, התייחסות אליהם אחרי שעות הלימוד וכולי.

קולט אביטל: מה שאני רוצה להציע, כיוון שאנחנו יכולים להמשיך ולקיים המון דיונים – יש הנהלה חדשה במשרד החינוך, יש שרה שהייתה גם שרת הקליטה בעבר.

יוסי ביילין: באותה שנה, בשנת 1999.

יוסי ביילין: לכן זה מתחבר איכשהו.

קולט אביטל: בדיוק.

אלי זרחין: זאת שרת החינוך, זאת לא שרת הקליטה.

קולט אביטל: בכלל התקציבים של משרד הקליטה בעצם לא קיימים, כי הם מתחלקים במשרדים שונים.

קולט אביטל: מה שאני מציעה אולי שנעשה – אני לא יודעת אם אתם חושבים שזה טוב לעשות את זה יחד עם ועדת החינוך – זה דיון משותף שאליו נזמין את שרת החינוך, כדי להתייחס נקודתית לכל אחד מן הדברים האלה, עם הצעות לפיתרון ונראה אם אפשר להגיע אתה לאיזשהו הסכם על תוכנית עבודה.

קולט אביטל: כי אני לא חושבת שזה כרוך בהרבה כספים העניין הזה.

קולט אביטל: אנחנו גם לא מתברכים, לצערי, בגלי עלייה מאד גדולים.

קולט אביטל: המספרים כאן הם זניחים.

קולט אביטל: מה שצריך זה להתייחס לכל אותו ציבור של עולים שכבר נמצא בארץ וששליש ממנו לא מגיע לתעודות בגרות.

קולט אביטל: זאת הצעתי.

מיכאל נודלמן: אני מבקש לשמוע את רב פקד יובל רביבו ממחלקת הנוער במשטרה.

מיכאל נודלמן: אני רציתי שתדבר בסוף, אבל אתה ממהר.

יובל רביבו: אני אתייחס לנושא של עבירות אלימות בקרב נוער עולה.

יובל רביבו: יש לי כמה נתונים לגבי העניין הזה.

יובל רביבו: לפי הנתונים דווקא יש ירידה מ-2004 ל-2005 בעבירות אלימות בקרב בני נוער עולה, אולם בעבירות נלוות כמו איומים וגרימת נזקים, יש עלייה של 6.7%.

יובל רביבו: מדובר בתיקים החמורים.

יובל רביבו: אנחנו לא מכניסים את הנתונים של התיקים הקלים שהכמויות שלהם הרבה יותר גדולות.

יובל רביבו: אלה תיקי אי-תביעה שלרוב נסגרים במשטרה, והם לא תיקים שמובאים לדין או תיקים חמורים.

יובל רביבו: לגבי התקופה הנוכחית מול התקופה המקבילה אשתקד, בעבירות אלימות אנחנו ממשיכים במגמת הירידה – של 5.6% - ובעבירות הנלוות לאלימות כפי שדיברתי, יש ירידה יותר גדולה, של 21.4% .

יובל רביבו: אם נחלק את הנתונים לנוער עולה מהמוצא הרוסי ונוער עולה מהמוצא האתיופי, הנתונים הם קצת שונים.

יובל רביבו: לגבי נוער עולה מרוסיה, בעבירות אלימות יש ירידה של 14.4%, בעבירות נלוות לאלימות גם יש ירידה, של מינוס 23.5% - ירידה יפה.

יובל רביבו: לגבי האתיופים יש עלייה בעבירות אלימות חמורה, של 26.7% - אמנם הכמויות לא כאלה גדולות.

יובל רביבו: תבינו שמדובר ב-45 תיקים בשנת 2005 מול 57 תיקים נכון להיום.

יובל רביבו: הכמויות הן לא גדולות, אבל מדובר בתיקי אלימות חמורים, שבדרך כלל שומעים עליהם בתקשורת ובטלוויזיה.

יובל רביבו: אלימות קשה.

יובל רביבו: ופה באמת יש עלייה.

יובל רביבו: לגבי העבירות שנלוות לאלימות, פה הנתונים הם זהים לתקופה המקבילה אשתקד.

יוסי ביילין: מה ההבדל ביניהן?

יובל רביבו: נלוות לאלימות אלה עבירות כמו איומים, שאתה מאיים על מישהו, זה תיק על איומים, אבל זו לא עבירת אלימות פיסית.

יובל רביבו: עבירת אלימות פיסית בדרך כלל מלווה בחבלות.

יובל רביבו: ולכן אנחנו גם פותחים תיק פלילי במקרים מסוג זה.

יובל רביבו: לא בכל מקרה אנחנו פותחים תיק פלילי.

יובל רביבו: אמרתי שיש כמויות הרבה יותר גדולות של מעורבות נוער עולה, כשהתיקים נסגרים בסופו של דבר בגלל שמדובר בעבירה ראשונה, בגלל שאותו נער מביע צער וחרטה, בגלל פרוייקטים שאנחנו מנהלים, ואפרת היא קצינת הפרוייקטים המיוחדים שלנו, שמתעסקת עם נוער עולה.

יובל רביבו: יש מספר פרוייקטים שהמשטרה מובילה יחד עם גופים נוספים, שפרושים לא רק ברמת הענישה אלא גם בדברים נוספים על מנת לעזור לאותו נער עולה, כי אנחנו מבינים את הבעייתיות שבה הוא נמצא.

מיכאל נודלמן: בדקו את הקשר בין הנשירה מבית הספר ובין העבירות?

יובל רביבו: אין לי נתונים בתשובה.

יובל רביבו: אני יכול להגיד לך – אני אתן לך דוגמה שקרתה לי בסוף השבוע.

יובל רביבו: פעילות באחת היחידות, נתפס נער שהשתמש בסמים, נער עולה.

יובל רביבו: הבחור הזה לא לומד בבית ספר.

יובל רביבו: זו דוגמה נקודתית.

יובל רביבו: אבל לגבי הנתון – לא יכול להגיד.

זאב אלקין: קודם כל, אני שמח לשמוע שיש ירידה בנתונים, אבל אני חייב להגיד שאני יוצא מזה מודאג, כי שמעתי את השר לביטחון פנים בשבוע שעבר, כשעלה לדוכן הכנסת ובישר את הנתונים – אם אני זוכר נכון – של 37% אחוזים בתיקים ו-45% בשימוש בסמים.

זאב אלקין: ואם אתה אומר שזאת התוצאה של הירידה, אנחנו יכולים לשער לעצמנו - - -

יובל רביבו: אנחנו מדברים על נוער עולה.

זאב אלקין: הוא דיבר על נוער עולה.

זאב אלקין: נוער שמשתמש בסמים, 45% ממנו זה נוער עולה.

זאב אלקין: מסך התיקים הפליליים שנפתחים לבני נוער, 37% זה נוער עולה.

אלי זרחין: - - - 11 אחוז.

זאב אלקין: בדיוק.

זאב אלקין: ואם אתה אומר שיש לנו ירידה וזה הנתון, אני יכול לתאר לעצמי מה היה המצב לפני שנה ושנתיים.

זאב אלקין: לגבי עצם הבעיה, אני חושב שאחת הבעיות, קולט, וזה בהמשך למה שדיברת עליו, זה שכל הזמן תוקפים אותו מזווית שונה ולא מנסים לחבר את כל הדברים ביחד.

זאב אלקין: פעם אחת דנים בסוגייה של אלימות בקרב נוער עולה.

זאב אלקין: פעם שניה דנים בשאלה של הקלות בבגרות, פעם שלישית בשאלה של פעילות בקרב תלמידים עולים טריים יחסית, ובסופו של דבר יש קשר הדוק בין הנושאים, וכל ניסיון לדחוף את זה מזווית קצרה, לא מביא בעיני לפתרון.

זאב אלקין: אני ניסיתי, כשהייתה הצגת התקציב של משרד החינוך מצד שרת החינוך, לפלח ולהבין איפה נמצא הטיפול בילדים העולים.

זאב אלקין: הייתי צריך להפעיל יחידת בילוש של ממש, כי תופתעו לשמוע, אבל בספר התקציב של משרד החינוך, כשעוברים על הסעיפים, אין סעיף כזה.

זאב אלקין: אני יכול לבשר לכם מה יש.

זאב אלקין: יש סעיף שנקרא תוכניות ויוזמות – הייתי צריך להזדקק לעזרה של שני מנכ"לים לשעבר של משרד החינוך שהם היום חברי כנסת- - -

קולט אביטל: - -

זאב אלקין: אני מצאתי, אבל זה מסתתר תחת סעיף תוכניות ויוזמות, שמה יושב בתוכו – לא יודע אם יש פה נציג של משרד החינוך – יושבים בתוכו שני דברים.

זאב אלקין: קל"ע – אגף לקליטת עלייה, ויושבת ראש תוכנית חפציבה.

זאב אלקין: שאלה שני דברים שהקשר ביניהם קיים, אבל הזיקה היא חלשה מאד.

קולט אביטל: בדקת אם יש בסעיפים של שעות לימוד, שעות הוראה וכולי?

זאב אלקין: יש שעות הוראה שמובלעות בסך השעות.

קולט אביטל: יש תוספת.

זאב אלקין: נכון, נכון.

זאב אלקין: שהתוספת הזאת ירדה בשנים האחרונות, אבל זה נושא בפני עצמו, מה קורה עם שעות הוראת העברית.

זאב אלקין: אני מדבר על כל הנושא של טיפול בתלמידים.

זאב אלקין: אנחנו משקיעים – מסך התקציב הזה, תחת השם המוזר תוכניות ויוזמות – אנחנו משקיעים בערך שני שליש בנושא של קליטת נוער עולה ושליש בפעילות בחבר העמים, שהיא פעילות מבורכת כשלעצמה, אבל אני הייתי מעלה סימן תהייה לגבי היחס.

זאב אלקין: אם היינו פותרים את כל הבעיות עם נוער עולה – בסדר.

זאב אלקין: אבל במצב שזה נמצא, אם אין למשרד החינוך מה להשקיע, הייתי שוקל את זה פעמיים, אם זה צריך להיות היחס, ששליש מסך התקציב צריך ללכת לשם, כאשר מצב העלייה הוא מזערי.

זאב אלקין: נקודה אחרונה, אנחנו כל הזמן מדברים על עולים של חמש שנים או שלוש שנים בארץ, לדעתי זו אחת מהבעיות.

זאב אלקין: כי כשאתם סופרים את האחוז של התיקים, אתם סופרים את כולם.

זאב אלקין: ולמה?

זאב אלקין: מדינת ישראל כבר פעם החליקה על קליפת הבננה הזאת בשנות הארבעים והחמישים.

זאב אלקין: נער שעלה ונמצא ארבע שנים בארץ, ומדבר עברית מצוינת - זה לא אומר שהוא נקלט.

זאב אלקין: הבעיות המשפחתיות והחברתיות לפעמים רק מתחילות בשלב הזה, ומבחינת משרד החינוך הוא כבר הרבה פעמים לא קיים, ברגע שהוא מדבר עברית ונמצא ארבע שנים בארץ – הוא כבר נקלט, הוא בסדר.

זאב אלקין: ואחת מהבעיות כאן היא שאין לנו שום מדיניות מסודרת, למיטב ידיעתי, במשרד החינוך, לגבי נוער עולה שנמצא בארץ יותר ממספר מוגדר, מצומצם, של שנים, ובסופו של דבר כשאנחנו שומעים על הנשירה ועל הכל, זה לא רק על התלמידים העולים הטריים, אלא למעשה על כל המגוון.

זאב אלקין: בתחילת שנות התשעים, באופן מפתיע, כאשר מספר העולים היה הרבה יותר גדול, והקשיים היו הרבה יותר גדולים, השקיעו הרבה יותר כספים והפעילות הייתה מאד נמרצת.

זאב אלקין: היום, כשלכאורה יותר קל להרים את הנושא, הוא ירד מסדר היום, ודרך אגב – בין 30% ל-50% של בעיות אלימות במערכת החינוך זה פה, סביב השולחן הזה.

זאב אלקין: תסתכלו מה האחוז של חברי הכנסת שהגיעו כאן לדיון.

זאב אלקין: למשל, הנושא הזה נדחה מסדר היום.

זאב אלקין: וזאת אחת מהבעיות.

זאב אלקין: לדעתי, אם לא נשב על הנושא ברצינות ולא נפמפם למשרד החינוך באופן קבוע, זה לא ייפתר מעצמו.

מיכאל נודלמן: בבקשה, נציג משרד החינוך.

עמיהוד בהט: שמעתי את הדברים.

עמיהוד בהט: למען הסדר הטוב, יש פה נציגים נוספים של המשרד שלא באים מהאגף של קליטת עלייה אלא מהיחידות השונות שמטפלות בכל תלמידי ישראל ומתוך כך גם, בתשומת לב מיוחדת, לתלמידים העולים.

עמיהוד בהט: אז נמצאים פה גליה שחר משפ"י, ומוטי בנאו מהיחידה לביקור סדיר ומניעת נשירה, ונח גרינבוים מקידום נוער – זה נוער לאחר שעות הלימודים - - -

מיכאל נודלמן: זאת ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד לך את זה .

עמיהוד בהט: מאה אחוז.

עמיהוד בהט: אני אבקש מהם קודם לדבר ואשלים אחר כך ואתייחס לכל מה שנאמר כאן כרגיל, במלוא השקיפות, במלוא היושר ובכל מה שאני יכול לענות.

קולט אביטל: אודי, שאלה לסדר.

