ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 17, פרוטוקול מספר 3, 2006-05-22 12:15

מיכאל מלכיאור: אנחנו נפתח את הישיבה, ברשותכם.

מיכאל מלכיאור: הישיבה היא על פי בקשה לדיון מהיר של חבר הכנסת אורון.

מיכאל מלכיאור: אני יודע שזה נושא שהוועדה הקודמת טיפלה בו בצורה מאד רחבה ומעמיקה, עם דרישות ומסקנות ברורות שלמדתי והכרתי אותן, אבל כנראה שלא כולן יושמו, או לא יושמו בכלל.

מיכאל מלכיאור: לכן, אני חושב שראוי שנטפל בנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אין שום ספק שיש צורך גדול בפיתוח רופאי שיניים במדינת ישראל.

מיכאל מלכיאור: למדתי שצריך לפחות מאתיים רופאי שיניים חדשים רק בשביל להחזיק את הקיים, ולא יכול להיות מצב שיהיה רק מקום אחד במדינת ישראל ששם יש הכנה והשכלה לרפואת שיניים.

מיכאל מלכיאור: לכן אני חושב שהנושא דחוף, ראוי, נלמד אותו לעומק ואני מבקש מחבר הכנסת אורון להציג את כל מכלול הבעיה וגם להציע לנו דרך.

חיים אורון: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש.

חיים אורון: אני בבחינת מי שבא פה למסור פיקדון בידיך.

חיים אורון: בכנסת הקודמת טיפל בנושא הזה פעמים רבות חבר הכנסת יוסי שריד, הוא כבר לא יושב כאן, ולכן כאשר הנושא עלה מחדש על סדר היום – למרות שאני לא חבר הוועדה - בהליך של דיון מהיר, והדיון הועבר לוועדה - ואני שמח ששמת אותו על סדר היום במהירות הגדולה ביותר - הבעיה היחידה היא שו יושבת עכשיו סביב לשעות בעניין חוק ההסדרים, ואני גם בשלב מסוים אצטרך לרוץ לשם, כי הישיבה מתחילה בעוד חמש דקות.

חיים אורון: אני אאחר, אבל אני לא בטוח כמה זמן אוכל לשבת פה.

חיים אורון: אני רוצה לומר - גם אני קראתי את הפרוטוקול של הישיבות הקודמות של ועדת החינוך, ואני חושב שכל העובדות ידועות.

חיים אורון: אגב, זה לא מקרה ראשון שנושא מתגלגל בין רשויות שונות ולא מקבלים עליו אחריות כוללת.

חיים אורון: יש עמדה ברורה של משרד הבריאות - קראתי – של הממונה על מחלקת בריאות השן, ד"ר שלמה זוסמן שנמצא פה, שאמרו: צריכים להיות שני בתי ספר.

חיים אורון: קודם כל מנימוקים של היקף התלמידים, מנימוקים של הצורך בשני מוקדי לימוד, ואפילו הועלה פה, כאחת ההנמקות, הנושא של התחרות בין בתי הספר.

חיים אורון: שלא יהיה רק בית ספר אחד.

חיים אורון: הדרישה קיימת – אתה אמרת מספר.

חיים אורון: יש מי שאפילו מגדיל את המספר שאתה מנית.

מיכאל מלכיאור: זה המינימום.

חיים אורון: זאת אומרת: אין ויכוח פה.

חיים אורון: נכון, מדובר בתחום שעלותו היא גבוהה וגם מה שלמדתי מתוך החומר, זה שהעלות הגבוהה יותר היא דווקא בשלוש השנים של ההשתלמות הקלינית, ופה מתחילה הבעיה הגדולה של אי הביטחון, ואי הביטחון הזה בעצם יוצר את המצב שנוצר והוא מאד אופייני לנו בכמה תחומים: לא מקבלים החלטה אבל הורגים ברכות.

חיים אורון: וזה הפתרון הכי גרוע.

חיים אורון: היות ואין אומץ לכל מיני אנשים להגיד: אין לנו כסף – פה פגשתי עכשיו את גמלאי ביקור חולים, שאני מטפל בעניינם כבר מזה שנתיים.

חיים אורון: אף אחד לא אמר עד היום בשום פורום מחייב שהם לא יקבלו פנסיה.

חיים אורון: אבל מחודש לחודש צריך לדאוג להם לפנסיה.

חיים אורון: פה, הדבר אולי טיפה פחות דרמטי, אבל מבחינת מי שרוצה ללמוד רפואת שיניים הוא דרמטי מספיק.

חיים אורון: בכדי להסיר את העננה של אי הוודאות – שכפי שאני מבין מתוך הנתונים, יש לה השלכה כבר היום על מספר הנרשמים.

חיים אורון: ברגע שיש השלכה על מספר הנרשמים, מובן שהמערכת נעשית עוד פחות מאוזנת מבחינה כלכלית, ואז יבוא מי שיבוא בעוד שנה ויגיד: מה אתם רוצים?

חיים אורון: אין תלמידים.

חיים אורון: אין תלמידים או יש פחות מדי תלמידים - העניין מפסיד כסף.

חיים אורון: העניין מפסיד כסף – בוא נסגור אותו.

חיים אורון: לא בדרך שבה צריכה להתקבל החלטה - - -

מיכאל מלכיאור: אם אני לא טועה – הבנתי שבכלל לא מקבלים תלמידים.

קריאה: לא מקבלים.

מיכאל מלכיאור: אז הבנתי נכון.

מיכאל מלכיאור: ראיתי פה מסמך - - -

צבי מצגר: מקבלים באצטלא – "כאילו" שמקבלים.

צבי מצגר: מקבלים תלמידים שרוצים ללמוד רפואת שיניים, ומבטיחים להם רק שלוש שנים לתואר ראשון במדעי הרפואה, ואומרים להם: אנחנו לא מתחייבים על גמר לימודים לרפואת שיניים.

צבי מצגר: אז זה "כאילו".

חיים אורון: אני רואה פה נייר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת – הם בדרך כלל מגישים ניירות מסודרים – ובו נאמר ש"בע

חיים אורון: קבות המהלך האמור ירד מספר הסטודנטים שנה א' ללימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב, מ-40 סטודנטים ב-2002 ל-14 הלומדים כעת בשנה א'".

חיים אורון: המספרים נכונים?

צבי מצגר: הם לא לומדים רפואת שיניים – המספרים נכונים – הם לומדים מדעי הרפואה.

חיים אורון: בסדר.

חיים אורון: אבל אם המספרים נכונים, זה המסלול שתיארנו.

מיכאל מלכיאור: אבל הם לא לומדים רפואת שיניים.

מיכאל מלכיאור: זו הנקודה.

צבי מצגר: הם ביקשו ללמוד רפואת שיניים, אמרו להם: אתם רשומים על תנאי, לא מבטיחים לכם שתגמרו.

חיים אורון: חבר הכנסת מלכיאור, זה בדיוק המסלול שתיארתי.

חיים אורון: כנראה שלא טעיתי.

חיים אורון: המסלול הזה בעצם אומר: לא תתקבל החלטה, כי אף אחד לא יקבל אותה, כי כולם אומרים שזו החלטה שגויה, אבל בפועל היא מתרחשת.

חיים אורון: על גבם של מי?

חיים אורון: על גבם של הפרופסורים והעובדים במקום, על גבם של התלמידים ובשורה האחרונה, על גבה של רפואת השן במדינת ישראל.

חיים אורון: אגב, אם היה יותר זמן – רפואת השן במדינת ישראל היא מודל – אני מקווה שאני לא עולה פה על אף מוקש – שאני, כמי שעוסק הרבה שנים ברפואה הציבורית, תמיד מביא אותו לדוגמה.

חיים אורון: אומרים שהרפואה הציבורית במדינת ישראל הייתה נוראית – קופות החולים – והייתה חלקת מבחן, מה שאנחנו, הפלאחים קוראים.

חיים אורון: זו הייתה רפואת השן.

חיים אורון: היא הייתה תמיד פרטית.

חיים אורון: ובואו נעשה השוואות בין הכישלונות הנוראיים של הרפואה הציבורית ובין ההישגים - אני רואה תנועות בראש אז אני מבין שמסכימים אתי.

חיים אורון: אבל גם בנקודה הזאת אני מבין שהפקולטה המסוימת הזאת מנסה לחבר – ואני מודה שזה מה שמשך אותי להתייחס לעניין - ההיבט החברתי היותר כולל של הפקולטה הזאת, שיש בה מסר בפני עצמו, שאם היה לנו קצת שכל, היינו, רק בגלל הסיבה הזאת, אומרים: אל תהרגו את הפרח הזה, כי הוא פרח יפה.

חיים אורון: זה החיבור המאד מובנה של הפקולטה לפעולה הקהילתית בתחום רפואת השן, שהוא התחום המופרט ביותר בארץ, ברפואה.

חיים אורון: ובעצם נוצר פה איזה חיבור, שאני אומר עוד הפעם: אם היינו שוקלים שיקולים טיפ-טיפה יותר כוללים וארוכי טווח, היינו אומרים: זה כשלעצמו עילה לא לתת לפרח כזה לנבול.

חיים אורון: אבל אני אומר, מי שרוצה את הנימוק הזה - יש לו את הנימוק הזה.

חיים אורון: מי שרוצה את הנימוק של מספר רופאי השיניים, יש לו את הנימוק של מספר רופאי השיניים.

חיים אורון: מי שרוצה את הנימוק של שני מרכזים ללימודים ולא מרכז אחד, של מונופול וכולי, יש לו את הנימוק הזה.

חיים אורון: מי שרוצה את הנימוק שבסופו של דבר בשווקים, בכל השווקים, אם יהיה ביקוש – אז יהיו סטודנטים ישראלים שייסעו ללמוד בכל רחבי העולם ויחזרו, ואז יתחיל ויכוח גדול על איכותם ורמתם וכולי וכולי.

צבי מצגר: בתנאי שיהיו להם הורים עשירים.

מיכאל מלכיאור: והטובים לא יחזרו.

חיים אורון: עכשיו, נכון, אנחנו יודעים את זה לא מהיום – יש תחומים בהשכלה הגבוהה שעלותם גבוהה יותר, ואף רעיון על שכר לימוד גבוה לא יפתור אותם, כי בתחום הזה של הרפואה, גם מי שמציע: בוא נעלה את שכר הלימוד – לא 10,000 אלא 11,000, או מי שמציע 20,000 – גם 20,000 לא יפתרו את הבעיה של כמה וכמה תחומים.

חיים אורון: זה בדיוק המקום, שבו מדינה צריכה לקבל החלטה ולומר: אני נמצאת פה, יש לי אינטרס לאומי שתתקיים הפקולטה הזאת – היא לא יחידה, אגב.

חיים אורון: יש עוד כמה כאלה, על פי השקפתי – ולכן, ברור שפה מובנה כסף ציבורי.

חיים אורון: אני לא רוצה להאריך כי יש לי הרגשה, לפי חברי הכנסת שמשתתפים פה, שנשכנע אחד את השני כמה זה חשוב, ונתקשה לפרוץ את המעגל הזה.

חיים אורון: אני מודה שלאינפורמציה הזאת נחשפתי רק הרגע, כשקראתי את הנייר של מחלקת המידע של הכנסת, שבימים אלה מתגבש הסכם בין קופת חולים כללית באמצעות חברת בת שלה לרפואת שיניים, ובין אוניברסיטת תל אביב, לפיה תרכוש קופת חולים כללית את בית הספר ותפרוש עליו את חסותה.

חיים אורון: אני לא יודע בדיוק מה זה.

מיכאל מלכיאור: זה פורסם בעיתונות.

חיים אורון: דקה.

חיים אורון: אני לא יודע מה זה, ויש לי, בתור קליינט של שייאות כללית, אמפתיה אליהם.

חיים אורון: אבל, יש לי ניסיון לא טוב, מבית הספר לרפואה בבאר שבע, בסורוקה.

חיים אורון: הוא התחיל כקו-פרודוקציה של קופת חולים, האוניברסיטה ובית החולים, ואני כבר כמה שנים – אני אומר את זה, אני אפילו לא הספקתי לבדוק את הנקודה הזאת, אבל זה רשום בפרוטוקול, אין לי בעיה, אני מוכן להגן על כל מילה שאני אומר – אני כבר כמה שנים מתעסק בריצה אחרי 18 מיליון, עשרה מיליון, או סכומים בסדר גודל כזה – התחייבות של קופת חולים לסורוקה בגין בית ספר לרפואה, כשקופת חולים אומרת: תשמע, זה לא העסק שלי.