קולט אביטל: כשאתה אומר שכולם נמצאים כאן – יש לכם איזשהו גוף מיוחד שרואה את כל הפעולה הזאת כמכלול אחד, עם תיאום, עם תקצוב?

עמיהוד בהט: יש תיאום, ובדרך כלל – לא תמיד – גם התקצוב בא מהיחידה לקליטת העלייה אלינו.

עמיהוד בהט: למשל, אנחנו מעבירים תקציבים לקידום נוער.

קולט אביטל: אבל זה לא משנה את המספר, כי הוא מצא את המספר תחת הכותרת הזאת.

עמיהוד בהט: אני אתייחס בהמשך לתקציבים.

עמיהוד בהט: זה תקציבי ענק לקליטת תלמידים עולים.

עמיהוד בהט: אני מציע שנתחיל עם היחידות המקצועות ואחר כך אני אנסה לחבר את הדברים.

גליה שחם: שמי גליה שחם, אני מהשירות הפסיכולוגי ייעוצי במשרד החינוך - - -

מיכאל נודלמן: אני רק מבקש דבר אחד: אפשר לדבר הרבה.

מיכאל נודלמן: אני לא שומע בפעם הראשונה את כל הדברים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לדעת: למה הדברים לא טובים והמספרים עולים ועולים.

מיכאל נודלמן: אנחנו מדברים הרבה, אתם עונים יותר הרבה, אבל אנחנו לא עומדים אפילו באיזה רף.

מיכאל נודלמן: אנחנו, כל הזמן במספרים – נשירה, אי קבלת תעודת בגרות ואלימות – אנחנו עולים ועולים.

מיכאל נודלמן: למה בשנת 1990-1996 הייתה 7% נשירה, והייתה אז העלייה הכי גדולה שהארץ ידעה, ועכשיו, כשיש 20,000 עולים, זה יותר גדול?

מיכאל נודלמן: זה מה שרציתי לשאול, ועל זה אני רוצה לקבל תשובות.

עמיהוד בהט: ברשותך, גליה מייצגת את השירות הפסיכולוגי, והיא תדבר על ההיבט של האלימות.

מיכאל נודלמן: בסדר.

מיכאל נודלמן: אני אומר את זה לכולם: אפשר לדבר הרבה.

מיכאל נודלמן: אנחנו דיברנו שעות ארוכות.

מיכאל נודלמן: אני רוצה עכשיו שהדיבור יהיה מדויק.

גליה שחם: אני מהשירות הפסיכולוגי-ייעוצי של משרד החינוך.

גליה שחם: אנחנו מתייחסים לכל אוכלוסיית התלמידים ולבעיות השונות.

גליה שחם: אני רוצה לומר שהדאגה שלנו היא מכך שתלמידים עולים מגיעים להישגים פחות גדולים ושהם מעורבים יותר באלימות ובעבירות סמים.

גליה שחם: זה נתון שמדאיג אותנו ואנחנו עושים ומשקיעים בזה הרבה.

גליה שחם: אני חושבת שטוב שהוועדה מעלה את זה על סדר היום כי זה נושא חברתי.

גליה שחם: משרד החינוך עושה המון מאמצים כדי להתמודד עם זה.

גליה שחם: לדוגמה, אנחנו משתפים פעולה עם הרבה מאד ארגונים שנמצאים פה בעבודה עם התלמידים גם בבוקר וגם אחר הצהרים.

גליה שחם: היחידה שלי מורכבת ממדריכים שבאים לבתי ספר כדי להדריך.

גליה שחם: יש מדריכה, ד"ר רימה גלקין, שהיא מומחית לנושא של נוער עולה מברית המועצות לשעבר.

גליה שחם: יש מדריך שנמצא פה - אילן סהלו – שהתפקיד שלהם הוא להדריך את בתי הספר שבהם יש ריכוזים של עולים.

גליה שחם: אנחנו, שפ"י, כשאנחנו באים לבית ספר, עושים מיפוי של הבעיות, ומאתרים את מוקדי הקושי.

גליה שחם: במקום שיש ריכוז של עולים, יש התייחסות לנושא הזה.

גליה שחם: במקום שמוקד הקושי הוא אחר, ההתייחסות היא אליו.

גליה שחם: בנוסף לזה, אנחנו היום מאד פעילים בתוכנית אס"א, שנוצרה מתוך החלטה שהפעילות, לא מספיק שהיא תהיה בבית הספר, היא חייבת להיות יישובית וחייבת לכלול את כל הגורמים.

גליה שחם: במסגרת אס"א, גם כן עושים את המיפוי הזה.

גליה שחם: ועושים אותו למעשה, בשיתוף עם הרשות המקומית והרשות המקומית יחד עם מערכת החינוך בונה תוכניות מקומיות שצריכות לתת מענה.

גליה שחם: הוצגו פה מספרים כלליים וממוצעים.

גליה שחם: אז יש מקומות שבהם יש הצלחות, ויש מקומות שבהם התמונה הולכת ומחמירה.

קולט אביטל: ואתם יודעים למה היא הולכת ומחמירה?

גליה שחם: אני יכולה להעלות כל מיני השערות.

גליה שחם: אני יכולה לומר שאנחנו כל הזמן עובדים מול נתונים.

גליה שחם: חשוב לנו מאד כל הזמן לקבל את הנתונים ולבדוק מה נעשה ואיך זה קורה.

קולט אביטל: זה לא עניין של השערות.

קולט אביטל: אם יש מקומות בהם המצב שופר או הולך ומחמיר, צריכים להיות מומחים לעניין הזה, שעושים עבודת בית ובודקים ברצינות – ולא רק השערות – מה בדיוק מביא לכך.

קולט אביטל: מהם הגורמים שמביאים להחמרה.

גליה שחם: זה מה שאנחנו עושים.

גליה שחם: אנחנו עובדם עם המומחים הגדולים בכל התחומים החברתיים, מכל הארגונים והאוניברסיטאות, וכולי.

גליה שחם: כשאמרתי השערה זו הייתה הקדמה לאמירה שבעצם היום מקבלת יותר ויותר מקום, שיש קשר גדול בין מצב סוציו-אקונומי לבין הישגים בלימודים, לבין התנהגויות סיכון.

קולט אביטל: זה חידוש גדול.

גליה שחם: זה לא חידוש, זה משהו שמרחיב את המורכבות בטיפול באוכלוסיות שבמצוקה.

גליה שחם: ומבחינת תקציבים אני יכולה לומר שמשרד החינוך משקיע תקציב מאד גדול בעבודה ופיתוח של עוד ועוד תוכניות, ובשיתוף פעולה עם גורמים שונים שנמצאים בשטח.

גליה שחם: ואחת העובדות היא שהמצוקה היא לאו דווקא בשנים הראשונות של העלייה והקליטה בארץ, אלא דווקא בהמשך.

גליה שחם: בכלל, ההגדרה של עולה חדש – אני יכולה לומר את זה לפחות בנושאים שאני אחראית עליהם - לא תופסת.

גליה שחם: זאת אומרת, יכול להיות ילד שנולד בארץ והוא סוחב מצוקה של המשפחה ושל קשיי קליטה וכולי, והמצוקה שלו באה לידי ביטוי בהתנהגויות סיכון, שאנחנו בבית הספר מנסים להתמודד אתן.

גליה שחם: אני רוצה לומר שהראייה שלנו היום היא של שיתופי פעולה.

גליה שחם: זאת אומרת – וזה מה שבשפ"י אנחנו מנסים לעשות.

גליה שחם: מנסים לא להגיד: אנחנו יכולים להשתלט על הכל, אלא למצוא את השותפים בשטח וביחד למצוא עוד ועוד יוזמות.

מיכאל נודלמן: יש לי שאלה.

מיכאל נודלמן: את יכולה לענות על מה שאמר פה אלי זרחין, שילדים נזרקים לכיתה בלי שפה בלי שום דבר?

מיכאל נודלמן: איך זה נראה?

עמיהוד בהט: גליה אחראית על מניעת שימוש בסמים.

מיכאל נודלמן: בסדר.

מיכאל נודלמן: היא פסיכולוגית, אני הבנתי.

מיכאל נודלמן: בצורה פסיכולוגית, זה מקובל?

אלי זרחין: אין לה תוכנית.

אלי זרחין: ל-47% מכלל הנוער - - - כאן עכשיו, יש הורים שמשתמשים בסמים.

אלי זרחין: לגליה אין אף תוכנית בשפה הרוסית.

אלי זרחין: אני יועץ חינוכי, עובד 11 שנים בייעוץ חינוכי ואנחנו הצענו כסף לשפ"י, כארגון, מהקרן - - -, לפתח תוכנית בשפה הרוסית.

אלי זרחין: קיבלנו סירוב מוחלט.

קולט אביטל: אתה מדבר על לתרגם או לפתח?

אלי זרחין: לפתח.

קולט אביטל: מדוע צריך לפתח?

אלי זרחין: כי למשל נוח גרינבוים פיתח תוכנית, שמדברים בה על זוהר ארגוב.

אלי זרחין: השם זוהר ארגוב לא מוכר לרוסים.

אלי זרחין: אז נוח גרינבוים פיתח תוכנית לדוברי רוסית, עם אנשים אחרים, אותם - - - שעשו אותו דבר ברוסיה, והתוכנית עובדת.

אלי זרחין: אני בבית ספר משתמש היום בתוכניות של קידום נוער, כי זו התוכנית היחידה שקיימת מטעם משרד החינוך בשפה הרוסית.

קריאה: יש עוד כמה תוכניות.

אלי זרחין: אני מכיר מה שאני קיבלתי.

גליה שחם: לעניין של תוכניות לעולים חדשים בנושאים שלי, אלכוהול סמים וטבק: לא תוכניות בשפה הרוסית, לא תוכניות בשפות אחרות, אלא תוכניות שמותאמות לתרבות.

גליה שחם: היחידה שלי יש לה - - -

אלי זרחין: אבל הוא לא מבין עברית עדיין.

אלי זרחין: הוא משתמש בסמים, עברית הוא לא יודע, איך אפשר לעבוד אתו בשפה זרה?

גליה שחם: קודם כל, הנתונים צריכים להיות מדויקים.

גליה שחם: יש נתוני המשטרה, דיברו פה על 47% תיקים שנפתחו.

אלי זרחין: מכלל הנפתחים.

אלי זרחין: 47%.

קריאות: 37%.

אלי זרחין: 37%, סליחה.

גליה שחם: אבל השאלה היא כמה זה מכלל התלמידים.

גליה שחם: 37% מכלל העבירות.

גליה שחם: אני אחראית על כלל המערכת.

גליה שחם: אצלי על 37% - אנחנו מדברים על 10% של תלמידים שמשמשים בסמים במערכת החינוך, וזה בלי אבחנה.

גליה שחם: בקרב העולים נכון הוא שהאחוז הוא קצת יותר גבוה מאשר בכלל האוכלוסייה, אבל לא במספרים כאלה.

אלי זרחין: המשטרה לא יודעת על מה היא מדברת?

גליה שחם: המשטרה מדברת על תיקים שנפתחים, לא על כלל האוכלוסייה.

גליה שחם: ויכול להיות שהם לא במערכת החינוך בכלל.

אלי זרחין: אבל אלה ילדים שקיימים בישראל, והם לא במערכת החינוך, כי אתם לא תומכים בהם שם.

גליה שחם: אני אחרונה שלא אקח אחריות על דברים, אבל חשוב שהמספרים יהיו ברורים ומדויקים.

גליה שחם: אנחנו מדברים על 10% תלמידים ממערכת החינוך בכלל, גילאי 12 עד 18 שמשתמשים בסמים, אנחנו מדברים על אחוז הרבה יותר גבוה של תלמידים שמשתמשים באלכוהול – 45%.

גליה שחם: כשעושים פילוח, כלל האוכלוסייה ואוכלוסיית העולים, נכון שאצל העולים יש אחוזים יותר גבוהים, אבל לא במספרים מאד גבוהים.

קולט אביטל: 22%.

גליה שחם: כשאנחנו מדברים על נוער מנותק – נוער שלא במערכת החינוך – שם אנחנו מדברים על פי שלושה שימוש בסמים ופי שניים שימוש באלכוהול.

קולט אביטל: אני יכולה לשאול עוד שאלה?

קולט אביטל: ממה שלנו ידוע בוועדה הזאת, חלק גדול מהילדים האלה לא באו לארץ עם ההרגלים האלה.

קולט אביטל: אלה הרגלים שהם קיבלו בארץ.

קולט אביטל: זאת אומרת שמשהו קורה לנו כאן בארץ, במערכת קליטת האנשים, שמביא אותם על עברי פי פחת.

קולט אביטל: בוודאי זה נכון לגבי – בואו נגיד שלגבי נוער שבא מברית המועצות לשעבר, רואים פה ושם וודקה.

קולט אביטל: ודאי לא באתיופיה.

קולט אביטל: ודאי לא סמים.

קולט אביטל: אז השאלה היא איך אתם מתייחסים אל הבעיה הזאת של מה שקורה לאנשים כתוצאה מאי קליטתם בארץ.

קולט אביטל: זה כשל מאד חמור של כל מערכת הקליטה.

גליה שחם: אז אני אגיד מה אנחנו עושים, ואלה באמת התוכניות שמתייחסות לזה.

גליה שחם: התוכניות שלנו מתחלקות לשני סוגים.

גליה שחם: תוכניות חינוכיות – תוכניות של מניעה – ותוכניות של התערבות.

גליה שחם: אנחנו, בשנתיים האחרונות, בכפרי נוער בעיקר אבל למעשה במקומות שונים בכל הארץ, פתחנו תוכנית שנקראת תוכנית אופי מיועדת לתלמידים שמעשנים, שותים או משתמשים בסמים – זה מאד מאד תלוי בבית הספר או בכפר הנוער שבו מתגלית הבעיה.