חיים אורון: מי שמכיר את מה שקורה בבתי הספר לאחיות יודע, שהקו-פרודוקציות הללו, אם הן לא מאד מאד יציבות ועומדות על רגליהן, הן מאד מאד בעייתיות.

חיים אורון: אז אני מציע שחלק מהטיפול של הוועדה – אני לא רוצה להגיד עמדה שאני נגד או שאני בעד, כי אני ממש לא יודע, אני קראתי את זה רק פה.

חיים אורון: רק שאני יודע את הבעיה שנוצרת כאשר יש חיבור בין חברת בת, כמו שכתוב פה, שיש לה שיקול א', בין אוניברסיטה שיש לה שיקול ב' ובעיקר בין סטודנטים שיכול להיות להם שיקול ג'.

חיים אורון: ואני חושב ש – אני אומר את זה ליושב ראש – אני חושב שגם אם הנושא הזה יותר בשל מכפי שהוא מוצג פה, ורצוי לראות מה קורה בו, שלא נמצא את עצמנו פתאום בבית ספר מופרט, בעלויות שכר לימוד של פי אני לא יודע כמה, ובמשהו שאף אחד לא מתכוון אליו.

חיים אורון: אני אומר את זה מאד בזהירות.

חיים אורון: לסיכום, בעצם ועד הסטודנטים כתב פה בדרישותיו את הדרישות שאני חושב שאנחנו צריכים לאמץ, שמסתכמות בדבר אחד פשוט: החלטה חוזרת של ועדת החינוך של הכנסת על הצורך בקיומם של שני מוסדות, שאחד מהם הוא באוניברסיטת תל אביב – אני לא מציע עכשיו לעשות שופינג איפה יקימו את השני, כי הוא קיים.

חיים אורון: לכן, כרגע, שני מוסדות אומר המשך קיומו של המוסד באוניברסיטת תל אביב - וכל בעיותיה של אוניברסיטה תל אביב צריכות להיפתר, כאשר נקודת המוצא היא שבית הספר ממשיך להתקיים כמוסד קבוע, וכפי שנאמר פה, ברמת הוראה ומחקר שלא יפגעו, ושימשיך להכשיר, כפי שנאמר, רופאי שיניים טובים, ואנחנו, שלא נצטרך לשירותם.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: לשירותם ודאי נצטרך, אבל - - -

חיים אורון: כמה שפחות.

מיכאל מלכיאור: כמה שפחות.

תעברו לטיפול מונע.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לך – דיברת על הפרטה ולא הפרטה במערכת הבריאות – גדלתי במדינה שכל שנה היינו מחויבים ללכת, כתלמידי בית ספר, לרופא שיניים.

מיכאל מלכיאור: חינם.

מיכאל מלכיאור: טיפול חינם מאל"ף ועד ת"ו.

חיים אורון: אני לא גדלתי במדינה הזאת אבל אני חי במדינה כזאת.

חיים אורון: והאחות שלנו רודפת אחרי כבר שלושה שבועות שאני חייב לבוא לביקורת השנתית.

מיכאל מלכיאור: זה דבר אחר.

מיכאל מלכיאור: במדינה שלך באמת לא תשלם בשביל זה.

מיכאל מלכיאור: יש כמה חברי כנסת שביקשו את זכות הדיבור.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שחשוב שיהיו לנו את כל הנתונים איפה הדברים כרגע עומדים לפני שחברי הכנסת יתייחסו – מנחם, אתה רוצה לדבר לפני שאתה בורח?

מנחם בן-ששון: זה בסדר.

מנחם בן-ששון: אתם תסתדרו בלעדי, אני בטוח.

מיכאל מלכיאור: כן, בבקשה.

רעות בר-גיל: אני יועצת שרת החינוך להשכלה גבוהה, ובהקשר לזה אין לי את כל המידע, אבל אני כן יכולה לציין שעשינו דיון בשבוע שעבר עם הנהלת האוניברסיטה ובשבוע הבא יתקיים דיון עם סגל בית הספר לרפואת שיניים.

רעות בר-גיל: אם מסתכלים בפרוטוקול שלנו - הנהלת בית הספר הציגה בפנינו שיתוף פעולה אסטרטגי עם קופת חולים כללית.

רעות בר-גיל: אין עדיין את הפרטים של ההסכם, הם אמרו שהם יציגו את זה בפנינו בפירוט בעוד חודש לערך - - -

מיכאל מלכיאור: רגע.

מיכאל מלכיאור: יש הסכם והם יציגו אותו בפניכם?

רעות בר-גיל: אין הסכם עדיין.

רעות בר-גיל: הם עכשיו בתחילתו של משא ומתן – לפי הדברים של הנהלת האוניברסיטה - וכמובן שעמדת שרת החינוך היא – והיא גם הצהירה עליה - שנחוץ קיומו של בית הספר לרפואת שיניים, שהוא לא ייסגר, ונעשה הכל שהוא לא ייסגר.

מיכאל מלכיאור: אבל שרת החינוך תומכת בכיוון הזה?

רעות בר-גיל: כמו שיש מודל, באוניברסיטה העברית, של הדסה – הם הולכים לאותו כיוון של מודל באוניברסיטת תל אביב.

צבי מצגר: לא.

ישראל קפה: לא.

ישראל קפה: לא נכון.

רעות בר-גיל: אוקי, אני לא מגינה – אני אומרת מה שהעלו בפני.

רעות בר-גיל: לא קיבלנו עדיין שום החלטה, גם לא המל"ג וגם לא הות"ת, מכיוון שבאמת ההסכם עדיין לא הגיע.

רעות בר-גיל: בגלל זה גם מתקיימת פגישה אתכם, עם הסגל לרפואת שיניים בשבוע הבא, על מנת לשמוע את שני הצדדים ולדעת מה קורה.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

מיכאל מלכיאור: אנא תציג את עצמך.

צבי מצגר: אני ראש בית הספר לרפואת שיניים, לשעבר, באוניברסיטת תל אביב.

צבי מצגר: רציתי להתייחס לשלוש נקודות.

יואל חסון: רגע, אבל את מי אתה מייצג?

יואל חסון: את בית הספר?

צבי מצגר: היום אני מייצג גם את בית הספר וגם את עמדת ההסתדרות לרפואת שיניים.

צבי מצגר: אוניברסיטת תל אביב כרגע מנסה להמציא – בתהליך שתיאר קודם לכן חבר הכנסת אורון – פטנט חדש.

צבי מצגר: בית ספר פתוח שאין בו תלמידים.

צבי מצגר: השלב הבא שאוניברסיטת תל אביב מנסה להגיע אליו, זה בית ספר פתוח שאין בו מורים.

צבי מצגר: ואני מוכרח לפתוח ולהגיד שלדעתי, האוניברסיטה פה מושכת עד קצה גבול היכולת את האצטלא של החופש האקדמי, כדי לפעול בקלילות שאין בה ובין החופש האקדמי שום דבר.

צבי מצגר: אוניברסיטת תל אביב, קודם כל, מנהלת משא ומתן כרגע עם קופת חולים, כשהסגל של בית הספר לרפואת שיניים ממודר מידור מלא.

צבי מצגר: שום דבר אסור לנו לדעת על המשא ומתן הזה.

צבי מצגר: נראה לי כרגע כאזרח, שיש סיבה טובה לזה, כנראה.

צבי מצגר: כי לפי מה שדולף מתוך הדיונים הללו – אני מדבר על מה שדולף כי לא נותנים לנו שום אינפורמציה – נשמע כאילו נשיא האוניברסיטה לוקח נכס לאומי שהופקד בידיו כדי לייצר רופאי שיניים – כי המדינה בנתה את בית הספר, המדינה שילמה את בית הספר ושילמה את הפיתוח של הסגל בבית הספר – והולך לתת אותו מתנה לגורם עסקי.

צבי מצגר: למה אני אומר מתנה?

צבי מצגר: כי כשהיה משא ומתן קודם דיברו על כך שהגורם העסקי ישכור שטח בבית הספר.

צבי מצגר: כרגע מדברים על לתת לו את כל הפעילות של הנושא הזה במתנה.

צבי מצגר: מי שם את נשיא האוניברסיטה לתת נכסים ממלכתיים כמתנה לאיזשהו גורם, כאשר אנחנו יודעים מה הסיבה האמיתית לרצון שלו לעשות את זה.

צבי מצגר: נשיא האוניברסיטה מתכנן, באצטלא של שיתוף פעולה עם גורם עסקי, לפטר 86% מסגל בית הספר, להציע להם לעבור לעבוד בהתנדבות אם הם רוצים.

צבי מצגר: איפה נשמע כדבר הזה, שבמוסד אקדמי - - -

חיים אורון: מה מספר העובדים בבית הספר?

צבי מצגר: מספר העובדים בבית הספר – אני מדבר כרגע על סגל אקדמי – מונה ככמעט מאה איש, אבל חלקם עובדים בהתנדבות גם היום – מורים זוטרים שעובדים בהתנדבות - - -

מיכאל מלכיאור: נותנים להם שעות בהתנדבות?

צבי מצגר: כן.

צבי מצגר: הם מוכנים לבוא, לעזור ליד מורים ותיקים עם ניסיון, כדי לייעל את ההוראה.

צבי מצגר: למה?

צבי מצגר: כי כבר קיצצו לבית הספר 25% מהתקנים לפני שנה, במסגרת התייעלות של האוניברסיטה.

צבי מצגר: אבל האצטלא הזאת שמוכרים סיפור, כאילו שההעסקה תהיה כמו בהדסה, היא לא נכונה.

צבי מצגר: למה?

צבי מצגר: כי בהדסה, מורה נשכר על ידי הדסה, הוא מטפל במתרפאים והוא מלמד סטודנטים תוך כדי כך הוא מקבל שכר מהדסה.

צבי מצגר: בסידור שנשיא האוניברסיטה רוצה לעשות באוניברסיטת תל אביב, הוא רוצה להגיד: אם מישהו רוצה לעבוד כאן, בבקשה שקופת חולים תשכור את שירותיו.

צבי מצגר: קופת חולים לא שוכרת רופאי שיניים במשכורת.

צבי מצגר: קופת חולים עוסקת ברפואת שיניים על בסיס עסקי, ושוכרת רופאי שיניים על בסיס קומיסיון.

צבי מצגר: על פי אחוז מתוך ההכנסה שהם יכניסו בטיפול במתרפאים.

צבי מצגר: זאת הדרך היחידה שהיא מעסיקה אנשים.

צבי מצגר: זאת אומרת: אם הסגל יצטרך לעבוד בקופת חולים ולטפל באנשים, זה לא דומה בכלל למצב בהדסה, ששם משלמים.

צבי מצגר: כך שהסגל של בית הספר לרפואת שיניים טוען שהדימוי הזה הוא דימוי לא נכון, ואנחנו קוראים לו בשמו.

מיכאל מלכיאור: תסביר לאלה שהם קצת הדיוטות בינינו, שלא מבינים את זה אולי: אם אני מבין נכון, מה שההצעה אומרת זה שקופת החולים תיקח את כל השטח, הרופאים שעובדים שם יטפלו בחולים, ייקחו כסף, ומתוך הכסף שייקחו יתנו גם בהתנדבות הוראה לתלמידים.

צבי מצגר: זה בערך הרעיון, עד כמה שהוא נמצא בחוץ, כי אנחנו ממודרים מהעניין.

חיים אורון: והת"ת לא בעסק?

צבי מצגר: הות"ת כנראה אמור לתת איזושהי עזרה לעניין הזה, אבל אנחנו פונים כרגע לוועדה בשתי בקשות – סגל בית הספר פונה לוועדה בשתי בקשות – אחת, להמריץ את אוניברסיטת תל אביב לפתור את בעיית הסטודנטים.

צבי מצגר: הסטודנטים זכאים לדעת אם הם לומדים רפואת שיניים או לומדים מדעי משהו.

צבי מצגר: אי אפשר, באצטלא של חופש אקדמי, להמשיך להמרות את פי המחוקק, שזו הוועדה.

צבי מצגר: הוועדה אמרה את דברה.

צבי מצגר: אי אפשר להתעלם ממנה כמו שנעשה בשנתיים האחרונות.

יואל חסון: יש איזה פתרון שאתה מציע לאוניברסיטה?

צבי מצגר: כן, כן.

יואל חסון: מה הפתרון?

צבי מצגר: הפתרון שלנו – הצענו אותו כבר בעבר, האוניברסיטה דחתה אותו על הסף.

צבי מצגר: האוניברסיטה טוענת שיש גירעון של 15 מיליון שקל.

צבי מצגר: הגירעון הזה – תשעה מיליון ממנו הוא באמת גירעון של בית הספר.

צבי מצגר: השאר אלה העמסות – העלות של נשיא האוניברסיטה, של האחזקה, וכל מיני דברים אחרים.

צבי מצגר: למה אני קורא לתקורה הזאת העמסות?

צבי מצגר: כי אם יסגרו את בית הספר, ההעמסות האלה לא ייעלמו.

צבי מצגר: זאת אומרת, הגירעון האמיתי בפועל הוא תשעה.

צבי מצגר: אני אומר: נקבל את דעת האוניברסיטה שמדובר על 15 מיליון.

צבי מצגר: בואו נחלק את זה לשלושה חלקים: חלק אחד, סגל בית הספר מוכן לקחת על עצמו לייצר הכנסה – כולם רופאי שיניים, כולם רופאי שיניים מצליחים בתל אביב.

צבי מצגר: הם מסוגלים להקים בבית הספר מרפאה, שבה יעסיקו בוגרים צעירים בפיקוח של הסגל, הסגל עצמו יעבוד מעבר להתחייבות שלו היום, ואנחנו מתחייבים בעניין הזה לייצר הכנסה – מוכנים שרואה חשבון יבדוק את זה – הערכה של סדר גודל של 4.5 מיליון שקל לשנה.

צבי מצגר: לא ביום הראשון, אבל תוך שנה יכולים להגיע לזה.

צבי מצגר: אנחנו רוצים לעזור לעצמנו.

צבי מצגר: אנחנו מבקשים מהממשלה, מהמדינה, שתעזור לנו לעזור לעצמנו.

צבי מצגר: אם יהיה maching לסכום הזה, שהאוניברסיטה תיקח לעצמה את ה-over head , המדינה תתרום 4.5 מיליון ואנחנו נייצר 4.5 מיליון.

צבי מצגר: לא צריכים לצורך העניין הזה שותף שהמטרה שלו היא עסקית – המטרה של שייאות כללית, שאני מאד מכבד אותם, זה ארגון חשוב במדינת ישראל, אבל המטרה שלהם היא עסקית.

צבי מצגר: ואם העסק הוא כל כל טוב, האוניברסיטה יכולה להחזיר אותו בעצמה.

צבי מצגר: אנחנו הצענו את ההצעה הזאת להנהלת האוניברסיטה, פרופסור קפה שהיה ראש בית הספר האחרון הציע את זה, התשובה של מנכ"ל האוניברסיטה הייתה: אם תשים לי מראש צ'ק של 4 מיליון שקל, אני מוכן.

צבי מצגר: אחרת אני לא מוכן לדבר אתך.

יואל חסון: הפעילות של בית הספר היום גירעונית?

צבי מצגר: הפעילות לא גירעונית.

צבי מצגר: הגירעון נובע מהפער בין עלות של סטודנט לרפואת שיניים – שאנחנו מעריכים אותו ב-160,000 שקל בשנה בשנים הקליניות, לבין הכסף שמקבלים מות"ת פלוס שכר לימוד, שהוא 60,000.

יואל חסון: זה כן גירעוני.

צבי מצגר: גירעוני לא במובן של תפעול, גירעוני במובן של אחזקת בית הספר.

למה הגרעון הזה לא נוצר בירושלים?

צבי מצגר: הגירעון בירושלים לא נוצר – יש לנו שני מודלים, שמשווים אותם כל הזמן – הוא לא נוצר בירושלים, כי יש שם את נשות הדסה.

מיכאל מלכיאור: בירושלים יש את נשות הדסה שמשלמות.

מיכאל מלכיאור: אוקי, הבנו.

מיכאל מלכיאור: אתה אומר: כל העניין זה תשעה מיליון שקל.

חיים אורון: לא.

חיים אורון: העניין הוא 15.

צבי מצגר: 15.

צבי מצגר: כן.

צבי מצגר: שליש, שליש ושליש.

מיכאל מלכיאור: 15.

מיכאל מלכיאור: ואתה מציע שהאוניברסיטה תספוג את התקורה, שממילא תהיה, שרופאי השיניים מהסגל ייקחו חצי והות"ת את החצי השני.

מיכאל מלכיאור: זו פחות או יותר ההצעה שלך.

צבי מצגר: אני חושב שזה פתרון פרודוקטיבי.

מיכאל מלכיאור: אני, אגב, רוצה להגיד שנשיא האוניברסיטה התקשר והתנצל שלא היה יכול להגיע בגלל שיש להם השבוע חבר נאמנים.

מיכאל מלכיאור: זה לגיטימי.

צבי מצגר: אני רק רוצה לסיים.

צבי מצגר: אנחנו מבקשים מהאוניברסיטה שני דברים: אחד, להמריץ את נשיא האוניברסיטה שלא להתעלם מהחלטות הוועדה ולפתוח מיד את שנה א' – או לחילופין, להודיע לסטודנטים מה עתידם.

צבי מצגר: אי אפשר להחזיק סטודנטים באוויר עם אולי – יש לנו שתי כיתות שנמצאות על אולי – ולעשות את זה מיד, כי אחרת נפספס את ההרשמה.

חיים אורון: תן לי להבין מה שאתה אומר: יש היום סטודנטים שנרשמו ולא יודעים אם תפתח השנה?

צבי מצגר: יש לנו סטודנטים כאלה.

צבי מצגר: יש לנו גם סטודנטים שנרשמו בכוונת רפואת שיניים.

צבי מצגר: הם היום שנה שנייה, באוגוסט, כשכבר אי אפשר היה להירשם למקום אחר, האוניברסיטה הכתיבה להם לחתום על מסמך שהם יודעים שלא בטוח שיהיו לימודים הלאה, אלא רק עד סוף התואר הראשון.

מיכאל מלכיאור: שזה לא תואר ברפואת שיניים.

צבי מצגר: זאת אומרת, שהם חתמו על זה באילוץ ולא מרצון חופשי.

צבי מצגר: לפי חוק החוזים, לדעתי, זה לא יחזיק מעמד.

צבי מצגר: לשנה הבאה – היות וסטודנטים ידעו שיש איזשהו מונקי ביזנס בעניין – הרבה פחות אנשים נרשמו לרפואת שיניים.

צבי מצגר: יש רק 14 איש.

צבי מצגר: עוד שנה אחת, ואחר כך יטענו שזה בית ספר בלי תלמידים.

מיכאל מלכיאור: שוב, אני מבקש – לא דעות.

מיכאל מלכיאור: רק אינפורמציה בינתיים.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, אדוני.

ישראל קפה: אני ראש בית הספר לרפואת שיניים בעבר, ואני - - -

מנחם פיינרו: אולי כדאי לשמוע גם ראש בית ספר בהווה?

קריאות: - - -

מיכאל מלכיאור: אנחנו פשוט הולכים לפי סדר, אדוני.

מיכאל מלכיאור: אתה יודע, בטח בבית הספר זה גם ככה, יש איזה סדר.

מיכאל מלכיאור: אתה תוכל אחר כך גם להתייחס.

מיכאל מלכיאור: אתה יודע – בית הלל חיכה, קודם הוא שמע את בית שמאי ואחר כך הוא אמר את דעתו.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

ישראל קפה: אני קודם כל מקבל את כל מה שנאמר עד עכשיו ואלה דברים נכונים.

ישראל קפה: לגבי התקציב.

ישראל קפה: חבר הכנסת אורון דיבר על 15 מיליון.

ישראל קפה: השנה כל התקציב של בית הספר לפי ספר התקציב, זה 14 מיליון ו-900 אלף שקל.

ישראל קפה: והגירעון הוא 15 מיליון.

ישראל קפה: כלומר - אין הקצבה של ות"ת, אין שכר לימוד, אין הכנסות.

ישראל קפה: זו הצגה לא נכונה של הדברים.

חיים אורון: לא, לא.

חיים אורון: שלא תהיה אי הבנה - על 15 מיליון אין מחלוקת.

חיים אורון: זה תקציב בית הספר.

חיים אורון: אתם מציעים שהוא ימומן שליש, שליש ושליש.

ישראל קפה: אבל כרגע הוא ממומן בחלקו על ידי ות"ת, הוא ממומן בחלקו על ידי הכנסות של שכר לימוד, הוא ממומן בחלקו על ידי קורסים שאנחנו נותנים – לשינניות, קורסים של רישוי, מבחני רישוי – כל הדברים האלה נעלמו משום מה מתוך התקציב, אבל בוא נשאיר את זה.

חיים אורון: לא, זה מענין.

חיים אורון: אז כמה הכנסות יש?

מיכאל מלכיאור: לא, לא.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להבין.

מיכאל מלכיאור: איך יכול להיות גירעון של 15 מיליון כשיש הכנסות, כמו שאמרת?

ישראל קפה: בדיוק בגלל מה שפרופ' מצגר אמר:

ישראל קפה: הגירעון הממשי הוא תשעה מיליון ולא 15 מיליון, אם מוסיפים את כל ההכנסות שלנו.

ישראל קפה: שוב, הבקשה שלנו – ואני חוזר עליה, כי חשוב מאד לחזור עליה – זה לתת סעד לסטודנטים שלומדים עכשיו בשנה ב' ובשנה א', שהם יקבלו את ההבטחה שהם מסיימים רפואת שיניים.

ישראל קפה: כי אני מכיר סטודנטים – הם ממשיכים לפנות אלי כראש בית ספר שבתקופתו הם התקבלו – ואומרים: גם בירושלים לא מוכנים לקבל אותנו, כי על הטופס של הציונים שאנחנו מגישים לירושלים, כתוב שלא נרשמנו לרפואת שיניים.

ישראל קפה: כתוב שנרשמנו לתואר ראשון במדעי הבריאות.

ישראל קפה: לכן, הם לא פה ולא שם, והם הראשונים שצריכים לקבל סעד.

ישראל קפה: אני – ואני בטוח שגם כל האחרים – לא דואג לפרנסה של רופא השיניים שעובדים בבית הספר.

ישראל קפה: הם יהיו מסודרים.

ישראל קפה: זו לא הבעיה.

ישראל קפה: צריך לתת את הסעד לסטודנטים, ויש כאן נציגות של הסטודנטים, ואתם תשמעו אותה.

ישראל קפה: וזו הבעיה העיקרית שלנו.

ישראל קפה: כל השאר – חשיבות רפואת שיניים וכל הדברים האחרים – אני חושב שחבר הכנסת אורון הציג אותם בצורה יפה מאד.

מיכאל מלכיאור: טוב.

מיכאל מלכיאור: אנחנו רוצים לשמוע, באמת, את מנהל בית הספר הנוכחי.

מיכאל מלכיאור: האם באמת יש פה משהו שנסתר מעין הציבור ומעין כולנו, או שאתם יכולים להציג את כל הדברים כמו שהם.

מיכאל מלכיאור: בבקשה, פרופ' פיינרו.

מנחם פיינרו: ראשית, אני מתנצל בשם הנהלת האוניברסיטה שלא הצליחה להגיע, בגלל חבר הנאמנים.

מנחם פיינרו: הם ביקשו דחייה של הישיבה.

מנחם פיינרו: אמרת, אני יודע.

מנחם פיינרו: אני רק חוזר על הדברים.

מיכאל מלכיאור: תודה שאתה מאשר.

מנחם פיינרו: לא, לא מאשר.

מנחם פיינרו: בטוח.

מנחם פיינרו: אם הנהלת האוניברסיטה הייתה פה, הייתי מדבר קצת אחרת.

מנחם פיינרו: אני היחידי שמייצג את האוניברסיטה, אז קודם כל, אני חושב שזה מן ההגינות לייצג את הנהלת האוניברסיטה שלא נמצאת.

מנחם פיינרו: אני רק אקריא לכם, ברשותכם, כמה שורות מהחלטת הוועד המנהל של האוניברסיטה, שכפי שכולנו יודעים, זו הראשות הסטטוטורית העליונה של האוניברסיטה, לפי הרפורמה.

מנחם פיינרו: הם היום המנהלים של האוניברסיטה.

מנחם פיינרו: והישיבה שלהם הייתה ב-11 במאי, דהיינו: לפני 11 יום.

מנחם פיינרו: ואני אקריא לכם, זה לא ארוך.

מנחם פיינרו: הועד המנהל של האוניברסיטה תומך במהלכי ההנהלה למצוא שותף להפעלת בית הספר לרפואת שיניים – לא כתוב שם קופת חולים או ארגון הסגל או איזה ארגון אחר - על מנת להבטיח את המשך פעילותו ברמה גבוהה וללא גירעון.

מנחם פיינרו: בשל האופי המיוחד של הוראת רפואת שיניים יש צורך בתקציב ייחודי על מנת להבטיח שבית הספר לא יטיל על התקציב את - - ".