גליה שחם: התוכנית הזאת היא של התערבות בית ספרית שהמטרה שלה היא לחזק את התלמידים ואת יכולת ההתמודדות שלהם.

גליה שחם: מעבר לזה, פה נותנים נתונים של ילדים שבעצם צריכים טיפול ולא מספיקה להם התערבות בית ספרית.

גליה שחם: לילדים האלה אנחנו בקשר עם כל גורמי הטיפול – עם משרד הרווחה, עם משרד הקליטה, עם משרד הבריאות – כל גורם שיכול לתת עזרה.

גליה שחם: המערכת היום עובדת במושגים של רגישות תרבות.

גליה שחם: זאת אומרת, לא רק עניין של שפה אלא גם עניין של מנהגים ותפיסת עולם.

גליה שחם: אז נכון, אנחנו מדברים על שני ריכוזים גדולים, אבל למעשה, כשאנחנו מדברים על עולים, אז יש עולים מכל מיני ארצות שמקבלים הרבה פחות תשומת לב.

גליה שחם: אני רוצה שרימה תגיד כמה מילים על תוכניות שלנו לעולים יוצאי ברית המועצות לשעבר.

זאב אלקין: כמה סך המדריכים ביחידה?

גליה שחם: חמישים מדריכים.

זאב אלקין: וכמה מתוכם מתמחים בנושא הזה של העולים – ידיעת השפה והתרבות?

רימה גלקין: אני אענה על זה.

רימה גלקין: לפני כשנתיים הוקמה בשפ"י יחידה רב-תרבותית, שכוללת נציגים ממגזרים שונים, כולל מגזרי יוצאי ברית המועצות ויוצאי אתיופיה.

רימה גלקין: אנחנו שמנו לעצמנו שתי מטרות, כאשר המטרה הראשונה והחשובה בעינינו הייתה להכשיר אנשי מקצוע בחברה רב תרבותית ובכיתה רב תרבותית.

רימה גלקין: הגענו למסקנה – וקיבלנו גם משובים מהשטח – שאנשי חינוך, יועצים חינוכיים, מחנכם, עובדים סוציאליים, יש להם קושי רב לעבוד עם ילדים עולים או עם אותם ילדים עולים שנמצאים במסגרת הכיתה.

רימה גלקין: לכן, רק השנה הוכשרו 150 אנשי חינוך, שזה יועצים חינוכיים.

רימה גלקין: הגענו גם למוסדות להשכלה גבוהה, הגענו גם למדריכי שפ"י ביחידות שונות.

רימה גלקין: במשרד החינוך למורים שמלמדים עברית לעולים, במטרה להכשיר אנשי מקצוע, לתת להם מידע על מאפיינים ייחודיים של נוער עולה, על גורמי סיכון, ופשוט לעזור לאנשים להתמודד עם אותו מצב שאנחנו נמצאים בו.

רימה גלקין: בנוסף לכך, הגענו למסקנה שילד לא גדל לבד.

רימה גלקין: יש לו משפחה שעד היום היא איכשהו נשארה בצד, לכן התחלנו תהליך וקשר עם גורמים חברתיים, במטרה ליצור דו שיח עם המשפחה, כדי לגייס את המשפחה ולהפוך אותה למשפחה תומכת מבחינת התנהגות סיכונית.

רימה גלקין: לגבי התאמת תוכניות – אחד מהנושאים שאנחנו עוסקים בהם כבר שנתיים, זה לא לתרגם תוכנית מניעה לשפה הרוסית, כי אז צריך לתרגם את כל התוכניות לכל השפות, כי אנחנו מדינה קולטת עלייה.

רימה גלקין: אנחנו החלטנו לעבוד בשני מישורים.

רימה גלקין: אחד, הכשרת צוות מקצועי, שתיים, התאמת תוכניות מניעה לאוכלוסייה.

רימה גלקין: לכן, למשל, בתוכניות הקיימות אנחנו כן מדברים על מושגים וקודים תרבותיים, ואנחנו לא משתמשים, למשל, בעראק, כי אנחנו מדברים על וודקה, ואנחנו לא מדברים על בילוי במסעדה שהוא פחות רלוונטי לילדים עולים מאשר סוגי בילוי אחרים.

רימה גלקין: דבר נוסף, אני מביאה לכם דוגמה של אתמול בצוות הדרכה.

רימה גלקין: באחד מבתי הספר, יש יועץ חינוכי שמפעיל את תוכנית אופי למניעה שניונית לאותם ילדים שמשתמשים בחומרים פסיכו-אקטיביים, שהוא לא דובר רוסית, ויש לו ילדים עולים שבאו עם תוכנית נעל"ה, שהם שנה שנתיים בארץ.

רימה גלקין: הוא עושה עבודה פשוט מצוינת, עם מדריכה שדוברת רוסית.

רימה גלקין: יש תרגום של מושגים, וילדים מקבלים תכנים של שיעורי עברית, ועובדים על המושגים מבחינת התוכן.

רימה גלקין: הוא עובד אתם – נכון שהעבודה היא פחות מילולית, יותר הפעלות ומשחקים ופשוט נעשית עבודה מאד מוצלחת.

רימה גלקין: בשנה הבאה נמשיך להכשיר אנשי חינוך בנושאי ייעוץ או איש חינוך בחברה רב-תרבותית, ונמשיך לעבוד על התאמת תוכניות מניעה והורים, אני חושבת שזה נושא מאד חשוב לנו, כיחידה, להפוך את ההורים שותפים.

זאב אלקין: לא קיבלתי תשובה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להודות על העבודה הברוכה שלכם, אבל אני רוצה לשאול מתי תהיה ירידה במספרים הגרועים האלה?

מיכאל נודלמן: מתי?

מיכאל נודלמן: אתם יכולים להגיד לי?

מיכאל נודלמן: כי אנחנו שומעים פה שהכל בסדר, כולם עובדים, כולם עובדים, וכל שנה יש עלייה במספרים.

מיכאל נודלמן: אתם עושים עבודה טובה, אבל אני לא מבין למה אנחנו יורדים כל הזמן.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לשמוע גם את נציג משרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: מרים כץ, את יכולה להגיד לנו באיזה מצב הילדים ומה עשיתם כדי שהמצב ישתפר?

מרים כץ: המנדט של משרד הקליטה זה החינוך הבלתי פורמלי – אני אציג את עצמי.

מרים כץ: אני אחראית על תחום החינוך במשרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: אתם לא מתייחסים לחינוך פורמלי?

מיכאל נודלמן: זה לא שייך לקליטה?

מרים כץ: לא שייך לקליטה.

קריאות: - -

קולט אביטל: איך זה לא שייך לקליטה?

מרים כץ: אנחנו עובדים בחינוך הבלתי פורמלי, עם הרבה ארגונים בשיתוף עם האגף של אודי בהט, ועם העמותות, בשיתוף פעולה לכל הפעולות שקשורות לתחום החינוך וגם מחוצה לו.

מרים כץ: אני רוצה להתייחס ממש במשפט אחד לנצל את ההזדמנות להגיד משהו על המצב של תלמידים עולים, כאדם שעבד שנים בשטח, קיבל את העלייה הגדולה באזור הדרום, עבד עם ילדים והורים שהיו להם הרבה בעיות קשות, גם בתוך מערכת החינוך, גם במצב אחר – המצב הכלכלי – גם כמורה במקצוע וגם כאדם שעכשיו מתעסק בחינוך הבלתי פורמלי.

מרים כץ: בעקבות כל הקשר הזה, כל הניסיון שלי וכל הידע שאני כן יודעת וכן מכירה את התלמידים העולים, אני רוצה להגיד דבר אחד: אנחנו לא משקיעים בילדים עולים אפילו 50% ממה שהם זקוקים וממה שהם צריכים וזה בוודאות הניסיון שלי מהשטח.

מרים כץ: לא חשוב מאיפה בא הילד הזה – צרפת, ברית המועצות, אתיופיה או מקום אחר - הוא בא לבית הספר, נחת אתמול בשדה התעופה, מביאים אותו לבית הספר מחר או מחרתיים, מכניסים אותו לכיתה רגילה.

מרים כץ: עם כל הכבוד, הילד הזה לא יודע ולא מבין כלום.

מרים כץ: ואז מתחילות הבעיות.

מרים כץ: אני לא מדברת על זה שהיה וקיים אולפן, ויש שלושה חודשים והיה קיים אז חמישה חודשים, אני לא נכנסת לזה, זה עניין של משרד החינוך.

מרים כץ: אבל אני יודעת בוודאות שבשטח, לילדים חסר אולפן, חסר ליווי אישי של בן אדם, מדריך, יועץ, סטודנט, מורה-חיילת, לא חשוב.

מרים כץ: צריך להיות בן אדם שילווה את הילד הזה לפחות תקופה קצרה, לפחות שנה, בעיני – ועבדתי בבית ספר גם בחו"ל וגם בארץ ואני יודעת.

מרים כץ: לפחות שנה.

מרים כץ: אדם שיידע שהילד הזה נמצא במקום טוב ואחר כך יכניס אותו למערכת החינוך.

מרים כץ: הוא נכנס לבית הספר רק כשיש לו ביטחון עצמי, יש לו את השפה המינימלית, הוא מבין את המורה, הוא מבין את הילד שיושב על ידו ויודע לענות.

מרים כץ: בלי היכולת הזאת, אין לו מה לעשות בכיתה רגילה.

מרים כץ: אני עברתי את זה עם הילדים שלי אישית, אני עברתי את זה אישית כבן אדם שעלה אז.

מרים כץ: אני הייתי מורה בבית ספר ואני יודעת על מה שאני מדברת.

מרים כץ: אני רוצה רק לסכם בעוד מילה אחת.

מרים כץ: אם אנחנו בכלל משקיעים חצי, 50% ממה שדיברנו, ואם אנחנו לא משקיעים, אז למה לדרוש מהילדים האלה ציון טוב בבגרות או במבחן אחר?

מרים כץ: הציון 56 זה ציון עובר.

מרים כץ: למה אנחנו צריכים לדרוש מהם 56 אם אנחנו לא נותנים אפילו את החצי?

מיכאל נודלמן: את נציגת משרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: אני שואל – מה שאמרת זה בסדר.

מיכאל נודלמן: אני מקבל את זה, אנחנו דיברנו על זה.

קולט אביטל: את גם אומרת את זה לשר שלך?

מיכאל נודלמן: אבל מה אתם עושים כדי להגיע לזה.

מיכאל נודלמן: רק פה אתם מדברים, או שאתם מדברים גם שם?

קולט אביטל: בחינוך הלא פורמלי יש מסגרת נהדרת שנקראת מתנ"סים.

קולט אביטל: מה אתם עושים במתנ"סים?

קולט אביטל: אתם מממנים קצת קורסים?

עמיהוד בהט: סליחה, חברת הכנסת אביטל.

עמיהוד בהט: אני יכול לפרט פה שורה ארוכה מאד של תוכניות – אני מתפלא על דברי הגברת ממשרד הקליטה – גם בסבסוד וגם שלא בסבסוד מופעלים עשרות אלפי ילדים עולים בתוכנית פלא, בתוכנית אופק, בתוכנית קיץ של עברית ועוד כהנה וכהנה.

עמיהוד בהט: אז אני לא כל כך מבין מה שנאמר פה ויכול להיות שזה לא מספיק – זה תמיד לא מספיק, זה ברור.

עמיהוד בהט: אני מסכים אתכם.

אלי זרחין: לא עושים.

אלי זרחין: זה רק ליוצאי אתיופיה.

אלי זרחין: סליחה.

עמיהוד בהט: לא, לא.

עמיהוד בהט: סליחה.

מרים כץ: יש הרבה תוכניות.

מרים כץ: יותר מ-500 תוכניות יש, משותפות.

מיכאל נודלמן: אני יכול לקבל בכתב את כל התקציבים של כל התוכניות המופעלות בנושא עלייה?

עמיהוד בהט: בוודאי.

יוסי ביילין: לפני שמדברים על התוצאות ומתי כבר יהיה יותר טוב – שאת זה כולם מנסים לעשות ואף אחד אין לו בדיוק את המתכון איך לעשות את זה, הבעיה שכאן מצטיירת היא ההשקעה.

יוסי ביילין: אין ספק שאם אפשר היה ללוות כל עולה מרגע שהוא מגיע, היינו מאושרים, אבל כנראה זה לא היה אף פעם.

יוסי ביילין: הדבר שאני לא מצליח להבין – ואני חושב שיש פה מספיק אנשים שיכולים לתת תשובה על זה – המצב שבו מגיע ילד עולה חדש ארצה, ונזרק ישר לכיתה בעברית, ואין לו בעברית, האם זה מצב חדש?

יוסי ביילין: האם זה התחיל בשנת 1999?

יוסי ביילין: מה היה קודם ולמה זה נפסק?

עמיהוד בהט: אני אומר מילה אחת לגבי השאלה הזאת.

עמיהוד בהט: קודם כל, אני אומר, כפתיחה.

עמיהוד בהט: ואנחנו לא מתווכחים.

עמיהוד בהט: אנחנו הולכים ללמוד אותם, לעשות ולפעול, ולקיים כבר עכשיו – וכבר מתקיימים – דיונים.

עמיהוד בהט: גם בנושא הירידה בבגרות שמדאיגה אותנו בהחלט כמו החברים היושבים פה, ומכירים אותנו כמה שנים טובות ויודעים כמה זה נוגע לנו באמת, ובפועל יש כבר דברים שמתבצעים ואחר כך אסקור אותם.