זו פעם ראשונה שהנהלת האוניברסיטה מקבלת החלטה כזאת?

מנחם פיינרו: כן.

פעם ראשונה?

מנחם פיינרו: "הוועד המנהל מקדם בברכה את התגייסותה של שרת החינוך - - -"

משה גפני: נדמה לי שזו החלטה שהייתה גם לפני שנתיים.

מנחם פיינרו: יכול להיות, אבל זה ועד מנהל חדש.

אני שאלתי אם זו החלטה שפעם ראשונה הוועד המנהל מקבל, שהוא הולך לשותף לבית הספר לרפואת שיניים.

למיטב ידיעתי – לא.

קריאה: אבל זה ועד מנהל חדש.

זה לא משנה.

יש רצף שלטוני.

מנחם פיינרו: השותפות שעכשיו מדברים עליה, היא בסדר גודל הרבה יותר גבוה מאשר היה בזמנו.

מיכאל מלכיאור: מה זאת אומרת?

מיכאל מלכיאור: באיזה סדר גודל?

מנחם פיינרו: פי שלוש.

מנחם פיינרו: זה סדר הגודל.

מנחם פיינרו: פי שלוש.

מנחם פיינרו: "הוועד המנהל מקדם בברכה את התגייסותה של שרת החינוך לסייע - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה.

מיכאל מלכיאור: מה זה פי שלוש?

מנחם פיינרו: פי שלוש ממה שהייתה השותפות בעבר.

מנחם פיינרו: זאת אומרת, התרומה של השותף החיצוני.

צבי מצגר: כמה נותן השותף החיצוני?

מנחם פיינרו: אני לא יודע, אני לא מכיר את הפרטים.

מנחם פיינרו: אבל בערך פי שלוש.

מיכאל מלכיאור: אני לא מבין.

מיכאל מלכיאור: אתה אמרת: יש החלטה כללית, שאומרת: צריכים לחפש שותף.

מיכאל מלכיאור: עכשיו אתה אומר – השותף נותן פי שלוש.

משה גפני: אבל הנושא הזה לא יכול להידון בוועדת החינוך, הוא חייב להידון בוועדה לשירותים חשאיים.

משה גפני: יש פה ועדה כזאת.

מנחם פיינרו: אני התחלתי את דברי.

חוזרת על עצמה המנטרה הזאת כל הזמן.

הוא אפילו לא מעז להגיד מי השותף.

חיים אורון: אבל אנשים כמוך לא נכנסים לשם, גפני.

חיים אורון: גם אני לא.

מיכאל מלכיאור: בוא תסביר לנו מה על השולחן עכשיו.

מנחם פיינרו: אני אסביר.

מנחם פיינרו: אז תנו לי רק לגמור לקרוא את החלטת הוועד המנהל – זה כבר הסוף שלה.

מנחם פיינרו: קודם כל, לתת את הקרדיט לשרת החינוך, מכיוון שהשותפות האסטרטגית של היום – לא מה שהיה בעבר – לא מכסה את מלוא הגירעון של האוניברסיטה.

מנחם פיינרו: אני לא נכנס לוויכוח פה כמה זה, כי אני לא איש כספים, אני איש אקדמיה.

מנחם פיינרו: אני רק מספר את דעת האוניברסיטה.

מנחם פיינרו: חבל שהנשיא לא פה.

מנחם פיינרו: הוא ביקש ממני לבקש מהוועדה לדחות את הישיבה לשבוע הבא, כדי שהוא יוכל להיות ולהסביר את עצמו.

מנחם פיינרו: אני מבין שאי אפשר היה לדחות, לכן אני מנסה להסביר כמיטב יכולתי.

מנחם פיינרו: אני בכלל רופא, לא רופא שיניים.

מיכאל מלכיאור: אבל אתה גם מנהל בית ספר.

מנחם פיינרו: בסדר.

מנחם פיינרו: מינו אותי – מה אני יכול לעשות?

מנחם פיינרו: בעוונותי, עשו ממני רופא שיניים.

מנחם פיינרו: אז קודם כל, מודים לשרת החינוך שהבטיחה, שהיא עם הות"ת, תמצא עזרה בתקציב ייחודי שיאפשר - - -

רעות בר-גיל: זה לא ממש מה שאמרנו.

מנחם פיינרו: בערך.

קריאות: - - -

מיכאל מלכיאור: סליחה, אני מבקש לשמוע עכשיו בצורה מסודרת.

מנחם פיינרו: אם תשמעו אותי, אני בטוח שזה יובן.

מנחם פיינרו: אבל במקוטע, מילים שהיו קודם לא נשמעו.

מנחם פיינרו: אני חוזר: "הוועד המנהל מקבל בברכה את התגייסות שרת החינוך לסייע בעניין זה וקורא לשרת החינוך, לשר הבריאות ולות"ת, למצוא את התקציב הייחודי שיאפשר המשך פיתוח ופתיחת בית הספר.

- - -

מנחם פיינרו: כדאי לשמוע עד הסוף.

מנחם פיינרו: תאמין לי שזה יבהיר לך את הגישה של האוניברסיטה.

מנחם פיינרו: לא הגישה שלי אישית, אני מייצג פה את האוניברסיטה.

מנחם פיינרו: "הוועד המנהל מבקש להדגיש בצורה הברורה ביותר, שאוניברסיטת תל אביב לא תקיים לימודי רפואת שיניים – לא תקיים לימודי רפואת שיניים – בתקציב גירעוני הפוגע בשאר האוניברסיטה".

מנחם פיינרו: זה שיהיה ברור קודם כל.

מנחם פיינרו: ועכשיו, אפשר להתחיל לדון הלאה.

מנחם פיינרו: מה עושים כדי שנאפשר לאוניברסיטה לפתוח מחדש את בית הספר?

מנחם פיינרו: כי ההרשמה קיימת, כמו שאמרו לכם פה, אבל הם לא מתקבלים לרפואת שיניים, הם מתקבלים למדעי הרפואה.

מנחם פיינרו: השנה זו תהיה השנה השלישית אותו דבר, וצריך למצוא את הדרך איך עוזרים לאוניברסיטה לקיים בית ספר לרפואת שיניים.

מנחם פיינרו: כי באוניברסיטה, כמו שאתם יודעים, יש הרבה פקולטות, יש למעלה מאלף אנשי סגל, מבחינת האוניברסיטה פקולטה פחות או בית ספר פחות או כמה חברי סגל פחות, יכולים לחיות כאוניברסיטה גם בלי רפואת שיניים.

ישראל קפה: יותר טוב.

מנחם פיינרו: אולי יותר טוב.

מנחם פיינרו: אני טוען – הייתי פעם דיקן של הפקולטה לרפואה – אני טוען שגם לפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב חשוב קיום בית הספר, וצריך למצוא את הדרך איך פותחים את בית הספר מחדש.

מנחם פיינרו: וזה שמלגלגים על האוניברסיטה או אומרים שהייתה החלטה כזאת - שלוש שנים המשבר הזה נמשך.

מנחם פיינרו: אותי מינו בנובמבר וביקשו שאני אנסה למצוא דרך כיצד פותחים את בית הספר.

מנחם פיינרו: בחנתי את כל הדרכים.

מנחם פיינרו: דבר ראשון, שכר לימוד.

מנחם פיינרו: אמרו לי: אין סיכוי ששכר הלימוד יעלה במדינת ישראל.

מנחם פיינרו: ישבתי עם יושב ראש ות"ת – חבל שהוא לא פה - ושאלתי אם יש סיכוי שנקבל תוספת לעלות של תלמיד ברפואת שיניים, שהלימודים ברפואת שיניים – כי סטודנט כזה שגומר – טלי שני, שנמצאת פה ותכף תדבר – היא גומרת בעוד כמה חודשים, יוצאת החוצה, פותחת קליניקה ומטפלת בנו.

מנחם פיינרו: חייבים להכשיר אותה למצב הזה.

מנחם פיינרו: בשביל זה צריך להיות על יד כל שני סטודנטים מורה אחד.

מנחם פיינרו: אי אפשר להשאיר אותם בחדר הרצאות עם מורה אחד על מאתיים סטודנטים.

מנחם פיינרו: עלות של סטודנט לרפואת שיניים עולה למעלה מ-150 אלף שקל לשנה.

מיכאל מלכיאור: כל זה אנחנו יודעים.

ג'מאל זחאלקה: אז יש כאן מצב של כאילו – כאילו בית ספר, כאילו רפואת שיניים, כאילו - - -

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת זחאלקה, סליחה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נדבר כל אחד בתורו.

מיכאל מלכיאור: אתה ביקשת שנשב בשקט ונקשיב לסוף דבריך.

מנחם פיינרו: גמרתי.

מיכאל מלכיאור: רובם ישבו פה בשקט והקשיבו לסוף דבריך.

מיכאל מלכיאור: אני מוכרח להגיד: אני לא הבנתי שום דבר.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ביקשנו לקבל ממך - - -

אם תרצה אני אסביר לך.

הייתי בסרט הזה.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת גפני.

מיכאל מלכיאור: אנחנו ביקשנו לקבל ממך תמונה - מה ההצעה המתגבשת עכשיו.

מיכאל מלכיאור: לקבל תמונה מלאה של הדבר.

מיכאל מלכיאור: אם זה אכן, כמו שטוען חבר הכנסת גפני, דבר שהוא חשאי וסודי, אז אנחנו נדע לטפל לפי זה.

מיכאל מלכיאור: אם לא - אנא תציג בפנינו כנציג האוניברסיטה וכמנהל בית הספר, מהי ההצעה, ונוכל לדון אם אנחנו חושבים שזה כיוון נכון או לא נכון.

מנחם פיינרו: כמו שאני יודע – אני לא יכול להגיד דברים שאני לא יודע.

מנחם פיינרו: אני לא שותף – חבר הכנסת גפני התבטא פה שזה משהו סודי – אני לא יודע גם כן.

מנחם פיינרו: אני לא מודע לפרטים.

יצחק גלנטי: איך אפשר לדון במשהו שלא יודעים מהו?

אדוני היושב ראש, אני אסביר לך את העניין הזה.

מה שהנהלת האוניברסיטה אומרת, זה מה שהיא אמרה בדיון כאן לפני שנתיים או שנה וחצי.

היא אומרת דבר נורא פשוט: לאוניברסיטה יש גירעון, והאוניברסיטה נדרשה לצמצם את הגירעון שלה או לסגור את הגירעון.

היא אמרה דבר נורא פשוט: אני, את בית הספר לרפואת שיניים לא מחזיקה יותר, אלא אם כן – ולא שמת לב למילה שהוא אמר, כי היא מאד חשובה - - -

מיכאל מלכיאור: שמתי לב.

מיכאל מלכיאור: שמתי לב.

אלא אם כן יגיע תקציב ייחודי, לנושא של רפואת השיניים.

לא ניגע באוניברסיטה בשום פקולטה אחרת, בשום מחלקה אחרת, בסגל, בהנהלה, לא ניגע בכלום.

מיכאל מלכיאור: לא נתרום שום דבר.

משה גפני: שום דבר לא נתרום לעניין הזה.

משה גפני: אתה רוצה בית ספר לרפואת שיניים?

משה גפני: אתה יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת?

משה גפני: תביא כסף.

משה גפני: תגיד ליועצת של שרת החינוך שהיא תביא כסף.

משה גפני: אנחנו, האוניברסיטה, לא נותנים לעניין הזה שקל.

משה גפני: זה שהסטודנטים יחכו, ילמדו ויעבדו עליהם, ובסופו של דבר יברחו לחוץ לארץ ושם הם יישארו רופאי שיניים וכאן ישימו רופאי שיניים מסוג גימ"ל, זו לא בעיה של הנהלת האוניברסיטה.

משה גפני: זה משרד החינוך.

יצחק גלנטי: חבר הכנסת גפני, אתה יודע כמה כסף הוא מבקש?

יצחק גלנטי: אני לא הבנתי עד עכשיו.

אני אגיד לך בדיוק.

הוא מבקש 15 מיליון שקל.

15 מיליון.

יצחק גלנטי: אבל טוענים פה שהגירעון הממשי הוא תשעה מיליון.

אז מה?

אז הוא רוצה שתכסה גם את המשכורת של ההנהלה.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת גפני, אני מסכים אתך שזאת המסקנה מזה.

מיכאל מלכיאור: אני אבל מבקש מעבר לכך לדעת – יש כנראה איזשהו משא ומתן עם שותף שמוכן כן, או לשים כסף, או לעשות בצורה אחרת בשולחן.

מיכאל מלכיאור: אז אנחנו פשוט רוצים לדעת - - -

הנה השותף.