עמיהוד בהט: אבל, כמו שעם נתונים לא מתווכחים, יש גם נתונים שנמצאים בשטח.

עמיהוד בהט: למשל, אם נתחיל בקבוצה של יוצאי אתיופיה ונעבור אחר כך ליוצאי חבר העמים ואני אתאר את ההבדל בין שנת 1999 לבין היום.

עמיהוד בהט: לפני עשר שנים כשנכנסת לבית ספר ראית שם 50% ילדים עולים שקיבלו כל אחד שעה, והיו שם מאה שעות עולים, וצ'יק-צ'ק היו עושים קבוצות ואולפנים.

עמיהוד בהט: זה היה רק ללכת לשדה התעופה ולחלק את כולם לאולפנים על פי איזה קריטריון שתרצה.

עמיהוד בהט: היום מגיעים חמישים עולים על כל אזור הצפון, בהפרשים של חודשיים אחד מהשני אם זה חבר העמים, או מגיעים מאתיופיה מקבוצות לתוך כיתות קלט בלי שום התראה מראש.

עמיהוד בהט: יש לי אפילו דוגמה פה איך זה מגיע.

עמיהוד בהט: 48 שעות לפני נחיתה, ואיך זה מפוזר.

עמיהוד בהט: שני ילדים פינו שם שתי מיטות, הם שם.

עמיהוד בהט: שתי מיטות בבבאר שבע, שתי מיטות באשדוד.

עמיהוד בהט: הם צריכים להיכנס לכיתה שלומדת כבר חצי שנה וגם בה יש כל מיני ילדים.

עמיהוד בהט: המורה מלמד שם 25 או 28 ילדים, ברמות שונות.

עמיהוד בהט: זאת המציאות.

עמיהוד בהט: כשם שהנתונים הם מציאות, גם זאת המציאות.

עמיהוד בהט: ילד שמגיע לבית ספר אחד – בנצרת עילית, במגדל העמק.

עמיהוד בהט: אני לא מדבר על הרצליה פיתוח – אם יש לנו חמישה ילדים בבית ספר אנחנו חוגגים.

עמיהוד בהט: מציעים לבית הספר: בוא, תעשה יחד – יש להם יחד איזה עשר שעות – תעשה להם יחידה אולפנית אחת, שיהיו בה חצי מהזמן בכיתה.

עמיהוד בהט: אבל אם יש ילד אחד בכיתה ב', אז אל"ף, זו בעיה להסיע אותו.

עמיהוד בהט: הרשויות לא רוצות, גם ההורים לא רוצים.

עמיהוד בהט: אני רק מציג את המכשולים בקטן.

יוסי ביילין: אז הוא ממש מגיע בלי מילה בעברית לכיתה?

עמיהוד בהט: הוא מגיע בלי עברית, זה נתון.

עמיהוד בהט: אם הוא מגיע מצרפת או מארצות הברית, הוא יודע משהו.

עמיהוד בהט: אבל אם לא – הוא מגיע בלי מילה בעברית.

עמיהוד בהט: אבל, למרות שדוח שושני אומר שאין שעות צבועות ביסודי, בכל זאת חרגנו וכל עולה חדש שמגיע לארץ מקבל אוטומטית 1.6 שעה או שעתיים אישיות לעברית.

עמיהוד בהט: אם הוא מגיע והוא אחד בבית הספר, אז באמת בשעתיים בשבוע קשה לנו ללמד אותו עברית.

עמיהוד בהט: אנחנו חושבים שאולפן צריך להיות של עשרים שעות.

יוסי ביילין: כלומר, אז מה שהשתנה זה מספר העולים?

עמיהוד בהט: הירידה במספר העולים גררה את צמצום האולפנים הבית ספריים.

עמיהוד בהט: למשל, בפתח תקווה - - - יש מספר ערים שיש בהן יותר עולים, והעירייה נתנה בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות יותר שעות.

עמיהוד בהט: אבל זה מאד מסובך לעשות אולפן לחמישה ילדים.

עמיהוד בהט: אלה נתוני פתיחה.

יוסי ביילין: אז מה עושים עם זה?

יוסי ביילין: מפנים את המשפחות למקומות שבהם יש אולפנים?

עמיהוד בהט: ההפניה – שוב אני אומר:

עמיהוד בהט: אם מדובר על משפחות ילדים מאתיופיה - - -

קולט אביטל: צריך לקחת את כל הילדים האלה לאולפן כמה חודשים ואחר כך להכניס אותם לכיתה.

מיכאל נודלמן: ומה?

מיכאל נודלמן: ילדים כאלה לא צריכים לקבל שירותים?

עמיהוד בהט: הם כן לומדים בכיתות מלאות, כיתות קלט באולפן, ויש להם מספיק שעות הוראה, אלא ששם הבעיה היא אחרת, של הניידות העצומה של העולים גם אל מרכזי הקליטה, גם מהם אל דיור הקבע שלהם.

קולט אביטל: צריך לעשות, אולי, אולפן יישובי או אולפן איזורי.

מיכאל נודלמן: אודי, הכל מובן.

מיכאל נודלמן: רק לא מובן מה עם הילדים.

מיכאל נודלמן: מי צריך לחשוב על הילדים האלה?

מיכאל נודלמן: אם אפילו ילד אחד.

עמיהוד בהט: אז אני אומר עוד פעם: במקום שניתן לקיים כיתת אולפן בבית הספר באותן שעות שניתנות – מתקיים.

עמיהוד בהט: ברוב המקומות שיש עולים בודדים שמגיעים במהלך השנה, יש עם זה קושי.

עמיהוד בהט: למשל, יש עליה קצת יותר מרוכזת מצרפת.

עמיהוד בהט: ובאמת קיימים אולפנים בכמה מקומות בארץ – בנתניה, בירושלים, במספר מקומות שיש ריכוזים של עולי צרפת, הם באים בקבוצות רק בקיץ, וזה הרבה יותר מאורגן מהיכולת שלנו לטפל בזה.

עמיהוד בהט: דבר שני רציתי לומר לחבר הכנסת אלקין ולכולם: אנחנו מתייחסים – לא מבחינת הזכאות האוצרית של שיעורי עזר שנקבל – אנחנו מתייחסים לכל ילד שיש לו איזשהו מילימטר של חסך שנובע מעלייתו או עליית הוריו לארץ.

עמיהוד בהט: זה מישהו שאנחנו מטפלים ודואגים לו.

עמיהוד בהט: לא לכולם צריך, ויש גם כאלה שלא רוצים גם, כי הם אומרים: אני כבר לא עולה חדש.

עמיהוד בהט: ואגב, זה מעוגן במחקרים.

עמיהוד בהט: המחקר של שוהמי מאוניברסיטת תל אביב, מדבר חד משמעית על ארבע עד שבע שנים, שזה הרבה מעבר לתקופת הזכאות.

עמיהוד בהט: ואשר על כן, בכל חטיבות הביניים עתירות העולים במדינת ישראל – ואני מציע לחברי הכנסת לראות את הנושא.

עמיהוד בהט: במאתיים חטיבות ביניים - יש תוכנית שע"ל – שיקום עברית לעולים ותיקים שפגה זכאותם.

עמיהוד בהט: וזו תוכנית שנמדדת על ידי הרמ"ה – הרשות הארצית למדידה והערכה.

עמיהוד בהט: 7000 ילדים נבחנו בתוכנית ומי שמקבל מ-70 ומטה, מצטרף לתוכנית ומקבל בקבוצה של 15 ילדים 4 שעות שבועיות – זה נעשה שנה שנייה.

עמיהוד בהט: תוכנית עוגן למניעת נשירה בחטיבות הביניים לילדים ותיקים שעדיין לא מחוברים מספיק לבית הספר.

עמיהוד בהט: תוכנית מצליחה מאד, ונמדדת גם היא.

עמיהוד בהט: תוכנית שלהבת לשילוב חברתי, שמבוססת על מגע בין ילדים ותיקים לעולים חדשים ב-120 חטיבות ביניים.

עמיהוד בהט: כל חטיבת ביניים עתירת עולים במדינה הזאת באה ואומרת: אני מכוסה, גם מהבחינה הטיפולית גם מהבחינה הלימודים וגם מהבחינה החברתית, וזה מעבר לשעות העזר שזכאי מי שזכאי לו, ויותר מזה, מכיוון שהזכאות בחטיבת הביניים היא קצרה מאד, הוספנו שנה אחורה.

עמיהוד בהט: הוספנו עוד שנת זכאות שהיא לא במסגרת הפורמלי, לא שנה וחצי, אלא שנתיים וחצי בחטיבת הביניים.

עמיהוד בהט: כלומר: אמרתי פה מעט מזעיר ממה שאנחנו עושים.

עמיהוד בהט: אגב, התחלנו השנה בפיילוט עם הג'וינט, אנחנו מתחילים בשנה הבאה בכיתות ה' ו-ו' בבית הספר היסודי, בתוכנית משעולים שמיועדת לעולי 1999 והלאה.

עמיהוד בהט: ודאי לא לאלה שעלו ב-2006.

עמיהוד בהט: כלומר, גם לעולים הוותיקים.

עמיהוד בהט: ההסתכלות שלנו היום היא על כל ילד שלא נולד בישראל ושזקוק לסיוע כתוצאה מזה שהוא עולה חדש.

עמיהוד בהט: אנחנו מטפלים בו ונשמח להמשיך ולעשות את זה כל הזמן.

מיכאל נודלמן: אבל במספרים אנחנו לא חושבים שזה כך.

עמיהוד בהט: אמרתי שלא מתווכחים עם נתונים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה לשאול: מה אתה חושב?

מיכאל נודלמן: אם המבחן היה בעל פה, זה יותר קל לעולים?

מיכאל נודלמן: במתמטיקה הוא צריך לדעת שפה?

מיכאל נודלמן: הוא צריך לדעת מתמטיקה.

מיכאל נודלמן: פיסיקה.

מיכאל נודלמן: אני שואל.

מיכאל נודלמן: אתה המומחה.

מיכאל נודלמן: אני לא מומחה.

עמיהוד בהט: בסדר, שניה.

עמיהוד בהט: דיברתי על דברים שאנשים התייחסו, אני מוכן להמשיך לדבר על דברים אחרים וגם אליהם להתייחס.

זאב אלקין: יש לי כמה שאלות הבנה.

זאב אלקין: קודם כל, כל הרעיון לבנות אולפן בתוך בית ספר על סמך השעות שמגיעים לתלמידים, נולד במציאות מסוימת, שהיו תלמידי עולים, גל גדול מאד, ולמעשה האולפנים העירוניים שהיו לנוער, לא היו מסוגלים להתמודד עם מספרים כאלה, ולעומת זאת בבית הספר נצבר מספר מספיק של שעות, למרות שניתן עדיין להתלבט בשאלה מה הייתה איכות ההוראה.

זאב אלקין: אבל, המציאות הזאת כבר מזמן עברה מן העולם.

זאב אלקין: למה במצב החדש לא לשקול אחד משניים: או לקחת בית ספר אחד באזור ולהפוך אותו לבית ספר שמתמחה בקליטת עולים לפחות לשלב הראשון ולפתוח על הבסיס שלו את האולפן - - -

עמיהוד בהט: יש את זה כבר.

זאב אלקין: יש מקומות שיש את זה, אבל לא בכל המקומות וזאת הבעיה.

זאב אלקין: זאת יכולה להיות אפשרות אחת.

זאב אלקין: אפשרות שניה יכולה להיות בשילוב עם האפשרות הראשונה, לקחת טרמפ על נעל"ה.

זאב אלקין: ושוב, יש מקומות שעושים את זה, אבל לדעתי לא בכל המקומות.

זאב אלקין: יש לך פריסה גדולה של תוכניות, שכל שנה מגיעים אליהן תלמידים.

עמיהוד בהט: נעל"ה זה רק בעל יסודי.

קריאות: - - -

יוסי ביילין: מה זה טרמפ על נעל"ה בדיוק?

זאב אלקין: מגיעים כל שנה תלמידים, לכיתה י', ככיתה.

זאב אלקין: פרושים בכל הארץ - - -

קריאה: הם מגיעים לפנימיות, אבל.

קריאה: חבר הכנסת אלקין, זה בעייתי.

זאב אלקין: נכון.

זאב אלקין: אבל הם לומדים בסופו של דבר בבתי ספר.

זאב אלקין: אם אתה לוקח כיתה כזאת, והופך אותה לבסיס – ויש לך גם פנימיות בתוך ערים.

זאב אלקין: לא כולם אזורים מחוץ למסגרת העירונית.

זאב אלקין: אתה יכול גם לפתוח כיתה אזורית .

זאב אלקין: זה מענה חלקי, אני לא אומר שנעל"ה מסוגל לתת פתרון.

מיכאל נודלמן: אלה המלצות.

זאב אלקין: שאלה אחרונה.

זאב אלקין: אם במערך החינוך אין לכם דרך להתמודד עם זה ברמה בית-ספרית, למה לא לנסות להעלות מחדש פתיחת אולפנים?

זאב אלקין: לחזור למצב שהיה פעם.

זאב אלקין: לשבת עם משרד הקליטה ולחשוב שוב על פתיחת אולפנים.

זאב אלקין: הרי זה לא כתוב כתורה מסיני שהוראת עברית צריכה להיות בבתי הספר.

עמיהוד בהט: אמרת דברים נכונים, התחלנו כבר לטפל בזה ורוצים להגביר את המסגרת בשנה הבאה.