אני מגלה לך – אסור לגלות את זה, אבל אני מגלה לך: הוא השותף.

יואל חסון: זה השותף?

יואל חסון: אתה השותף?

עוזי הלפרין: - - -

קריאה: הוא סמוי.

מיכאל מלכיאור: קודם כל, אני מוכרח להביע פליאה, שבאמת לא מערבים את מנהל בית הספר לרפואת שיניים במשא ומתן שיש לו קשר אליו.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר.

ישראל קפה: גם את הקודם לא ערבו.

מיכאל מלכיאור: הוא אמר את זה.

קריאה: זו שיטה ומדיניות, לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, שלא מערבים את הגוף המקצועי שאולי מבין מה זה דורש ללמד רופאי שיניים, במשא ומתן, אני חושב שזה דבר שלא עושים.

מנחם פיינרו: תקרא את סעיף 3ב של הסטודנטים.

מנחם פיינרו: זה הסעיף שהם מבקשים את זה, כי הם יודעים את מה שאתה כרגע אמרת.

ישראל קפה: בשנה שעברה היה שותף אחר ולפני שנתיים היה שותף אחר ובשנה הבאה יהיה שותף אחר.

ישראל קפה: אין.

ישראל קפה: רק דיבורים.

מיכאל מלכיאור: בואו נשמע שוב רק את העובדות.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה לשמוע את הסטודנטים ואחר כך את קופת חולים, ואחרי זה שוב התייחסות של חברי כנסת.

מיכאל מלכיאור: בבקשה.

טלי שני: אני סטודנטית שנה ו' בבית הספר לרפואת שיניים, תל אביב.

למה את רשומה?

טלי שני: אני סטודנטית לרפואת שיניים.

טלי שני: אני חלק מהסטודנטים שהיו בצינור עוד לפני שהייתה החלטה לסגור את בית הספר.

טלי שני: אני אסיים כרופאת שיניים.

טלי שני: יושב פה גם סטודנט אחר, שהוא לא יסיים, כנראה, אם המצב יימשך, כרופא שיניים.

את היית בישיבה הקודמת גם, נכון?

טלי שני: הייתי גם בישיבה הקודמת.

טלי שני: אכן.

קריאה: מנהיגת סטודנטים אותנטית.

טלי שני: תודה.

טלי שני: בכל מקרה, מה שחשוב לי לציין אם כבר מדברים על השנה שעברה – אנחנו מדברים פה הרבה על הנושא של המשא ומתן.

טלי שני: באמת, בשנה שעברה אנחנו היינו פה באותו מצב.

טלי שני: בשנה שעברה הנהלת האוניברסיטה טענה שיש הסכם עם קופת חולים מכבי, השנה זו קופת חולים כללית – אם לומר את האמת:

טלי שני: הסטודנטים לא לגמרי מאמינים.

טלי שני: הוליכו אותנו שלוש שנים, ואנחנו לא לגמרי מאמינים.

טלי שני: זה, כי דיברנו על מה שקרה פה שנה שעברה.

טלי שני: אם כולם מדברים על הסכם חשאי - צריך לוודא אם באמת יש הסכם כזה.

מיכאל מלכיאור: קשה לנו לוודא, כי אנחנו לא יודעים כלום.

טלי שני: נכון.

טלי שני: אולי בגלל זה הוא חשאי.

טלי שני: בכל אופן, מה שחשוב לי לציין מנקודת מבט של סטודנטים – קצת דיברו על זה קודם – בית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב הוא לא רק בית ספר לרפואת שיניים.

טלי שני: הוא בית ספר חברתי.

טלי שני: הוא מספק טיפולי שיניים חינם.

טלי שני: כל יום שלישי יש כ-150 ילדים שבאים לקבל טיפול שיניים חינם, רובם ממשפחות נזקקות, מרובות ילדים.

טלי שני: יש מחירונים מיוחדים לעולים חדשים שמקבלים טיפולי שיניים – חלקם בחינם, חלקם בהוזלות.

טלי שני: סטודנטים מקבלים טיפולי שיניים מוזלים, יש לנו קרנות שדרכן אנחנו מעניקים עזרה במימון טיפולי שיניים – ובעצם חשוב לנו לציין את העובדה הזו, כי הסטודנטים לא רק דואגים לעצמם, אנחנו דואגים להרבה יותר מזה.

טלי שני: חשוב לנו גם לציין שרמת ההוראה בבית הספר כרגע, בגלל כל הערפל הזה שקיים שלוש שנים, כבר נפגעת.

טלי שני: וזה לא שזה הולך ויהיה יותר גרוע, זה כבר מידרדר זה כבר פחות טוב ממה שזה היה קודם.

טלי שני: ואין מה לעשות, כשיש ערפל כזה על עתיד של בית הספר, מרצים, אנשים שבעבר היו מתנדבים, כפי ששמעתם, פחות נוטים להתנדב.

טלי שני: פחות רואים לאן כל זה מוביל.

טלי שני: ומאד חשוב לנו לציין את הנושא של רמת ההוראה והמחקר בבית הספר, שחשובים לנו מאד.

מיכאל מלכיאור: טוב, אנחנו קראנו בעניין רב את הדברים של הסטודנטים, כי אני חושב שהם עשו תמצית מאד נכונה של כל הסוגיה.

מיכאל מלכיאור: אולי ישכילו – אם לא יודעים במשרד החינוך במה מדובר, אז אולי במשרד הבריאות כן יודעים?

מירב שביב: אפשר את הות"ת?

מיכאל מלכיאור: בואו נשמע קודם את משרד הבריאות.

מיכאל מלכיאור: נמצא אתנו כאן מנהל האגף לבריאות השן.

שלמה זוסמן: הדברים שלי יהיו יותר קצרים, כיוון במשרד הבריאות יודעים פחות ממה שיודעים במשרד החינוך.

מאז אתם לא יודעים.

שלמה זוסמן: אנחנו יודעים פחות או יותר מה שידענו אז.

מיכאל מלכיאור: לכן לא בירכו את שר הבריאות, רק את שרת החינוך.

שלמה זוסמן: בסדר.

שלמה זוסמן: הות"ת והתקצוב של ההשכלה הגבוהה בישראל נמצא במשרד החינוך ואני חושב שאך טבעי ששרת החינוך תהיה זאת שתיכנס לעובי הקורה ותנסה למצוא פתרון.

שלמה זוסמן: מבחינה מקצועית, המשרד הביע את דעתו בצורה מאד ברורה וחד משמעית עוד לפני שלוש שנים, כשהמשבר התחיל.

שלמה זוסמן: אנחנו מתנגדים לסגירת בית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה, אנחנו חושבים שיש צורך בשני בתי ספר במדינת ישראל ויש צורך בשני בתי הספר.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת, אתה מסכים עם ההסכמה הכללית על כך, אבל חוץ מזה לא עדכנו אותך בשום דבר.

שלמה זוסמן: לגבי המשא ומתן – לא.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

מיכאל מלכיאור: נציג קופת חולים הכללית.

עוזי הלפרין: קודם כל, ככה:

עוזי הלפרין: לנו יש רשת מרפאות שיניים - - -

יואל חסון: רגע, אתה תגלה לנו את ההסכם?

עוזי הלפרין: תכף נגיע לזה.

עוזי הלפרין: עוד לפני כן – כחברת בת, אנחנו מפעילים רשת מרפאות שיניים לשייאות כללית.

עוזי הלפרין: יש לנו 80 מרפאות שיניים בפריסה ארצית, מקריית שמונה ועד אילת, אנחנו מעסיקים כ-2000 עובדים ברשת.

עוזי הלפרין: מבחינה לאומית, חשוב מאד שהפקולטה לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב תמשיך להתקיים, אין ספק.

עוזי הלפרין: אם נסתכל כמה שנים קדימה, אנחנו צפויים למחסור של רופאי שינים, ודבר שני - במידה שיהיה מחסור ברופאי שיניים, אין ספק שגם המחירים של טיפולי השינים יתייקרו.

יצחק גלנטי: לא יהיה מחסור בלומדים, אבל אתה יודע איך לומדים.

לא.

לא יהיה מחסור ברופאי שיניים, רק שיניים לא יהיו.

צבי מצגר: לא יהיה מחסור באנשים שמטפלים בשיניים, יהיה מחסור ברופאי שיניים.

ג'מאל זחאלקה: סוג ב' יהיה.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: הקהה את שיניו.

מיכאל מלכיאור: בואו.

עוזי הלפרין: זה לחלק הראשון.

עוזי הלפרין: לחלק השני – שמעתי פה מפרופסור פיינרו את החלטת הוועד המנהל.

עוזי הלפרין: בעצם האוניברסיטה מנהלת משא ומתן עם כמה גופים שאחד מהם זה אנחנו, אז כרגע – מאחר שעדיין אין סיכומים, לא הייתי נכנס לפרטים.

מיכאל מלכיאור: ומה הרעיון הכללי, אתה יכול להגיד לנו?

עוזי הלפרין: לא הייתי נכנס.

עוזי הלפרין: יש מספר רעיונות.

יואל חסון: האם זה לשנים ארוכות, האם זה לשנה אחת?

עוזי הלפרין: רק לשנים ארוכות, לפחות מתוך ראייה שלנו, כדי שנוכל לתת את שירותי רפואת השיניים ששייאות כללית מספקת כיום – אנחנו מסתכלים על זה מבחינה לאומית – ולשלב גם את האוניברסיטה, את הסטודנטים.

מיכאל מלכיאור: הות"ת.

מירב שביב: אני חוזרת על מה שנאמר על ידינו בישיבות הוועדה הקודמות, כדי להעביר את שיטת התקצוב הכללית של ות"ת.

מירב שביב: בעיקרון, אנחנו מעבירים תקציב בהתאם למודל תקצוב שמבוסס על קריטריונים שוויוניים.

מירב שביב: מבוסס על תפוקות הוראה ותפוקות מחקר.

מירב שביב: המודל שלנו כולל תעריפים, - - - בהוראה, לפי תחומים, לפי תחומי לימוד, לרבות תחומי רפואה בכלל.

מירב שביב: בהתאם לכך ניתנים תעריפים לאוניברסיטאות בצורה שוויונית.

מירב שביב: אז קודם כל, אנחנו לא יכולים לשנות ולתת תעריף ספציפי, ייחודי, או תקציב ייחודי, לאוניברסיטת תל אביב, שאנחנו לא נותנים לאוניברסיטאות אחרות.

מיכאל מלכיאור: יש פה רק שניים, במקרה הזה.

מירב שביב: זה תעריף רפואה.

מירב שביב: אין לנו תעריף מיוחד לרפואת שיניים.

מיכאל מלכיאור: אבל אם עולה סטודנט לרפואת שיניים 160,000 שקל כפי ששמענו פה – כולם הסכימו למספר, אגב, וטוב שיש הסכמה לנתון.

מיכאל מלכיאור: אם זה עולה, אז אי אפשר לתת אותו דבר כמו שעולה סטודנט שהעלות שלו היא 50,000 שקל .

מירב שביב: ברור.

מירב שביב: אני אתייחס.

מירב שביב: אז קודם כל, תעריפי רפואה הם בין התעריפים הגבוהים ביותר של ות"ת.

מיכאל מלכיאור: שהם כמה?

מירב שביב: שהם לתואר שני כ- 50,000 ש"ח, ולתואר ראשון כ- 30,000 ש"ח לתלמיד.

מירב שביב: מעבר לתעריפים האלה, לאוניברסיטה יש תקציבים נוספים, במסגרת מודל המחקר של ות"ת ובמסגרת תקציבים אחרים שאני מיד אפרט.

מירב שביב: לגבי נושא התעריפים בכלל – אנחנו בודקים עכשיו את התעריפים שלנו.

מירב שביב: יכול להיות שות"ת יעשה שינוי בתעריפים כאלה או אחרים, אבל כמובן שזה יבוא על חשבון תעריפים שהם היום אולי גבוהים מדי, או שנותנים תקצוב יתר לאוניברסיטאות.

מירב שביב: כך שאנחנו מוגבלים בתקציב, יש לנו עוגה כוללת לנושא ההשכלה הגבוהה, ואנחנו לא נוכל ליצור יש מאין ולהעלות תעריפים מבלי שיש לנו מקור תקציבי למלא את התוספת הזאת.

מירב שביב: זה לגבי התקציבים.

מיכאל מלכיאור: אמרת שיש תקציבים נוספים, ותפרטי, אז אנא.

מירב שביב: האוני מקבלת בתוכנית החומש הנוכחית, דהיינו: בתשס"ד עד תשס"ה, עשרות מיליוני שקלים בגין תוכנית ההבראה שלה, שהם הרבה יותר מאשר אותם 15 מיליון ש"ח שנקבו פה כגירעון של בית הספר.