עמיהוד בהט: במקביל, אנחנו, עם מט"ח, מסיימים את הפרק הראשון בהכנת תוכנית אינטראקטיבית להוראה מרחוק של אולפן, על מנת לאפשר גם במקומות שיש להם מעט תלמידים - - -

מיכאל נודלמן: את זה אני שמעתי ב-2003.

מיכאל נודלמן: הייתה ישיבה פה, זה כתוב בפרוטוקול.

עמיהוד בהט: אנחנו גם מכינים תוכנית לקליטת עלייה ותוכנית לימודים חדשה.

מיכאל נודלמן: מתי זה יהיה מוכן?

עמיהוד בהט: שתי התוכניות האלה נסתיימו, אנחנו מתחילים השנה להטמיע אותן בכמאה בתי ספר.

עמיהוד בהט: כל בית ספר יקבל סטנדרטים בקליטת עלייה, ואז יהיה - - - של חונך צמוד ומורה - - -

מיכאל נודלמן: אחרי 15 שנה מהעלייה הגדולה אתם מתחילים לבנות סטנדרטים.

יוסי ביילין: בסדר, עוד מעט יתחיל עוד גל גדול אז זה יהיה טוב.

מיכאל נודלמן: זו הבעיה, שלאף אחד אין אחריות.

מיכאל נודלמן: אין אחריות.

עמיהוד בהט: אני לוקח אחריות.

אלי זרחין: אין הרבה במשרד החינוך בין הטובים, אודי בין הטובים.

יהודה שרף: אני מהסוכנות היהודית.

יהודה שרף: רבותיי חברי הכנסת.

יהודה שרף: מה שנעשה משנה שעברה – נעשה מהלך שעשוי לתת מענה לחלק גדול מן העולים שמגיעים עכשיו.

יהודה שרף: הבעיה היא לא עם אלה שמגיעים עכשיו, אבל אני אגע בזה.

יהודה שרף: יש מה שנקרא קליטה קהילתית, שמשרד הקליטה מוביל אותה היום יחד עם הסוכנות היהודית.

יהודה שרף: הקליטה הקהילתית מדברת על שיתוף פעולה של רשות שבאות אליה איקס משפחות של עולים – 30 או 40 משפחות – בכל משפחה יש כמה ילדים, אנחנו מעבירים את שמות הילדים לרשות מראש.

יהודה שרף: משרד הקליטה נותן כסף לרשות ולמשרד החינוך על מנת לעשות אולפנים מורחבים גם למבוגרים וגם לילדים.

יהודה שרף: יתרה מזאת, האולפן להורים הוא אולפן ארוך, והיום מעבירים כספים לחברת המתנ"סים המקומית, כדי לתת חוגים לאותם הילדים.

קולט אביטל: מי מעביר את הכספים?

יהודה שרף: משרד הקליטה מעביר היום בקליטה הקהילתית – יש מפתח לפי ראש.

יהודה שרף: ואז הילד העולה שהגיע, ההורים שלו נמצאים באולפן ארוך על מנת להדביק כמה שיותר מהר את השפה, והילד יש גם אולפן או מין חונך מבית הספר, ואחרי זה הוא ממשיך - --

קולט אביטל: סליחה, אתה מדבר על הקליטה של מקומות שבהם מגיעה קבוצה של 15משפחות מינימום?

קריאה: אלה רשויות בודדות.

קריאה: עד חמישים רשויות.

יהודה שרף: לא בודדות.

יהודה שרף: אלה מעל חמישים רשויות בארץ, כאשר קליטה קהילתית מדברת מאיקס משפחות.

יהודה שרף: אבל גם אם יגיעו שש או שבע משפחות, ומשרד הקליטה החליט, הוא משלם את התקציב הזה.

יהודה שרף: אותם ילדים יוצאים נשכרים, כי אז במקום שיהיה 12 ילדים בקבוצה, יש ארבעה או חמישה ילדים בכיתה.

זאב אלקין: איזה אחוז מכלל העולים מקבל את זה?

יהודה שרף: זה חדש.

קולט אביטל: ואת זה חבר הכנסת אלקין ימצא בתקציב של משרד הקליטה?

יהודה שרף: קודם כל, זו הסוכנות היהודית.

יהודה שרף: אבל אני לא מתי חבר הכנסת אלקין - - -

קולט אביטל: אתה מדבר בשם משרד הקליטה.

יהודה שרף: קודם כל, הם עושים עבודה יפה, ומותר לפרגן.

יהודה שרף: אני יודע שבתקציב 2005 הוא ימצא את זה - ב-2004 זה לא היה קיים - גם ב-2006 אני משוכנע שהוא ימצא את זה, ואם לא – זה 1 חלקי 12 מ-2005, והוא ימצא.

אילני אבבה-קמפינו: אני ממשרד לביטחון פנים, אגף קהילה - - - ואלימות.

אילני אבבה-קמפינו: האגף מתעסק בפיתוח מצילות יישוביות.

אילני אבבה-קמפינו: אנחנו עובדים ב-64 רשויות מקומיות, כאשר אחד הקריטריונים שלנו לפעולה, זה הנושא של אחוזי העולים שנמצאים ברשות מקומית.

אילני אבבה-קמפינו: בכל ה-64 מקומות שאנחנו פועלים, עובדים עולים חדשים, גם מחבר העמים, גם יוצאי העדה אתיופית.

קולט אביטל: מה זה נקרא "עובדים"?

אילני אבבה-קמפינו: קודם כל, אנחנו שותפים.

אילני אבבה-קמפינו: אנחנו לא באים ומפעילים תוכניות.

אילני אבבה-קמפינו: אנחנו שותפים לכל הגופים שפועלים ברשות מסוימת.

אילני אבבה-קמפינו: זה אחד התנאים שלנו לעבודה, אנחנו לא באים לעבוד לבד.

אילני אבבה-קמפינו: מקצים תקציב מסוים לעיר, ויחד עם גופים נוספים – עם מנהלת יישובים שקמה למניעת אלימות ופשיעה יחד אתה - - -

מיכאל נודלמן: סליחה, עכשיו הנושא הוא שילוב עולים.

אילני אבבה-קמפינו: שילוב עולים במשרד לביטחון פנים - בימים הקרובים תיכנס לתפקיד בחורה לרכז את כל הנושא של חבר העמים, ובתחום האחריות שלה יהיה גם לפתח תוכניות לעבודה מול האוכלוסייה מחבר העמים.

אילני אבבה-קמפינו: אני יכולה לתת דוגמאות של פעילויות.

אילני אבבה-קמפינו: חוץ מזה, אנחנו בשנת בשנת 2004 התחלנו לעבוד ב-13 פנימיות ברחבי הארץ, פנימיות שמשתלבים בהם גם עולים חדשים, בעיקר עולים חדשים.

אילני אבבה-קמפינו: במקרה אני רואה פה חבר'ה מתוכנית "יואנה", זו אחת התוכניות המוצלחות שלנו, בתוכנית גישור.

אילני אבבה-קמפינו: משפט אחרון זה הנושא של תיקים במשטרה.

אילני אבבה-קמפינו: אני לא בטוחה – ואני מכירה את הנתונים האלה -שכולם עולים חדשים שעלו אתמול לארץ, גם מחבר העמים, גם מאתיופיה, שנפתח להם תיק.

אילני אבבה-קמפינו: רוב העולים הם עולים ותיקים.

אילני אבבה-קמפינו: לכן בקשר לנתונים – אז התיקים נפתחים לעולים ותיקים.

אילני אבבה-קמפינו: זה דבר ראשון.

אילני אבבה-קמפינו: דבר שני, לנושא הבגרויות, הישגים בבגרויות.

אילני אבבה-קמפינו: כאן מדברים על נתונים לעולים ותיקים, גם מחבר העמים, גם יוצאי העדה האתיופית.

אילני אבבה-קמפינו: לכן, אני חושבת שכדאי שנתייחס לנתונים האלה, כי לא מדובר בתיקים במשטרה לעולים שעלו אתמול.

אילני אבבה-קמפינו: אחת הבעיות – גם כמישהי שעלתה בגיל צעיר והייתי נערה בבית ספר - - -

מיכאל נודלמן: אני דיברתי על זה שהנתונים האלה שייכים לעולים חדשים שבאו בחמש השנים האחרונות.

מיכאל נודלמן: לא ותיקים.

מיכאל נודלמן: אלה לא ותיקים.

מיכאל נודלמן: אמרתי שאלה נתונים קצת אחרים.

אילני אבבה-קמפינו: - -

זאב אלקין: לא.

זאב אלקין: הנשירה.

זאב אלקין: הנשירה היום, של החדשים, היא האלימות בעוד חמש שנים של הוותיקים.

אילני אבבה-קמפינו: בשלוש שנים האחרונות יש יותר ויותר - - - ולכן יש פחות תיקים במשטרה.

אילני אבבה-קמפינו: יש יותר אסירים בכלא, ולכן יש פחות תיקים במשטרה.

מרק בסין: ראש מועצת בני-עיש, ויושב ראש ועדת הקליטה בשלטון המקומי.

מרק בסין: כשאני נמצא כאן אני מתרשם שכל גוף מפתח תוכניות, מבצע אותן הלכה למעשה, ותוכניות טובות.

מרק בסין: יחד עם זה אנחנו יודעים שלרוב - - -

קולט אביטל: אין קשר ביניהם.

מרק בסין: אין קשר ביניהם.

מרק בסין: אנחנו מחפשים בעצם את הסיבה לקליטה שהצלחתה מוטלת בספק.

מרק בסין: אנחנו יודעים שבסופו של דבר עולים ומשפחות מגיעים לרשויות, ושם הם אמורים להיקלט.

מרק בסין: וברשויות, נושא של רכז קליטה או מחלקת קליטה או אגף קליטה, זה פונקציה וולונטרית.

מרק בסין: ואם היא כבר קיימת ברשות, אז היא קיימת במימון מלא של הרשות, ולא בכל הרשויות זה קיים.

מרק בסין: נוצר מצב שאין יד מכוונת, אין יד מרכזת ואז אין גם תוכנית מערכתית איך לקלוט את החולים.

מרק בסין: בוודאי שנושא השפה הוא אחת הבעיות, בוודאי שנושא של רווחה הוא אחת הבעיות, אבל כאשר ילד נפלט ממערכת החינוך, סיכוי קלוש שהוא יחזור לשם וכך אנחנו מגיעים לקליטה לא מוצלחת.

מרק בסין: זה הנושא שמתוכנן בקליטה ברשויות, להוציא את התוכניות של קליטה קבוצתית, אכן אז יש את הנתונים.

מרק בסין: יותר מזה, הרשות בכלל לא מודעת כמה עולים הגיעו ליישוב זה או אחר.

מרק בסין: היא לא מקבלת שום אינפורמציה.

מרק בסין: משרד הקליטה הוא אחראי על הקליטה, הוא לא מעביר את האינפורמציה לרשות, היא בסדר, עושה את הקליטה בצורה עצמאית, ומתמודדת אחר כך עם בעיות אלימות של אותם נערים.

מרק בסין: אני רוצה להעלות עוד סוגייה אחת בשילוב של ילדים עולים במערכת החינוך.

מרק בסין: אני רוצה להתייחס לילדים שמתחילים את מערכת החינוך מראשיתה.

מרק בסין: לגני חובה.

מרק בסין: ברשויות, במקום שאחוז הקליטה גבוה, הילדים בטרום חובה לא מגיעים לגני ילדים וידועה הבעיה הזאת.

מרק בסין: הם נשארים בבית עם סבא וסבתא.

מרק בסין: כי זה נוח לכולם.

קריאות: - - - זה עולה הרבה כסף.

מרק בסין: אותם ילדים שמגיעים לכיתה א', ומתחילים את התוכנית הלימודית שלהם, שונים מתלמידים אחרים, כי אותם מתחילים ללמד שפה.

מרק בסין: וברגע שילד מתקשה במקצועות – אם זה בכיתה א' או ב' או ט' או ח' – המוטיבציה שלו להמשך לימודים יורדת.

מרק בסין: נדמה לי שחוקק חוק חינוך חובה חינם – טרום-חובה לגילאי 3-4, אבל בצורה נקודתית, באזורי עדיפות א', כאשר הפרמטר של אחוזי העולים ברשויות לא נלקח בחשבון.

מרק בסין: אלה נקודות למחשבה.

מרק בסין: תודה.

נוח גרינבוים: אני מקידום נוער במשרד החינוך.

נוח גרינבוים: אלי זרחין כבר התחיל להציג אותנו, אבל חשוב לי להדגיש כמה דברים.

נוח גרינבוים: אני לא יכול להתווכח עם הנתונים, אבל אני רוצה להגיד כמה דברים בשבח המשרד בקטע של טיפול בנושרים יוצאי חבר העמים ויוצאי אתיופיה.

נוח גרינבוים: אנחנו נמצאים בקשר עם בסביבות 5000 בני נוער עולים, מתוכם 1200 בני העדה האתיופית, וכ-3800 יוצאי חבר העמים.

נוח גרינבוים: אחד הדברים היפים שהמשרד עושה הוא, שהוא מביא את ההשכלה אל הילדים עצמם, אל אלה שנשרו.

נוח גרינבוים: יש לנו פרוייקט להשלמת השכלה – ל-8, 9, 10, 12 שנות לימוד ובגרויות, ואנחנו מביאים את המורים אל הילדים.

נוח גרינבוים: אין מצב שאנחנו מבקשים מהילד, כשהוא לא במצב שהוא מסוגל לזה, לחזור לבית הספר, כי נוצרים פערי שפה ופערי השכלה.