מירב שביב: ות"ת כעקרון לא מתערבת באופן חלוקת התקציב בין התחומים השונים.

מירב שביב: לאוניברסיטה יש חופש אקדמי ומנהלי.

מיכאל מלכיאור: אבל זה לא תקציב שניתן לבית הספר.

מיכאל מלכיאור: זה לסיפור הכללי של האוניברסיטה.

יואל חסון: לפנסיות, לכל הדברים האלה.

יואל חסון: אבל זה נכון שאוניברסיטת תל אביב מקבלת שמונים מיליון שקל יותר מכל אוניברסיטה אחרת?

מירב שביב: לא שמעתי על הנתון הזה, ואני לא יכולה לאשר אותו.

אבל היא גם הכי גדולה.

מירב שביב: האוניברסיטה מקבלת תקציבים נוספים בגין הבראה.

מירב שביב: בעיקרון, באחריותה לאזן את תקציבה.

מיכאל מלכיאור: טוב, זה מובן.

מיכאל מלכיאור: אני שואל אותך עוד פעם: הסטודנט לרפואת שיניים, שעולה 160,000 שקל, מקבל בדיוק אותו תעריף כמו סטודנט לרפואה שעולה חמישים אלף?

מירב שביב: הסטודנטים לרפואה בכל אחת מהאוניברסיטאות שמלמדות רפואה, האוניברסיטה מקבלת בגינם את אותו תעריף.

מירב שביב: עוד משפט אחד: ות"ת, כגוף מתכנן ולא רק מתקצב, רואה בנושא הזה, של רפואת שיניים והצורך ביותר מבית ספר אחד, נושא לאומי שהוא בתחום אחריותה.

מירב שביב: אם אוניברסיטת תל אביב תחליט שהיא סוגרת או שהיא לא תמצא פתרון לבית הספר, ות"ת תצטרך לדאוג לקיומו של בית ספר נוסף במסגרת אוניברסיטה אחרת או במסגרת פתרון אחר.

מיכאל מלכיאור: הבנו את העניין.

מיכאל מלכיאור: זה שאתם רואים את זה נושא לאומי, אני חושב שזו אמירה חשובה לוועדה.

צבי מצגר: לעניין התמחיר.

צבי מצגר: יש פה תמחיר שגוי לאורך שנים, ואני רוצה שחברי הוועדה יבינו למה אף אחד לא התעורר עד עכשיו.

צבי מצגר: בהדסה, מי שמקבל את ההקצבה של ות"ת זו האוניברסיטה העברית, ואין עליה הוצאה כל כך גדולה, אז אין לה עניין לשנות, כי הם מקבלים כך וכך, מספיק.

צבי מצגר: בתל אביב, במקור – ניתן קרדיט לקופת חולים – קופת חולים במקור הייתה שותפה בבית הספר בתל אביב.

צבי מצגר: 50%-50% מבחינת התקציב.

צבי מצגר: ובתקופה הזאת לא התעוררה הבעיה.

צבי מצגר: הבעיה התעוררה במלוא חומרתה כאשר קופת חולים פרשה מהשותפות עם אוניברסיטת תל אביב.

ומתי זה קרה?

צבי מצגר: לפני כעשר שנים.

ישראל קפה: 1992-1993.

צבי מצגר: ואז האוניברסיטה הייתה צריכה להחליט אם היא ממשיכה עם בית הספר לרפואת שיניים או לא.

צבי מצגר: היות והאוניברסיטה הייתה בתקופת פריחה ושגשוג גם מבחינה כלכלית, היא החליטה שמספיק חשוב לה – אני אצטט את פרופסור דינשטיין, שאמר, שבית הספר לרפואה שיניים הוא אחת מאבני החן בכתר האקדמי של האוניברסיטה.

צבי מצגר: כך הוא התייחס לזה.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שקיבלנו תמונה מלאה.

מיכאל מלכיאור: רשום אצלי: חבר הכנסת אלכס מילר, חבר הכנסת הרב גפני, חבר הכנסת חסון וחבר הכנסת זחאלקה – הוספתי אותך.

ג'מאל זחאלקה: הייתי הראשון.

מיכאל מלכיאור: לא, לא היית.

מיכאל מלכיאור: הוא כבר ביקש לפני שהתחלנו את הישיבה.

מיכאל מלכיאור: וגפני מהישיבה הקודמת.

מיכאל מלכיאור: כן, בבקשה.

מיכאל מלכיאור: שני משפטים.

עומר הירש: אני סטודנט שנה ב' שנמצא בעין הסערה.

עומר הירש: אני בסוף השנה הבאה מקבל תואר ראשון במדעי הרפואה, ובזה מסתיימים לימודי באוניברסיטת תל אביב, לפחות מבחינת רפואת שיניים, אני- - - אמצא לעצמי משהו אחר.

עומר הירש: רציתי להעביר את הדחיפות שאני וחברים שלי רואים בזה.

עומר הירש: בשנה הבאה, בית הספר, באופן מעשי - - -

מיכאל מלכיאור: עומר, עומר, זה מובן לנו מאד.

מיכאל מלכיאור: זה מובן לנו מאד מתוך הדברים שנאמרו.

עומר הירש: דבר שני, אנחנו נמצאים באיזשהו פרדוקס.

עומר הירש: אנחנו לא סטודנטים לרפואת שיניים מבחינת אף אחד, אבל אנחנו כן לומדים קורסים של רפואת שיניים.

עומר הירש: אנחנו לא יכולים להירשם לשום מקום להמשך לימודי רפואת שיניים – לא להונגריה, לא לרומניה ולא לבולגריה.

מיכאל מלכיאור: עומר, כל זה נאמר כבר.

עומר הירש: נאמר?

עומר הירש: לא שמעתי.

מיכאל מלכיאור: כן.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבינים שזו לא רק בעיה לאומית אלא יש קורבנות מיידיים לבעיה הלאומית הזאת.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.

אלכס מילר: דבר ראשון, צר לי שבישיבה שמדובר פה על ההשכלה הגבוהה ועל אוניברסיטת תל אביב, נמצאים פה רק רבע מחברי הוועדה.

או, זה הרבה.

תתחיל להתרגל.

אלכס מילר: תשמע, אני חדש.

אלכס מילר: אני צריך להתרגל לזה.

אלכס מילר: אבל אני חושב שהנושא הזה די חשוב וששאר חברי הכנסת היו צריכים לבוא ולהביע את דעתם בנושא הזה.

מיכאל מלכיאור: אני יכול להגיד לך שהיו כמעט חצי, לא רבע.

מיכאל מלכיאור: אבל בסדר.

מיכאל מלכיאור: יש בסך הכל 15 חברים פה, וזה בסדר.

אלכס מילר: דבר ראשון, אני חושב שהמבט הסטודנטיאלי לנושא הזה הוא מאד חשוב.

אלכס מילר: ברגע שיש מסלול שבא ומצהיר על כך שבעתיד הוא הולך להיסגר, סביר להניח שאותו סטודנט שבא להירשם למסלול ואומרים לו: תשמע, המסלול הזה כנראה הולך להיסגר, הוא לא יירשם וילך למקום אחר.

אלכס מילר: אז הנתון על הירידה בכמות הסטודנטים במסלול, בא כי כנראה אומרים לסטודנטים שהמסלול הולך להיסגר ואז הם לא נרשמים.

אלכס מילר: עכשיו, לא יכול להיות שאוניברסיטת תל אביב באה אלינו בצורה כזאת של איום, שאם אתם לא מעבירים את הכסף אנחנו סוגרים את המסלול.

אלכס מילר: אז מה יהיה אם נעביר את הכסף?

אלכס מילר: בפעם הבאה יבוא מסלול אחר ויגיד לנו: נסגור אם לא תתנו לנו כסף.

אלכס מילר: זאת לא פעם ראשונה שבאים ודנים על אוניברסיטת תל אביב.

אלכס מילר: אני חושב שבשבעה-שמונה החודשים האחרונים דיברו גם על נושא של תקציב.

אלכס מילר: לא יכול להיות שבאים ומדברים על סגירת מסלול זה או אחר, על חשבון הסטודנטים, ולא מדברים על מה שקורה בתוך המוסד.

אלכס מילר: אז יכול להיות שכדאי לנו לבדוק – אם יש לנו אפשרות כזאת - מה קורה בתוך המוסד, אם הניהול מבחינת התקציב הוא נכון.

אלכס מילר: ואולי על ידי זה לא נגיע למצב שיסגרו מסלול כזה או אחרים.

אלכס מילר: אני גם הייתי שמח מאד שהנציגות של האוניברסיטה, כשהם מבקשים מאתנו תמיכה, שגם הנציגות - כמו שהנשיא אמר לנו שהוא עסוק - - -

מיכאל מלכיאור: לא.

מיכאל מלכיאור: הוא עסוק לגיטימי.

מיכאל מלכיאור: בוא נהיה הגונים כלפי גם הנשיא וגם ההנהלה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו לא נעשה פה עליהום.

יש לנו טענות אמיתיות עליו, לא צריך להוסיף לו טענות לא אמיתיות.

מיכאל מלכיאור: הוא עסוק עם חבר הנאמנים.

מיכאל מלכיאור: הוא התקשר ומאד ביקש להיות, ואני רוצה להדגיש את זה, למען ההגינות גם כלפיו וגם כלפי ההנהלה.

מיכאל מלכיאור: זה דבר לגיטימי.

מיכאל מלכיאור: שהוא לא היה יכול להגיע.

מיכאל מלכיאור: הישיבה הזאת נקבעה – יש לנו תקנון בכנסת שאומר שדיון מהיר חייב להיות תוך שבעה ימים.

מיכאל מלכיאור: ולכן, אנחנו פה עומדים על התקנון, גם כי זה נושא דחוף לנו.

מיכאל מלכיאור: קבענו את זה להיום, זה נושא דחוף, נעביר את הכל לנשיא, אבל לא נעשה עליהום כלפי הנהלת האוניברסיטה.

אלכס מילר: טוב.

אלכס מילר: אין לי בעיה עם זה.

אלכס מילר: עכשיו, בקשר לכל צד זה או אחר, על ידי מוסד זה או אחר, בניגוד צעדים כלפי הסטודנטים שנרשמים, אני חושב שאנחנו, לפני שבאים ומחליטים למסור הודעה לסטודנטים על זה שהמסלול הולך להיסגר באופן רשמי, אני חושב שלפני זה צריכה להתקבל החלטה סופית מה קורה עם המסלול.

אלכס מילר: כי אם עדיין לא התקבלה החלטה שמקובלת על כולם שהמסלול נסגר מסיבות כאלה וכאלה, ואנחנו סגורים על כך שהמסלול נסגר, אסור להודיע לסטודנטים על דבר כזה, כי הם באים ומציבים אותם במצב שהם לא מוצאים את עצמם בתוך המערכת.

אלכס מילר: אני עברתי את זה בזמני, לפני כמה שנים וזה גרוע מאד.

אדוני היושב ראש, יש לנו איזה טבע כזה רע, שכאשר יש משהו טוב ומצליח וכולם אוהבים אותו, פוגעים בו וסוגרים אותו.

אני לא יודע למה זה.

זה רק אצלנו במדינה?

אתה מכיר את מדינות סקנדינביה.

גם שם זה ככה?

יש דבר שנמצא בקונצנזוס.

כולם מסכימים מכל בחינה אפשרית.

אני לא אחזור על מה שנאמר גם כאן בוועדה על ידי הדוברים הקודמים, וגם מה שנאמר בדיונים הקודמים – אני, דרך אגב, הייתי בין היוזמים של הדיון ההוא – הכל שם טוב.

המדינה צריכה את זה, ברמה הלאומית – אמרה נציגת הות"ת - אין ויכוח לגבי העניין הזה.

לא רק זה, הם גם עושים דבר קהילתי, חברתי מהמדרגה הראשונה, יש מטופלים שבאים ומקבלים שם טיפול בהתנדבות.

כל הדברים הם יפים, המדינה צריכה את זה וזה נעשה בסדר, ובכל אופן זה עומד להיסגר.

עכשיו, אני לא אחזור על הדברים.

אני רק פונה אליך, אדוני יושב ראש הוועדה: הכנסת הוצגה כאן בדיון הזה כגוף חסר שיניים לחלוטין.

מדוע?

משום שכבר דנו על זה כבר פעם אחת, כבר אמרנו את כל הדברים.