נוח גרינבוים: אנחנו מביאים את המורים אליו הביתה.

נוח גרינבוים: רבים מהבוגרים שלנו, בבגרויות, הם יוצאי חבר העמים, והם עושים את זה במאמץ מרוכז של כשנה וחצי.

נוח גרינבוים: יתר על כן, יש להם מדריכים אישיים שחונכים אותם ומלווים אותם בכל התהליך הזה.

נוח גרינבוים: אנחנו מעמידים לרשותם תוכניות בתחום מנהיגות של תוכניות זהות.

נוח גרינבוים: אלי ציין כמה מהן - תוכניות מניעה.

נוח גרינבוים: דובר קודם על הנושא של עבריינות ופשיעה, וחשוב להדגיש שהמדריכים שלנו מלווים אותם בכל תהליכי השיקום.

נוח גרינבוים: זאת אומרת, לבוא ולהגיד שהנתונים הם בקטע של נשירה ובגרויות, לא משקף את כל התמונה.

נוח גרינבוים: גם שכשיש פצע, אני חושב שהמשרד עושה כמיטב יכולתו כדי לתקן.

נוח גרינבוים: אולי אחת הבעיות שאפשר להעלות, זה שאנחנו לא פרושים במספיק רשויות, כי כיום אנחנו פרושים בערך ב-40 רשויות.

נוח גרינבוים: עוד דבר שחשוב לי להדגיש, זה שהמדריכים הם בני העלייה עצמם.

נוח גרינבוים: אם דובר קודם על שאלת הניכור של העובדים מול האוכלוסייה – העובדים שלנו הם עובדים יוצאי חבר העמים, שעובדים עם הילדים עצמם.

נוח גרינבוים: אין בעיית שפה.

נוח גרינבוים: אנחנו גם מעמידים לרשותם לימודי שפה ולימודי אולפן, והיום, יחד עם הצבא, אפילו פיתחנו איזושהי תוכנית של שיפור שפה לסימול עברית לשם קליטה מוצלחת יותר בשירות הצבאי.

נוח גרינבוים: הדבר היחידי שאני מצטער עליו, זה שאנחנו מצליחים להגיע רק ל-3800, 4000 או 5000 בני נוער, והלוואי והיינו יכולים להגיע ליותר מהם.

נוח גרינבוים: תודה רבה.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד: הכל בסדר, אבל אני עוד פעם אומר:

מיכאל נודלמן: חברי הכנסת לא יכלים לשבת בשקט אם אנחנו קוראים ש-46% - זה מה שנשאר - כל תלמיד רביעי הוא לא במסגרת החינוך – 25% הלכו משם, ו-50% רק מסיימים ומקבלים תעודת בגרות.

מיכאל נודלמן: זאת אומרת, זה 50% מאלה שממשיכים ללמוד.

מיכאל נודלמן: זה אחוז נמוך.

מיכאל נודלמן: ואתם פה מספרים, מדברים, על זה ש-3000 ילדים מקבלים.

מיכאל נודלמן: למה זה?

מיכאל נודלמן: אתם לא אומרים למה זה קרה.

מיכאל נודלמן: כל ילד רביעי לא במסגרת לימודים.

נוח גרינבוים: את זה אנחנו יודעים.

מיכאל נודלמן: אתם יודעים, אבל אם הם היו כולם במסגרת לימודים, לא היה צורך בדברים שאתה העלית.

מיכאל נודלמן: לכמה תלמידים אפשר לעזור בצורה פרסונלית?

מיכאל נודלמן: לכמה?

מיכאל נודלמן: בבקשה.

ספית חשביה-צור: אני מהחברה למתנ"סים.

ספית חשביה-צור: אני מאס מסכימה עם חברת הכנסת קולט אביטל על הצורך בראייה הוליסטית.

ספית חשביה-צור: ואת מנית ארבעה נושאים, שצריך לטפל בהם.

ספית חשביה-צור: אני, ברשותך, הייתי מוסיפה את הנושא החמישי, וזו עבודה עם הורים.

ספית חשביה-צור: כי אנחנו מדברים על ילדים, ואי אפשר לדבר על ילדים בלי ההורים שלהם.

ספית חשביה-צור: ולכן, אני חושבת שאנחנו צריכים לקחת את ארבעת הנושאים פלוס הנושא של משפחה והורים, ולנו יש הרבה מאד תוכניות, בשיתוף משרדי הקליטה והחינוך, תוכניות בשעות הבוקר, עם בתי הספר, בשעות אחר הצהרים במתנ"סים בשיתוף הסוכנות היהודית, אבל דבר אחד אני חייבת להגיד: ישנם דברים תקועים.

ספית חשביה-צור: אני רוצה לדעת איפה נציג האוצר פה.

ספית חשביה-צור: יושבים פה מהקליטה, יושבים פה מהחינוך.

ספית חשביה-צור: וכל אחד מספר כמה יופי וכמה יופי הדברים שהוא עושה, ואני רוצה לומר לכם שאלפי ילדים שלומדים אצלנו בתוכניות – ואני מדברת על אלפי ילדים, עם 80% הצלחה בהגשה לבגרויות – 80% הצלחה זה לא מעט, חברים – ועם פעילויות בשעות אחר הצהרים במתנ"סים, וכל חצי שנה אנחנו בשיתוק מוחלט, כי אין אישור מהאוצר.

ספית חשביה-צור: רק עכשיו אנחנו יושבים עם משרד החינוך ועם משרד הקליטה על תוכנית של 2000 בני נוער עולים חדשים, לקראת הקיץ, קיץ של עברית.

ספית חשביה-צור: תוכנית נהדרת של לימוד השפה העברית במשך שלושה שבועת בקיץ.

ספית חשביה-צור: 2000 בני נוער עולים חדשים מחכים לעניין הזה, אין אישור תקציבי מהאוצר.

עמיהוד בהט: זה לא נכון.

עמיהוד בהט: זה לא שאין אישור.

ספית חשביה-צור: לנו אין עדיין את האישור, אנחנו כל שני וחמישי מחכים לאישורים כדי להפעיל עוד, ויש עוד הרבה פעילויות שאפשר לעשות - - -

יוסי ביילין: אם אתה עומד באחד ליולי ואין עדיין אישור תקציבי, הוא לא יופעל בקיץ.

יוסי ביילין: זה לא ברור?

ליאורה שני: אנחנו פועלים מתוך אמונה ופועלים, ופועלים - - -

יוסי ביילין: אמונה זה טוב מאד, אני בעד אמונה.

ליאורה שני: אבל, זה לוקח זמן.

קונדרטיב לינה: הגעתי לכאן מבית הספר ז'בוטינסקי.

קונדרטיב לינה: אני הבאתי לכאן שני ילדים עולים, אחד מהם חצי שנה בארץ, השני שנתיים.

קונדרטיב לינה: יכולתי להביא עוד ילדים, אבל בגלל שהיום זו הבגרות במתמטיקה, לא יכולתי לעשות את זה, לא הבאתי תלמידים מחטיבה עליונה.

קונדרטיב לינה: אנחנו מדברים פה על כל החינוך הלא פורמלי, על כל הדברים שמעבר למה שעושים במשרד החינוך.

קונדרטיב לינה: סליחה, רבותי.

קונדרטיב לינה: אם נעבוד טוב במשרד החינוך, לא נצטרך עזרה של גורמים אחרים.

קונדרטיב לינה: כל הבעיה מתחילה במשרד החינוך, ולא אכפת לי משרד האוצר, משרד הקליטה והלאה.

קונדרטיב לינה: כי כל החוקים שיש לנו ואנחנו מקבלים, ולפי זה אנחנו מלמדים ולפי זה אנחנו עובדים, יוצאים רק ממשרד החינוך.

קונדרטיב לינה: ומשרד הקליטה יכול לעשות סלטה באוויר, אבל בבית הספר אנחנו עובדים רק לפי החוקים של משרד החינוך.

קונדרטיב לינה: זה דבר ראשון.

קונדרטיב לינה: דבר שני, כל פעם אנחנו במאבק קשה עם משרד החינוך מכל הבחינות.

קונדרטיב לינה: מתחילים מהקלות.

קונדרטיב לינה: אם ילד מגיע לארץ וחסר לו חודש עד חמש שנים, הוא כבר לא מקבל הקלות.

קונדרטיב לינה: סליחה, מה זה לא מקבל הקלות?

קונדרטיב לינה: התלמיד רק מגיע ושנה ראשונה הוא רק לומד אצלנו באולפן.

אלי זרחין: השנה לא נותנת כלום.

קריאה: יש ועדת חריגים.

קונדרטיב לינה: ועדת חריגים אפס, סליחה.

קונדרטיב לינה: זה לא עוזר לתלמידים שלנו, כי אתם מתייחסים לתלמידים באופן פורמלי.

קונדרטיב לינה: מה זה חודש-חודשיים ותלמיד לא מקבל הקלות?

קונדרטיב לינה: תעמדו בבקשה, ותעשו את מבחני הבגרות אתם, עכשיו, כולם, אני רוצה לבדוק אתכם איך תעשו עכשיו את מבחני הבגרות.

יוסי ביילין: עדיף שלא תבחני אותנו.

קונדרטיב לינה: אני רוצה להגיד שמתייחסים לתלמידינו כאילו שלא חושבים לא על העתיד של הילדים, אבל גם לא על העתיד של המדינה.

קונדרטיב לינה: כשאנחנו מתייחסים לתלמידים האלה – לא נותנים להם יחס טוב, אנחנו מקבלים בחזרה אותו דבר.

קונדרטיב לינה: אנחנו כבר אכלנו את זה.

קונדרטיב לינה: כבר 16 שנה עברו מאז העלייה הגדולה.

קונדרטיב לינה: מה אנחנו רואים?

קונדרטיב לינה: שיש אלימות.

קונדרטיב לינה: אבל, זה הכל תלוי בנו, בכנסת, משרד החינוך והלאה.

קונדרטיב לינה: אנחנו עוד אוכלים את זה ואנחנו עוד נאכל.

קונדרטיב לינה: כי אם עכשיו לא נטפל ממש בתלמידים שלנו, המצב יידרדר יותר ויותר.

קונדרטיב לינה: אני רוצה להגיד שאותו דבר גם קשור להקלות.

קונדרטיב לינה: אתם יודעים כמה תלמידים עולים מקבלים הקלות, לא בגלל שהם עולים חדשים, אלא בגלל שיש להם מבחני התאמה וכולי.

קונדרטיב לינה: אז אני רוצה להגיד: לפעמים להורים אין כסף לשלם עבור המבחנים האלה, והתלמידים לא מקבלים הקלות, כי ההורה לא יכול להוציא מכיסו 2000 שקל.

קונדרטיב לינה: אני רוצה להגיד לנציגים של משרד החינוך.

קונדרטיב לינה: אתם צריכים טוב טוב לחשוב לפני שאתם יוצאים בחוקים וכללים כלפי הילדים שלנו.

קונדרטיב לינה: התוכניות שלכם יפות, מניעת סמים זה יפה, אבל צריך קודם כל להסתכל בשורש הבעיה.

קונדרטיב לינה: להשקיע בבית הספר ובחינוך עצמו.

קונדרטיב לינה: ואחר כך חינוך לא פורמלי.

קונדרטיב לינה: אחר כך בסמים.

קונדרטיב לינה: אפשר למנוע את הבעיות האלה.

קונדרטיב לינה: באתי היום – ויש פה ילדים אם אתם רוצים להקשיב להם, אז בבקשה.

קונדרטיב לינה: אבל אני רוצה להגיד: היום הזה מאד קשה, כי אתם יודעים שהיום עושים מבחן במתמטיקה, ובכל זאת הגעתי לכאן.

קונדרטיב לינה: אתם צריכים להקשיב: אין דבר כזה שמתייחסים לתלמידים האלה כסוג ב'.

קונדרטיב לינה: שעות אולפן – מה זה שעתיים אולפן?

קונדרטיב לינה: מישהו מכם היה עולה חדש?

קונדרטיב לינה: אני הייתי עולה חדשה.

קונדרטיב לינה: מהבוקר עד הלילה רק ישבתי ואחר כך גם בבית הצמדתי את הטוסיק לכסא ולמדתי.

קונדרטיב לינה: אבל אנחנו לא נותנים לתלמידים שלנו לעשות את זה.

קונדרטיב לינה: אנחנו מיד זורקים אותם לכיתה רגילה.

קונדרטיב לינה: 13 שנה עבדתי ואני עובדת בגימנסיה הרצליה.

קונדרטיב לינה: גם שם יש עולים חדשים, שמתקשים מלכתחילה להתחיל ללמוד בכיתה רגילה.

קונדרטיב לינה: אז אני מבקשת: אם אתם כבר – אני רואה אנשים שיכולים לעשות משהו.

קונדרטיב לינה: אז בבקשה קודם כל לטפל בהטבות כלפי הילדים האלה.

קונדרטיב לינה: דבר שני, זה הבגרויות.

קונדרטיב לינה: לעשות משהו.

קונדרטיב לינה: כי תלמיד שמרגיש שהוא לא יכול לכתוב מכתב בעל פה בתנ"ך, בלשון, עוזב.

קונדרטיב לינה: הוא חושב שהוא לא יעשה שום דבר, אז בשביל מה להשקיע?

קונדרטיב לינה: אנחנו מכירים את עצמנו, אם אנחנו לא מצליחים – עוזבים.

קונדרטיב לינה: אבל, בכל זאת הם ילדים קטנים, לא חשוב שהם בני 15 ו-14.

קונדרטיב לינה: הם רוצים לראות את ההצלחה.

קונדרטיב לינה: אם יש להם הצלחה, הם עובדים.

קונדרטיב לינה: אם הם יודעים מלכתילה שהם לא יכולים להגיע להצלחה, הם מרימים ידיים.

קונדרטיב לינה: אז אנחנו צריכים לעשות הכל כדי לטפל בילדים האלה ולתת להם הכל כדי שהם יעשו את הבגרויות.

קונדרטיב לינה: תודה.

מיכאל נודלמן: תודה.

שלמה מולה: יש לי שאלה.

שלמה מולה: למה א אפשר לעשות בגרות בשפה שלו?

שלמה מולה: ברוסית, למשל?

שלמה מולה: למה עולה לא יכול לעשות בגרות בשפת אמו?

מיכאל נודלמן: בסדר, יש שאלה, אבל לא צריך תשובה.

מיכאל נודלמן: אתם צריכים לחשוב – אולי אפשר.

מיכאל נודלמן: נציג השלטון המקומי.

מיכאל גינקר: אני מנכ"ל קליטה ועליה במרכז השילטון המקומי.

מיכאל גינקר: רציתי להעלות סוגייה של יועצי העולים בבתי הספר, מטעם משרד החינוך.

מיכאל גינקר: אני זוכר שכל שנה היינו מעלים את הסוגייה למה לא מעלים את הנושא הזה באופן חקיקתי.

מיכאל גינקר: למה אי אפשר לקבל החלטה למסד את הדבר הזה, יועץ עולים בבית הספר, ובעיר מסוימת, עיר קולטת עלייה.

מיכאל גינקר: ולמה יש פתרונות חלקיים בעיר כזאת או אחרת – ושמעתי פה מדריכים ברמה גבוהה, שנותנים הדרכה לאנשי מקצוע.

מיכאל גינקר: את יועץ הקליטה צריך להצמיד לילד ולמשפחה שנמצאת במצב בעייתי.

מיכאל גינקר: וברגע שרשות מקומית מתארגנת באופן עצמאי לגמרי, שולחת יועץ קליטה, אז יש יועץ קליטה.

מיכאל גינקר: ברגע שהרשות לא מסוגלת לגרד תקציבים או לנקוט יוזמה, ולא עושה כלום, אין פונקציה כזאת ממילא.

מיכאל גינקר: וזה דבר שנרשם בפרוטוקול כל שנה בוועדת הקליטה, ואף פעם לא שמעתי התנגדות לזה, ואפילו נציגי משרד החינוך הסכימו, ומאז לא זז כלום.

רעיה ריגר: אני מנכ"לית של פורום הורים עולים.

רעיה ריגר: יש לי כמה שאלות.

רעיה ריגר: נכון להיום, יש חמישים אלף תלמידים שסיימו את בית הספר והם אחרי צבא, ואין להם בגרות עדיין עד היום.

רעיה ריגר: וכל שנה אנחנו מקבלים עוד תלמידים ועוד תלמידים.

רעיה ריגר: כן, זה נכון, אנחנו עובדים המון שנים בשיתוף פעולה גם עם משרד החינוך וגם עם משרד הקליטה, ומקבלים ייעוץ נהדר ממשרד החינוך, והמון עזרה.

רעיה ריגר: אבל יש שאלות.

רעיה ריגר: למה מורים, שמלמדים באותה כיתה בערב, נותנים שיעורים פרטיים לתלמידים שזקוקים לבגרויות?

רעיה ריגר: זה גם – אני חושבת שזאת סיבה שלא מלמדים נכון בכיתה, שילד יישב.

רעיה ריגר: אני לא מבינה.

רעיה ריגר: לאותו מורה יש הצלחה בשיעורים פרטיים, ואין לו הצלחה בכיתה.

רעיה ריגר: זו שאלה ראשונה.

רעיה ריגר: שאלה שנייה, מה אפשר לעשות עם ילדים בוגרים שלנו שעכשיו, בגיל 20, 25, אין להם בגרות, אין להם עתיד ואין להם שום דבר?

רעיה ריגר: למה אי אפשר לעשות עכשיו תוכניות חדשות למישהו שסיים את בית הספר, סיים את הצבא, ולא הספיק לממש את הזכויות שלו כשהיה בגיל של תלמיד, ויכול היום לעשות בגרויות במקומות שמתאימים לו.

רעיה ריגר: ואני חושבת שכדאי להקים ועדה ביחד עם משרד החינוך, גם עם ההורים וגם עם העמותות שעובדות בתחום החינוך.

רעיה ריגר: ועדה משותפת כדי לראות מה אפשר לעשות עם זה.

רעיה ריגר: איפה הבעיה.

רעיה ריגר: והארגון שלנו עכשיו עושה מחקר של שיתוף פעולה עם משרד הקליטה, מה בדיוק בעיית הנשירה של בית הספר.

רעיה ריגר: מה אפשר לעשות.

רעיה ריגר: זה מחקר מדע.

רעיה ריגר: ואני חושבת שבסוף השנה, בדצמבר, באוקטובר, אנחנו יכולים לאסוף את הנתונים.

מיכאל נודלמן: משרד החינוך זה לא מפריע לו שיש נשירה?

רעיה ריגר: משרד החינוך עובד אתנו בשיתוף פעולה, אבל זה לא מספיק.

מיכאל נודלמן: לא מספיק.

מיכאל נודלמן: רציתי לשאול את משרד החינוך: אם ילד לא הולך לבית הספר חודש, אתם מודאגים בזה, ואיפה הוא?

עמיהוד בהט: כן, ואני עוד פעם מציע - נמצא פה מנהל היחידה לביקור סדיר ומניעת נשירה.

עמיהוד בהט: אני מציע שהוא ידבר.

מיכאל נודלמן: אנחנו שעה וחצי עובדים, אני אתן לעוד כמה אנשים.

מיכאל נודלמן: בבקשה, את כל כך רוצה.

אירה טבצ'ניקוב: מנהלת בית ספר ערב מופ"ת באשקלון וגם מרכזת את כל ענייני הדרום בנושא החינוך הלא פורמלי.

אירה טבצ'ניקוב: אני אדבר רק על העובדות.

אירה טבצ'ניקוב: ילד הגיע ארצה, נכנס לכיתה, ואז מתחילה אלימות נגדו.

אירה טבצ'ניקוב: דביל, אידיוט, אתה לא מבין מה שמדברים, רוסי מסריח וכל הדברים האלה.

אירה טבצ'ניקוב: תוך חודש חודשיים, את האנרגיות שלו נגד כל הסיפור הזה, כבר אי אפשר לשבור.

אירה טבצ'ניקוב: אם זו הייתה תקופה שהם היו חזקים, זו הייתה ממש מאפיה.

אירה טבצ'ניקוב: קבוצה נגד קבוצה.

אירה טבצ'ניקוב: היום המצב עוד יותר גרוע.

אירה טבצ'ניקוב: ילד יחיד בכיתה, נופל כאילו מהשמיים ומקבל סטירות מכל דבר.

אירה טבצ'ניקוב: מורה בבית ספר מרשה לעצמו לקחת ילד ולזרוק אותו על הקיר, ובגלל שהילד עולה חדש ואמא באה, ולא יכולה להסביר מה קורה, מנהל בית הספר אומר שהילד בעצמו זרק את עצמו על הקיר.

אירה טבצ'ניקוב: והילד ממשיך, חייב ללכת לאותה כיתה.

אירה טבצ'ניקוב: הבעיה מתחילה בבית הספר היסודי, לא בחטיבת ביניים או בבית הספר העל יסודי.

אירה טבצ'ניקוב: כשהם מגיעים לחטיבת הביניים, הם כבר נגד השלטון, שלא מלמד אותם.

אירה טבצ'ניקוב: הילד הזה כבר לא מוכן לקבל אינפורמציה בחינוך פורמלי.

אירה טבצ'ניקוב: אותם ילדים עושים בגרויות והמון הישגים בחינוך הלא פורמלי, כי הם נכנסים באווירה חמה, שרוצים אותם.

אירה טבצ'ניקוב: שילד מרגיש שהוא רצוי.

אירה טבצ'ניקוב: זה הכי חשוב.

אירה טבצ'ניקוב: אנחנו מדברים על קליטת עלייה כאילו שזה משהו וירטואלי.

אירה טבצ'ניקוב: אנחנו לא מדברים על כל בן אדם בנפרד, שכל אחד יש לו כבוד לעצמו והוא חייב לקבל את החום בקבלת הפנים.

אירה טבצ'ניקוב: במקום זה ממש יורקים בפנים שלו, גם בפנים של ההורים שלו.

אירה טבצ'ניקוב: וכמובן, שאנחנו לא משיגים מהילדים האלה כלום מכל מה שדיברנו.

אירה טבצ'ניקוב: התוכניות יפות, אבל איזה ילד שמרגיש ככה יכול בכלל להיכנס למסגרת כזאת?

אירה טבצ'ניקוב: חוץ מזה, אני מדברת עכשיו על אשקלון.

אירה טבצ'ניקוב: באשקלון יש הגרלה.

אירה טבצ'ניקוב: ילד לא יכול לבחור מקום - - -

קריאה: גם בבת ים אותו דבר.

קריאה: אירה טבצ'ניקוב: אז כל שנה יותר ויותר ילדים עוזבים את אשקלון והולכים לכפר סילבר, לכל מיני מקומות, לבתי ספר אזוריים איכותיים.

קריאה: העיר מרגישה שהיא מאבדת את הלקוחות וגם את הכסף שמגיע לכל תלמיד, במקום לשפר את הלימודים, במקום לפטר את המורה שקוראת לילדים דביל ואידיוט כל שיעור מול כל הכיתה, במקום לתת שיעור טוב לכולם - - -

אלי זרחין: יש המון מקרי תלונות, זו לא עבירה על החוק.

אלי זרחין: גזענות בישראל זו לא עבירה על החוק.

עמיהוד בהט: לא נכון.

עמיהוד בהט: זו עבירה סופר עבירה.

אלי זרחין: סליחה, אני הייתי במשטרה.

אלי זרחין: מנהל אומר: כושי צא מהכיתה, זה חוקי.

יהודה מולה: לא נכון.

אירה טבצ'ניקוב: חברים, אני לא מדברת היום - - - וזה מספיק שכל הכיתה מקבלת את זה ברוטאלית.

אירה טבצ'ניקוב: ילדים מגיעים לבגרות, הם כמובן לא מוכנים לעשות בגרויות יחד עם אותה כיתה.

אירה טבצ'ניקוב: אני לא מדברת על כאלה שחמש שנים בארץ.

אירה טבצ'ניקוב: כאלה שהגיעו לכיתה א', סיימו פה בית ספר וסיימו פה צבא.

אירה טבצ'ניקוב: 15 -16 שנה, הילדים האלה אין ביניהם ובין אלה שהם היו אתם בכיתה וגם בצבא קשר.

אירה טבצ'ניקוב: כאילו שזה שני עמים שונים.

אירה טבצ'ניקוב: למרות שאחרי הצבא הם עושים את הבגרות, למרות שההורים שאין להם מה לאכול בבית - החד הוריות – מוכנים לתת ולהשקיע בילד, כי זה טבעי לילד רוסי לתת לו את החינוך.

אירה טבצ'ניקוב: במקום זה, בגלל שהוא לא יתקבל בשום מקום, האפשרות היחידה היא לעשות חינוך לא פורמלי בשיתוף פעולה מלא עם חינוך פורמלי, כי חינוך זה לא רק ידע על המקצועות.

אירה טבצ'ניקוב: חינוך הוא חינוך.

מיכאל נודלמן: תודה.

מיכאל נודלמן: אני רק רוצה לשאול: למה בשנים 1990 עד 1996 הייתה נשירה 7%, אחרי זה הכל פי שתיים ושלוש.

קריאה: הילדים כבר גדלו.

אירה טבצ'ניקוב: הילדים גדלו כאן.

אירה טבצ'ניקוב: אלה שבאו משם עם בסיס טוב, הם עשו בגרויות פה.

אירה טבצ'ניקוב: אלה שהתחילו פה בכיתה א', כבר לא מסוגלים.

אירה טבצ'ניקוב: הם קיבלו חינוך פה, לצערנו הרב.

מוטי בנאו: אני ממונה ארצי על ביקור סדיר במשרד החינוך.

מוטי בנאו: אין ספק שכל ילד נושר שווה מאה אחוז אחוזי נשירה, לעצמו, לאמא שלו, לאבא שלו, למורה שלו, למנהלת שלו, לראש העיר שלו, וגם לשרת החינוך.

מוטי בנאו: יחד עם זאת, כשאני בודק את הנתונים בשלוש השנים האחרונות, יש ירידה בנתוני הנשירה.

מוטי בנאו: ואנחנו נעשה קצת הבחנה בין חוק חינוך חובה, עד גיל 15 ועד בכלל – עד סוף כיתה י' - ויש י"א ו - י"ב שאין חוק חינוך חובה, ונער או נערה שאומרים: אני לא רוצה לבוא לבית הספר, בעצם אין לנו את היכולת הפורמלית לאכוף עליהם את החוק.

מוטי בנאו: צריך לקחת גם את זה בחשבון.

מיכאל נודלמן: אנחנו יכולים לקבל מספרים?

מוטי בנאו: כן.

מוטי בנאו: אני אוכל לומר לך כאן.

מוטי בנאו: דרך אגב, מעניין לראות את ההבדל בין תלמידים שהוריהם נולדו ברוסיה לבין אלה שנולדו בארץ.

מוטי בנאו: רואים הבדל גדול.

מוטי בנאו: אני לוקח שלוש שנים אחרונות.