הכל חזר על עצמו, והכל - בין יתר הדברים שהרגיזו אותי, מה שאמרה נציגת הות"ת - וזה נאמר בפעם הקודמת, נדמה לי שעל ידי גרוסמן, שהיה אז יו"ר ות"ת - שזה נושא חשוב ברמה הלאומית.

זה לא דבר שקרה היום.

לא התרחש משהו ביום ראשון השבוע.

זה נושא שמתמשך לאורך שנים, וזה נושא ברמה הלאומית.

אמרת דבר חמור.

אם בית הספר הזה ייסגר, אתם תפתחו פקולטה אחרת.

מה יהיה אז?

אז יעלה יותר כסף?

מירב שביב: לא.

לא יעלה יותר כסף.

ברור.

אני יודע מה שיקרה.

המציאות הזאת שבה האוניברסיטה מחזיקה את הפקולטה הזאת כבת ערובה – נורא פשוט: היא צריכה לכסות את הגירעון – יש לי הרבה ביקורת על מה שנעשה באוניברסיטה עם בזבוזי כספים – יש לי הרבה ביקורת על זה – ולוקחים את הנושא הזה, שיודעים שאנחנו, חברי הכנסת, לא ניתן לעניין הזה ליפול.

אתה יושב ראש ועדה חדש, אתה חייב להוכיח שיש לך כוח.

אתה חייב להוכיח את זה ויש לך הזדמנות.

מה שהיה בפעם הקודמת – היינו בשלהי קדנציה.

התרחשו כל מיני מאורעות פוליטיים.

הנושא ירד מסדר היום בגלל שהיינו עסוקים בדברים אחרים.

עכשיו זו תחילת קדנציה.

יש לך כוח.

האוניברסיטה תבוא לכאן - - -

מיכאל מלכיאור: חבר הכנסת גפני, זה היה בתחילת ינואר 2005.

לא חשוב.

העניין הזה ירד מסדר היום.

המציאות הזאת, שבה, מה שקורה עכשיו - אנחנו הגוף המפקח על מה שנעשה, גם על הות"ת, גם על האוניברסיטה, וגם על מה שנעשה במערכת הזאת.

אנחנו לא מפקחים על מערכת הבריאות, יש לזה נגישות לנושא הבריאות, אבל הנושא הוא החינוך, ההשכלה הגבוהה.

אתה צריך- אני פונה אליך כיושב ראש הוועדה – לקרוא לנשיא האוניברסיטה, ליושב ראש הות"ת, לקרוא לשרת החינוך, להגיד להם: גברתי ורבותיי, אנחנו לא ניתן שהמוסד ייסגר, אנחנו לא ניתן שהסטודנטים הנרשמים מכניסים אותם למדעי הרפואה ואחרי זה גם גורמים להם נזק אישי, אבל - גורמים נזק לאוכלוסייה.

באופן הכי חמור שיכול להיות.

זה לא יהיה.

אנחנו ועדת החינוך מבקשים - - -

מיכאל מלכיאור: דורשים.

לא.

מבקשים.

אחר כך נעשה להם משהו אחר.

עכשיו מבקשים.

שלושת הגורמים האלה חייבים לתת לנו פתרון בתוך שבועיים – אני לא מכיר קופת חולים, לא יודע.

פעם זה מכבי, אחר כך כללית, עוד מעט לאומית ואחרי זה מאוחדת.

לא יודע קופת חולים – אנחנו רוצים פתרון.

אם אין פתרון, יגיע לפה תקציב האוניברסיטה ויגיעו לפה הרבה נושאים שיש לאוניברסיטה.

אנחנו כל הזמן יכאבו לנו השיניים.

זה נגיד לנשיא האוניברסיטה, זה נגיד לשרת החינוך וזה נגיד ליושב ראש הות"ת.

אין ויכוח, יש קונצנזוס שזה צריך להימשך.

אם רוצים להתחיל אתנו ככה, עם הסכמים חשאיים – אנחנו לא יכולים לקבל הסכמים חשאיים.

אנחנו נציגי הציבור, הם יצטרכו לפרוש לנו כאן – הם רוצים שלא יהיו פה נציגי בית הספר?

בסדר.

אבל אנחנו חברי הכנסת, רוצים לדעת מה הפתרון.

אין פתרון?

אין בעיה.

לא רוצה להגיד את הפתגם בערבית שאומרים לכלב שמחכים שמגיע היום שלו.

קריאה: "ביג'י יומו".

קריאה: אתה לא חייב להגיד על הכלב, אתה יכול להגיד "ביג'י יומו".

לא רוצה לדבר על זה, כי אמרו לי בקדנציה הזאת להתחיל לדבר בנימוס.

אני גם לא יודע ערבית, אז זה לא יוצא לי טוב.

אבל שהם יבינו למה הכוונה.

אנחנו גוף עם שיניים.

אנחנו גוף ש – אם העניין הזה לא יסתדר, אנחנו נמצאים כאן.

נחכה להם בסיבוב, אומרים בעברית קלה.

יואל חסון: מכיוון שאני משער שנושא ההשכלה הגבוהה באוניברסיטאות עוד יעלה על השולחן הזה, צריך להגיד פה ולהזכיר אולי לנציגי האוניברסיטה שלפעמים שוכחים – קודם כל, יש לכם קצת חוסר מזל.

יואל חסון: כי יש פה לפחות שני חברי כנסת שעוד זוכרים את ימי האוניברסיטה ועוד זוכרים את המסדרונות.

יואל חסון: צריך לזכור הסטודנט הוא במרכז בסופו של דבר, ולא כמטרה להתעללות.

יואל חסון: ולא שצריך דרכו לנסות להוציא כסף מכל מיני גורמים תקציביים ולהראות גירעונות.

יואל חסון: העניין של אוניברסיטת תל אביב זה נושא שפורסם.

יואל חסון: הרי אתם מסתירים מאתנו עניינים חשאיים כאלה ואחרים, אבל כל מה שקרה באוניברסיטה בשנה שנתיים האחרונות – אולי קצת יותר – והגירעונות, ובזבוזי הכספים – זה פורסם, כולם יודעים ואפשר להביא את זה כאן ולהציג את הדבר הזה.

יואל חסון: אז קודם כל, כדאי שנציגי האוניברסיטה יידעו: כמו שחבר הכנסת גפני אמר, הרי זו לא הפעם האחרונה שתגיעו, גם לפעמים עם נושאים שחשובים לכם, שתדעו, שתבינו שהסטודנט הוא במרכז.

יואל חסון: אגב, לולא סטודנטים לא יהיו גם כל הדברים האחרים.

יואל חסון: גם לא הנושאים החשובים, המחקרים, אבל גם לא כל הפינוקים והדברים הנחמדים שיש לחלק מסגל האוניברסיטה, ולפעמים לכולם.

יואל חסון: אז צריך להבין את זה.

יואל חסון: אם ניכנס לעניין עצמו צריך לדעת – אני מציע אולי לקחת דוגמה מוועדת חוץ וביטחון.

יואל חסון: אולי נקים ועדת משנה חשאית, סודית, שבפניה – חבר הכנסת מלכיאור ימצא את ההרכב הנכון שיש לו גם את הסיווג המתאים, ויבואו ויציגו לה, לאותה ועדה, את פרטי ההסכם.

ג'מאל זחאלקה: - - - למה אתה מסבך את העניינים.

ג'מאל זחאלקה: אפשר להזמין עיתונאי, הוא יגיד לך הכל.

ג'מאל זחאלקה: הוא יגיד לך הכל, יותר מנשיא האוניברסיטה.

אני אגיד לך שאין שום הסכם.

הכל שטויות, הכל חוזר על עצמו.

אין הסכם.

טלי שני: בדיוק.

טלי שני: בשנה שעברה הם דיברו על מכבי.

זה לזרות חול בעיניים.

אין שום הסכם.

יואל חסון: ואם יש הסכם, וסוף סוף יגלו לנו אותו - אניה לא מבין מה הבעיה לשתף את הסגל ואת הסטודנטים.

יואל חסון: אני לא מבין.

מנחם פיינרו: זה לא הוגן.

מנחם פיינרו: אין פה נציג אוניברסיטה.

מנחם פיינרו: זה לא הוגן.

מנחם פיינרו: אני בסך הכל הקראתי - - - אני גם מלין, אותו דבר כמוך.

יואל חסון: זו גם בעיה שאוניברסיטת תל אביב שולחת אדם שחוץ מלהקריא נייר לא מוכן להגיד שום דבר מעבר לזה.

מנחם פיינרו: זה לא הוגן.

מנחם פיינרו: אתה לא הוגן.

יואל חסון: זה לא אישי, כן?

מנחם פיינרו: לא, אבל נשיא האוניברסיטה אמר - - -

יואל חסון: - - שבוועדת החינוך של כנסת ישראל אתה בא ומקריא נייר.

זה בסדר, אנחנו נזמין אותו.

מנחם פיינרו: לא, שנייה.

מנחם פיינרו: אתם תוקפים אותו כל הזמן והוא לא יכול להתגונן.

מנחם פיינרו: לא חשאי ולא בטיח.

מנחם פיינרו: הוא לא משתף אותי כמו שהוא לא משתף אף אחד במשא ומתן.

יואל חסון: זו הבעיה.

מנחם פיינרו: בסדר, אבל אין מי שיענה לך פה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו באמת לא מאפשרים – אמרתי את זה לפני כן – עליהום כלפי הנשיא.

מיכאל מלכיאור: אבל אנחנו כן חושבים שהיה ראוי שהנציג שבכל זאת הגיע, שהוא לא נציג זוטר – אדם אחראי שלקח על עצמו את ניהול בית הספר לרפואת שיניים.

מיכאל מלכיאור: זה לא איזה שליח לא משמעותי – שהיה ראוי לתת בידיך קצה של אינפורמציה כדי שלא נהיה כולנו בערפל.

מיכאל מלכיאור: זה הכל.

מנחם פיינרו: אתה צודק.

מנחם פיינרו: אני מקבל.

יואל חסון: לפיכך אני מציע שלעשות כאן – אגב, צריך לזכור שהאוניברסיטה היא גוף ציבורי והיא ודאי צריכה לבוא להציג את הדברים בפני ועדת החינוך, אבל בסדר אפשר לפתור את העניין החשאי הזה באיזושהי צורה – אבל אני אומר: הוועדה צריכה למצוא את הדרך לעשות חיבור עם הות"ת, המל"ג, גורמים נוספים וכמובן, יחד עם הסטודנטים והמרצים – דיברו פה על הנושאים הרוחביים, הגדולים, של מה יקרה לטיפולי השיניים.

יואל חסון: אני חושב מה יקרה לו, לבחור הזה.

יואל חסון: אני באמת חושב עליו.

יואל חסון: עד שנגיע למצב שטיפולי שיניים יעלו ב-10% או משהו כזה, הוא יהיה בבודפסט, או – אני לא יודע איפה הוא יהיה – כדי להמשיך ברפואת שיניים.

רעות בר-גיל: זה המהלך שאנחנו עושים עכשיו במשרד.

עומר הירש: אבל אין זמן.

רעות בר-גיל: נכון.

רעות בר-גיל: אנחנו במשרד פחות מחודש.

רעות בר-גיל: אבל אתה צודק.

רעות בר-גיל: אנחנו ממהרים.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שיש כאן שני נושאים שהם קרדינליים ביותר.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שאם הראש הזה, ההיגיון הזה, ימשיך, אנחנו נקבל רפואת שיניים גרועה ביותר.

ג'מאל זחאלקה: זה לא סוד, בלי לפגוע באף אחד, שהרוב המכריע של האנשים שהולכים ללמוד רפואת שיניים במקומות קלים בחוץ לארץ – אני לא אומר שבחוץ לארץ לא לומדים רפואת שיניים טובה.

ג'מאל זחאלקה: יש.

ג'מאל זחאלקה: אבל הרוב המכריע חוזרים במצב לא טוב וזה פוגע בבריאותם של אנשים.

ג'מאל זחאלקה: זה קודם כל, מבחינת הציבור.

ג'מאל זחאלקה: לכן הפגיעה היא לא רק בסטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: זו פגיעה בציבור.

ג'מאל זחאלקה: דבר שני אסור – אני חושב שהוועדה והכנסת צריכות לעמוד על רגליים אחוריות – אסור לתת לפגוע בסטודנטים.

ג'מאל זחאלקה: זה לפני כל דבר אחר.

ג'מאל זחאלקה: עכשיו, בלי לפגוע בנשיא האוניברסיטה – אני בטוח שאין פה רשעות או כוונה לפגוע.

ג'מאל זחאלקה: אתה יודע, כשבאים ומתחילים לקבל מספרים ולסדר אותם ימינה ושמאלה, בוחרים במישהו.