מוטי בנאו: כאשר מדובר בעולי רוסיה, לפני שלוש שנים הייתה 8.2% נשירה – אני מדבר על כיתות ט' עד י"ב.

זאב אלקין: של אלה שהתחילו ללמוד.

מוטי בנאו: שם זו המסה הקריטית.

מוטי בנאו: בשנה האחרונה אנחנו מדברים על 6.6%, יש כאן צמצום של כמעט 20%.

מוטי בנאו: אם אני מדבר על אב יליד רוסיה וילד יליד הארץ, יש ירידה.

מוטי בנאו: המספר היה 4.4%, ויש ירידה ל-3.4%, שזה 15% ירידה.

מוטי בנאו: ילידי אתיופיה – לפני שלוש שנים 6.3%, ירדו ל-5.6%, שזה בערך 12% צמצום.

מוטי בנאו: ואם האב הוא יליד אתיופיה והילד יליד הארץ, מ-6.9% ל-5.6%, שזה 18.8% ירידה.

אלי זרחין: זה רק אלה שהתחילו ללמוד בספטמבר.

מוטי בנאו: - - - זה השנתון.

אלי זרחין: אדוני, קיבלנו מכתב פורמלי של דוברת משרד החינוך, שהסבירה לנו מאד ברור: אלה נתונים של אלה שהתחילו ללמוד בתחילת השנה.

אלי זרחין: כשפרופסור נודלמן ביקש שנתון, אז 46% לא מסיימים י"ב.

אלי זרחין: הם לא נושרים כי הם לא התחילו ללמוד אפילו.

מוטי בנאו: אני לא רוצה כרגע להתייחס לזה, אבל אני מסכים אתך.

מוטי בנאו: אוקי.

מוטי בנאו: אני מדבר על אלה שמתחילים את השנתון ולא מסיימים את השנתון.

קריאה: זה לא כולל את אלה שנשרו לפני כן.

מוטי בנאו: זה סיפור אחר.

אלי זרחין: אלה הילדים שברחו.

מוטי בנאו: אוקי.

מוטי בנאו: דרך אגב, לצערי הרב, מידי שנה, סך כל התלמידים הוא 27,000 תלמידים, שזה מספר אסטרונומי מבחינתי, חד משמעי, ואם תעשה את זה פי שניים או שלושה או ארבעה, תגיע למה שתגיע, לצערי הרב.

מוטי בנאו: צריך גם לעשות את האבחנה, כפי שאמרתי, בין עד גיל 15 וגילאי 16 עד 18.

מוטי בנאו: זה שונה לחלוטין, זה מאבק הרבה יותר קשה.

מוטי בנאו: אם יעשו את העבודה מספיק טוב בשנים הראשונות, אני מקווה שהדברים ייראו אחרת.

מוטי בנאו: דבר נוסף - אנחנו בשתי תוכניות קצה למניעת נשירה.

מוטי בנאו: רוצים להתחיל בחינוך הרך והיסודי – לדעתי צריך להתחיל בגיל שלוש – אבל ביסודי יש לנו מה שנקרא מועדוניות משפחתיות, אנחנו עובדים ביחד עם משרד הרווחה, ומדובר במסגרות שמשלימות בית ומסייעות לבית הספר והן מכינות את הילד בצורה הטובה ביותר, כדי שישתלב בבית הספר.

מיכאל נודלמן: הבעיה היא שבמספרים שלך זה יורד, במספרים שלי זה עולה.

מיכאל נודלמן: אני לא מסוגל להבין את זה.

מוטי בנאו: אני אומר עוד פעם: כל ילד הוא 100% נשירה בכל מקרה.

מוטי בנאו: זה אני מסכים אתך, זאת נקודת המוצא.

מיכאל נודלמן: ואני רוצה לראות את שורש הבעיה.

מיכאל נודלמן: אולי זה הלימודים, שהם לא יודעים שפה, שמקבלים אותם כמו שהגברת אמרה.

מוטי בנאו: בקצה השני יש לנו תוכנית, קוראים לה תוכנית אומץ – אמונה בעצמי, מוכן למאמץ ותוצאה להישגים.

מוטי בנאו: שם אנחנו מקבלים רק ילדים – 35% מהם עולים – עם שבעה שליליים, עם תפיסה עצמית של בלתי מסוגלות ועם בעיות התנהגות.

מוטי בנאו: הרעיון הוא למנוע נשירה באמצעות הגברת ההצלחה הלימודית.

מוטי בנאו: אנחנו מגיעים היום בערך, מתוך אלה שהתחילו, ל-92% שמסיימים י"ב, היום אני מגיע ל-64% מתוך אלה של השבעה שמונה שליליים.

מיכאל נודלמן: אתם לא נותנים בונוסים לבתי ספר שהנשירה קטנה בהם?

מיכאל נודלמן: לא נותנים איזה בונוס?

מוטי בנאו: נותנים.

מיכאל נודלמן: אז תסביר.

מוטי בנאו: אני רוצה – שאלת אותי קודם שאלה לגבי הנושא של המעקב.

מוטי בנאו: אנחנו עוקבים אחרי כל התלמידים.

מיכאל נודלמן: מנהל בית הספר שולח מכתב?

מיכאל נודלמן: איך זה קורה?

מיכאל נודלמן: שאלתי, ואמרו לי: אף אחד לא יודע.

מוטי בנאו: מי שאמר, אמר.

מוטי בנאו: כל מנהל בית ספר, על פי החוק – יש כללים, שתוך 44 יום מנסים לעשות תהליך, גם טיפולי, גם פורמלי מול ההורים, כדי שהילד יחזור בחזרה.

מיכאל נודלמן: אם זה בהתחלת שנה?

מוטי בנאו: גם.

מוטי בנאו: מנהל חייב לדווח מיד.

מיכאל נודלמן: מדווחים?

מיכאל נודלמן: 100% מדווחים?

מוטי בנאו: אני לא רוצה לומר 100% מדווחים, התפקיד שלי הוא לא להיות שוטר מול המנהלים.

מוטי בנאו: יחד עם זאת, אני אומר: יש לנו, להערכתי, בוודאי, אחוז גבוה של תלמידים שאנחנו יודעים ונמצאים במעקב אחריהם, ומנסים לעשות את הגישור בין כולם לכולם.

מיכאל נודלמן: בסדר.

מיכאל נודלמן: בבקשה, אחרון.

דוד בר-דרור: אני רוצה שתי נקודות להעלות.

דוד בר-דרור: אל"ף, אני תמה בדיון הזה שנציגי המשמר האזרחי אינם פה.

דוד בר-דרור: כל הנושא של שיטור קהילתי עם נוער עבריין ונושא של סמים, לא רואים ולא שומעים, לצערי.

דוד בר-דרור: אני רוצה לומר עוד נקודה, שנתקלתי בה אישית, לאחרונה, והפניתי גם לגורמים המתאימים.

דוד בר-דרור: יש מגמה שלצערנו עקב המשימות הקשות של משטרת ישראל, כל הנושא שנקרא נוער, הסיור לא יתעסק אתו.

דוד בר-דרור: זו מגמה מפורשת, ואני אומר את זה במלוא האחריות.

דוד בר-דרור: ואני אומר עוד דבר: הייתה תוכנית שנקראת דרך ארץ.

דוד בר-דרור: היה דיון עליה בוועדת הפנים.

דוד בר-דרור: ואני אומר את זה כאן כקצין משטרה לשעבר.

דוד בר-דרור: רבותיי, אם היום לא נדע לחנך את הנוער מגיל קטן לכבד את אותם מדים, ואותם לובשי מדים, ייכנסו לבתי ספר – אני מכיר עשרות בתי ספר ברחבי הארץ, שלא נותנים השנה להיכנס לקראת הקיץ.

דוד בר-דרור: כל נושא מניעת האלימות לא נכנס בכלל.

דוד בר-דרור: ולא אחד ולא שניים.

דוד בר-דרור: ואני אומר את זה במלוא האחריות הכואבת.

דוד בר-דרור: אני אומר את זה לאנשי משרד החינוך וגם לנציגי מרכז השלטון המקומי.

דוד בר-דרור: רבותיי, אנחנו נגיע לפשיטת רגל, תודה.

מיכאל נודלמן: אנחנו כבר מסיימים.

מיכאל נודלמן: את רוצה לומר משהו?

מיכאל נודלמן: בבקשה.

מיכאל נודלמן: כי הנושא מאד חשוב.

מלה ספיבק: שתי נקודות מאד חשובות.

מלה ספיבק: הילדים העולים מתמודדים לא רק עם עברית, אלא עם הרבה מאד שפות חדשות.

מלה ספיבק: אנגלית בשבילם היא שפה חדשה, תנ"ך היא שפה חדשה.

מלה ספיבק: אני רוצה לומר שני דברים: אל"ף, למשרד החינוך יש בחינות לעולים, הן מותאמות, השאלות יותר קלות.

מלה ספיבק: אודי הזכיר קודם שבבתי ספר הפיזור של העולים מאד קטן ויש מעט כיתות.

מלה ספיבק: ברוב בתי הספר הילדים נאלצים ללמוד – הם צריכים להתמודד עם כל המטלות של ילד ותיק בכל המקצועות, ואחר כך את ההתמודדויות המיוחדות להן.

מלה ספיבק: אם היו מכינים את בית הספר עם מורים רק עם תוכנית הלימודים המתאימה להם, יש סיכוי שהיו משתלטים עליה והיו מצליחים בה.

אילן סהלו: אני מדריך בשפ"י.

אילן סהלו: הדברים של תרבות – אני רוצה להביא פה את הקולות של הילדים.

אילן סהלו: אני יועץ חינוכי במקצועי, והילדים משקפים שיש שידור של אי קבלה שלהם בחברה, וגם אי חלימת חלומות כתוצאה מכך שהבוגרים ביניהם, שסיימו את הלימודים, בעצם לא מצאו את עצמם.

אילן סהלו: לכן, אין משמעות ללימודים הנלמדים, וכתוצאה מכך הנשירה והיציאה ממסגרת הלימודים היא הרבה יותר מפתה.

אילן סהלו: לכן צריך לחשוב איך בעצם גם במסגרת מה שאנחנו עושים – של מדריך מקצועי, שיושב יחד עם צוות המדריכים – איך בכל מקום שנמצאים בו אנשים, יהיו אנשים מאותה קהילה כחלק אינטגרלי מעובדי המערכת.

אילן סהלו: כי המודלים הם בעצם המפתח להצלחה, לשאיפה ולחלומות של הילדים האלו.

אילן סהלו: אם אנחנו באמת רוצים לדאוג לכך שתלמידים לא ינשרו, ברגע שיהיו אותם אנשים שהם נציגים של אותה קהילה כחלק מהמערכת – לא כחלק מגישור, אלא כחלק מעובדי המערכת של משרד החינוך – לילדים יהיה מודל ולא ירצו ללכת, כי תהיה להם כתובת בלתי נפרדת של המערכת.

גליה שחם: רק להוסיף על זה, שמסתיים עכשיו קורס באוניברסיטת בר אילן, של 25 יועצים, גם מברית המועצות לשעבר, גם מהעדה האתיופית, שייכנסו למערכת בשנת הלימודים הקרובה.

מיכאל נודלמן: תודה רבה, אני צריך לסיים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד שאפשר לדבר על כמויות, אבל אני חושב שכל ילד שלא נמצא במסגרת חינוך פורמלי או בלתי פורמלי, זה אובדן למדינה.

מיכאל נודלמן: כל ילד – אני לא מדבר על מספרים גדולים.

מיכאל נודלמן: פה שמעתי את כל הדברים.

מיכאל נודלמן: יש תוכניות יפות, אבל אין קשר בן כל התוכניות.

מיכאל נודלמן: יש ארגונים ציבוריים, יש משרד החינוך, יש משרד הקליטה.

מיכאל נודלמן: יש רשויות מקומיות.

מיכאל נודלמן: לכל אחד יש את הבעיות שלו, ואין קשר בין הדברים.

מיכאל נודלמן: אני רוצה להגיד שחבר הכנסת זאב אלקין, מומחה בחינוך.

מיכאל נודלמן: הוא עבד בסוכנות והוא יודע איך משלבים את כל הדברים האלה.

מיכאל נודלמן: הרגשה שלי היא שקליטת תלמידים עולים במערכת החינוך היא במשבר עמוק.

מיכאל נודלמן: אתם יכולים להסכים אתי או לא להסכים, אבל אני חושב ככה.

מיכאל נודלמן: מה שאנחנו שומעים שהמספרים אומרים זה משבר עמוק.

מיכאל נודלמן: אני לא רוצה עוד פעם לדבר על מספרים, וכאן, ועדת הקליטה והעלייה צריכה להדגיש שמערכת קליטת ילדים עולים בקריסה או במשבר.

מיכאל נודלמן: דבר שני, אנחנו צריכים להקים ועדת משנה לנושא קליטת תלמידים עולים במערכת החינוך, ואני מציע שזה יהיה בראשות חבר הכנסת זאב אלקין.

מיכאל נודלמן: מי בעד? אני בעד.

מיכאל נודלמן: יש כלל פה בכנסת שאפילו חבר כנסת אחד יכול להצביע, וזה מקובל.

זאב אלקין: יש לי הצעה קטנה לגבי השם.

זאב אלקין: כי אני חושב שחלק מהבעיה - מציע ילדים, נוער וצעירים עולים.

זאב אלקין: זה לטפל גם באלה שנשרו ממערכת החינוך, כי הם חלק מהבעיה הגדולה.

זאב אלקין: כי זה חשוב שהנושא הזה יישאר קבוע על סדר היום.