ג'מאל זחאלקה: זה נופל על איזשהו סעיף שהכי קל.

ג'מאל זחאלקה: למה בחרו ברפואת שיניים?

ג'מאל זחאלקה: כי העלות של תלמיד גבוהה.

ג'מאל זחאלקה: לפעמים דברים חשובים עלותם גבוהה.

ג'מאל זחאלקה: זה סוד גלוי.

ג'מאל זחאלקה: דברים חשובים באמת עלותם גבוהה מאד.

ג'מאל זחאלקה: צריך למצוא פתרון ומהר והוועדה צריכה לעשות הכל.

ג'מאל זחאלקה: ומשרד הבריאות לא יכול לרחוץ בניקיון כפיים ולהגיד: זה לא העניין שלי.

ג'מאל זחאלקה: משרד הבריאות צריך להיות – סליחה על הביטוי – כלב השמירה של רפואת הציבור.

ג'מאל זחאלקה: זה תפקידו.

ג'מאל זחאלקה: הוא לא יכול לראות מצב שבו רפואת השיניים מתדרדרת בארץ והוא יעמוד ככה.

ג'מאל זחאלקה: הוא צריך לתת לנו אזהרה.

ג'מאל זחאלקה: הוא, לפני כל אחד אחר.

ג'מאל זחאלקה: הכניסה של ציבור רופאי שיניים חדשים - אתה צריך לבחון גם של איכות.

ג'מאל זחאלקה: אחר כך אני רואה את הצעד הבא: להוריד את רמת המבחנים כי אנשים לא יעברו, והשוק צריך.

ג'מאל זחאלקה: השיטה הזאת מפחידה.

ג'מאל זחאלקה: אם ככה יתחילו לחשוב, הרבה דברים ייעלמו.

ג'מאל זחאלקה: כמו שהעבירו את המפעלים לסין, לסינגפור ולטייוואן.

ג'מאל זחאלקה: יתחילו להעביר את לימודי רפואת השיניים לחו"ל.

קריאה: או את המרפאות.

קריאה: או את השיניים.

מיכאל מלכיאור: תודה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו נסכם ברוח הדברים האלה.

מיכאל מלכיאור: אני אתן אולי לדובר אחרון – איתי שונשיין, מהתאחדות הסטודנטים בישראל.

איתי שונשיין: יושבים פה שני נציגי סטודנטים בכירים גם אני וגם יושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב ואנחנו שותקים כל הדיון, כי אנחנו באמת באים לחפש פתרונות ולא לבוא ולהגיד: אנחנו נצא לרחובות ונרצה לשרוף את מה שצריך.

איתי שונשיין: חבר הכנסת גפני, חיממו את לבי הדברים שאמרת.

איתי שונשיין: אין לי ספק שלוועדה הזאת צריכים להיות שיניים.

איתי שונשיין: אין לי ספק שלוועדה הזאת צריך להיות סוג של הזדהות – גם עם סטודנטים וגם בכלל – בקביעת סוג של מדיניות וסדר יום חינוכי במדינת ישראל.

איתי שונשיין: צריך לבוא ולייצר את השינויים האמיתיים שאנחנו צריכים.

איתי שונשיין: אני לא רוצה לחזור על מנטרות ודברים שנאמרו פה מתחילת הדיון: שתי פקולטות בסך הכל בארץ - - -

מיכאל מלכיאור: אל תחזור.

איתי שונשיין: אני רוצה להגיד גם לסטודנטים וגם לחברים פה, שלא תטעו: התאחדות הסטודנטים הארצית תיתן גיבוי מלא לכל דבר בגלל כל פגיעה שיש בהשכלה הגבוהה, ובייחוד לאור העובדה שמדובר פה בתשלום כפול.

איתי שונשיין: אמרו שעומדים להעלות את שכר הלימוד.

איתי שונשיין: אנחנו משלמים פעמיים: פעם אחת אנחנו נושאים בנטל המסים, שתיים, שאנחנו משלמים את שכר הלימוד.

איתי שונשיין: אי אפשר לבוא ולהגיד: אולי יעלו, או שלחכות למדינה שלנו שתעשה – תעשו רפורמות בתוך מערכת ההשכלה הגבוהה שלכם.

איתי שונשיין: אני יודע שזה לא יפה להטיף לנשיא שלא נמצא פה היום, אבל עם כל הכבוד לנשיא, הוא ניזון מהכסף שלנו.

איתי שונשיין: ובכסף הזה אני חושב שהוא צריך גם לעשות חשיבה מעמיקה, לתפוס את עצמו אולי בלילה, ולבכות על זה שסטודנטים שלו בוכים ברחובות.

איתי שונשיין: יוצאים החוצה, במקום לשבת בכיתה, ללמוד, לבנות את דור העתיד שלנו, של ההשכלה הגבוהה, לבנות חברה הרבה יותר טובה ונאורה, הוא נותן לאותם סטודנטים, במקום להתעסק בדברים טובים, לעמוד בחוץ, להפגין ולבכות.

איתי שונשיין: לכן אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, לחשוב על מנגנון מהיר לעזור לנו הסטודנטים.

איתי שונשיין: תנו לנו ללמוד בשקט, לא לצאת לרחובות.

איתי שונשיין: יש לנו מספיק דברים על הראש.

צבי מצגר: פיסת מידע.

צבי מצגר: אחת הסיבות שאנחנו חושבים שהנהלת האוניברסיטה נטפלה דווקא לביה"ס לרפואת שיניים, היא שהיא חייבת למל"ג קיצוץ מסיבי במספר אנשי הסגל.

צבי מצגר: בבית הספר לרפואת שיניים, בגלל צורכי ההוראה, יש אחוז גבוה – 25 משרות, שנמצאים במשרות חלקיות, ולפיכך האוניברסיטה לא מוכנה להעניק להם קביעות.

צבי מצגר: הסגל הזה משמש טרף קל ואטרקטיבי, כדי להיפטר מהמכסה שצריך לתת לות"ת בקיצוצים.

צבי מצגר: הסיבה האמיתית לדעתנו היא לא התקציב, כי תקציב בית הספר לרפואת שיניים מהווה בסך הכל, תשמעו טוב, 1.5% מתקציב האוניברסיטה.

צבי מצגר: לא יתכן שנשיא האוניברסיטה, בגלל 1.5% עושה כזאת מהומה.

צבי מצגר: הוא עושה את זה בגלל שיש לו 25 משרות שהוא רוצה לקצץ, כדי שהוא לא ייאלץ להילחם ולקצץ אותן במקום אחר.

יואל חסון: שהן איזה אחוז מכלל אלה שצריך לקצץ?

צבי מצגר: 25% ממה שנותר לו לקצץ.

צבי מצגר: ואם הות"ת יגיד לו: אנחנו מוותרים לך על 25 המשרות האלה כי אנחנו רוצים בית ספר לרפואת שיניים – בא לציון גואל.

צבי מצגר: אני בטוח שהתקציב - - -

קריאות: - - -

מיכאל מלכיאור: זו קצת ספקולציה וקשה לנו לעסוק בזה בוועדה.

צבי מצגר: למה?

צבי מצגר: יש לנו פה נציגת ות"ת, היא יכולה להגיד האם השמונים מיליון שהאוניברסיטה צריכה לקבל בתקציב הנוסף הזה, האם הם לא מותנים בקיצוץ של משרות, שזה סוד העניין.

בתוכנית ההבראה.

מירב שביב: אני רוצה להתייחס.

מירב שביב: במסגרת תוכנית ההבראה שהוגשה לות"ת על ידי האוניברסיטה, חלק נכבד מהתוכנית כולל פרישה מוקדמת של סגל אקדמי של האוניברסיטה בפרישה רגילה.

מירב שביב: האוניברסיטה הציבה לעצמה יעד של אנשי סגל אקדמי שאליו היא אמורה להגיע בסוף החומש הנוכחי.

מירב שביב: האוניברסיטה לא העבירה אלינו עדיין פירוט מאיזה מחלקות היא אמורה להפחית את אותו סגל.

מירב שביב: לא מדובר בקיצוץ, המונח קיצוץ הוא לא במקום אלא פרישה מוקדמת.

מירב שביב: אין לנו מידע יותר מהתוכנית הכללית מאיפה בדיוק מתקבלת המכסה הזאת.

יואל חסון: אתם תשימו לב מאיפה היא מתקבלת?

הם לא מתערבים בזה.

צבי מצגר: זה סוד העניין.

מירב שביב: היא אמורה להעביר אלינו את הנתונים, אבל יחד עם זאת לא נוכל להתערב בשיקולים הפנימיים שלה.

ג'מאל זחאלקה: זו פרישה מוקדמת של מרצים צעירים, כך אני מבין.

הות"ת לא מתערב בזה.

מיכאל מלכיאור: בואו נעשה סיכום ונראה לאן נוכל להגיע.

מיכאל מלכיאור: אני חושב, באמת, גם לפי המספרים האחרונים שקיבלנו, שהסכום הוא לא בשמיים.

מיכאל מלכיאור: זה באמת פלא בעיני שהדבר הזה לא נפתר מזמן.

מיכאל מלכיאור: אני רואה בזה זלזול, גם של דעה אחידה שהובעה פה בוועדה זאת שדנה בנושא הזה בעבר גם באופן רשמי וגם בהידברות עם ראשי הוועדה במשך הזמן, ושלא הגיעו לפתרון.

מיכאל מלכיאור: אני באמת רואה בזה זלזול במסקנות של הפיקוח הפוליטי שיש על האוניברסיטה, על הות"ת ועל משרדי הממשלה הנוגעים בדבר.

מיכאל מלכיאור: אז כהחלטה רשמית, אני מציע שזה יהיה כולל כך: קודם כל, הוועדה שלנו חוזרת ומאשרת את ההחלטות שכבר היו.

מיכאל מלכיאור: אנחנו עומדים על כך שבית הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב חייב להמשיך את פעולתו.

מיכאל מלכיאור: אין פה שום אופציה של סגירה.

מיכאל מלכיאור: אנחנו קודם כל עומדים על כך שבית הספר ממשיך.

מיכאל מלכיאור: הפתרון של לסגור את בית הספר ואחר כך לפתוח מקום אחר, זה באמת לא פתרון.

מיכאל מלכיאור: זה דבר ראשון ואנחנו רואים את הדבר הזה כמשימה לאומית, כפי שאמרה נציגת ות"ת.

מיכאל מלכיאור: זאת משימה לאומית, ואנחנו נעמוד על כך שזה מה שיהיה.

מיכאל מלכיאור: דבר שני, אנחנו גם רואים מקום להבטיח מיידית, לסטודנטים שנמצאים במסלולים כרגע, שהם יוכלו להשלים את לימודיהם – וסטודנטים חדשים יוכלו להתקבל, אבל קודם כל שאלו שלומדים ברפואת שיניים יוכלו להשלים, ושהאוניברסיטה תבטיח שזה אכן יהיה.

מיכאל מלכיאור: דבר שלישי, אנחנו מבקשים מראש הות"ת, משרת החינוך, מנשיא אוניברסיטת תל אביב, שייתנו לנו תוך חודש ימים את הצעתם לפיתרון המיידי של העניין כדי להבטיח שבית הספר ימשיך ויפרח ויפעל בכל המטרות שלשמן הוא הוקם.

מיכאל מלכיאור: אנחנו מבקשים משלושת הגורמים הללו להביא בפנינו בתוך חודש ימים את הפתרון, שהם ביחד הגיעו אליו – במשא ומתן, יכול להיות שעם גורמים נוספים, זה עניין שלהם – שיביאו לנו פתרון מלא תוך חודש ימים.

מיכאל מלכיאור: זה מאד מאוחר בשנה, אנשים צריכים לדעת מה הם עושים בשנה הבאה.

מיכאל מלכיאור: לא יתכן לדחות את זה יותר מכך.

עד חודש.

יואל חסון: כיצד מוודאים שהסטודנטים והסגל יהיו מעורבים בעניין הזה?

אנחנו.

אנחנו צריכים להיות מעורבים.

צבי מצגר: נקבעה פגישה עם שרת החינוך לשלושים בחודש.

מיכאל מלכיאור: האם זה מקובל על כל חברי הוועדה מכל הסיעות?

מיכאל מלכיאור: פה אחד.

אני מצביע בעד.

אני לא יכול להצביע הצבעה כפולה, אחרת הייתי מצביע פעמיים.

אלכס מילר: - - - האם המדיניות של המוסד כלפי הנרשמים החדשים ממשיכה להיות שבית הספר הולך להיסגר?

מיכאל מלכיאור: לא.

מיכאל מלכיאור: אנחנו דרשנו שלא.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה על השתתפות ערה.