ועדת הכספים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 269, 2005-12-14 09:00

יעקב ליצמן: שלום לכולם, אני פותח את ישיבת הוועדה.

יעקב ליצמן: הנושא הראשון שעל סדר היום – הפרטת מלון תדמור וסגירת בית הספר המקצועי שם.

יעקב ליצמן: פנו אלי ודיברו אתי, ואני גם חייב לומר שהיום, היות ואנחנו בעידן בחירות, עמיר פרץ פנה אלי הבוקר ודיבר אתי.

יחיאל חזן: ראשית, אדוני היושב ראש – תודה לך.

יחיאל חזן: מדובר במלון תדמור.

יחיאל חזן: המלון יושב בדיוק בעיר הרצליה ונמצא בצדה המערבי, באזור הרצליה פיתוח.

יחיאל חזן: אני ביקרתי שם במסגרת תפקידי כחבר כנסת או כשהייתי חבר ועדת הכלכלה.

יחיאל חזן: היתה אלי פניה לבוא לבקר כי בית הספר היה בסכסוך כספי עם עירית הרצליה שדרשה תשלום של ארנונה גבוהה.

יחיאל חזן: ביקשו אותי להתערב, על מנת לנסות ולסייע.

יחיאל חזן: סיירתי שם, וראיתי מלון שהוא בית ספר.

יחיאל חזן: המלון נמצא בבעלות ממשלתית, ויש שם בית ספר למלונאות, שהוא היחידי בארץ.

יחיאל חזן: כידוע – מוסדות חינוך בדרך כלל לא משלמים ארנונה, ושם היה ויכוח לגבי גובה הארנונה, ולכן הגעתי.

יעקב ליצמן: מתי זה היה?

יחיאל חזן: לפני כ- 5 עד 8 חודשים.

יחיאל חזן: בינתיים המלון הגיע להסדר עם העיריה, בהתערבות האוצר.

יחיאל חזן: אני לא רוצה לספר על עניין הארנונה.

יחיאל חזן: אני רוצה לומר שנתגלה לנגד עיני בית ספר למלונאות, שממש נדהמתי לראות אלפי תלמידים, מכל רחבי הארץ, שלומדים שם את כל מקצועות המלונאות.

יחיאל חזן: אין דבר כזה במדינת ישראל.

יחיאל חזן: לא קיים בית ספר כזה בארץ, לא בסקטור הפרטי ולא בסקטור הציבורי.

יחיאל חזן: אני, לפחות, לא יודע על כך.

יחיאל חזן: פגשתי שם המון תלמידים – אם זה תלמידי בית ספר תיכון, ואם זה אנשים מבוגרים שפונים לקריירה שניה, או אחרי שירות בצבא, אנשים שרוצים לרכוש מקצוע בתחום המלונאות.

יחיאל חזן: כאשר באתי לשם סיפרו לי שבית הספר, שנמצא במלון תדמור, שהוא היחידי במינו – עומד להיסגר.

דני ירדן: זה לא בית הספר היחידי בארץ, אבל בסדר הגודל הזה –הוא היחידי.

יעקב ליצמן: וכל ארבעת האחרים הם במצב סגירה?

שלומי נדיר: לא.

שלומי נדיר: הם פריפריה, הם לא מרכזיים, והם לא בסדר גודל וברמה כזו.

יחיאל חזן: בכל אופן, התברר לי שהמדינה רוצה למכור את הקרקע והמבנה.

יחיאל חזן: הוא יושב במקום יקר – בהרצליה פיתוח, ורוצים להעביר את זה למקום אחר.

יחיאל חזן: היה שם דין ודברים, ובסופו של דבר הגיעו למצב שרוצים להפריט את המקום.

יחיאל חזן: רוצים את הקרקע, רוצים את המיקום - - -

יעקב ליצמן: אם הקרקע יקרה, למה עירית הרצליה לא בונה להם במקום אחר?

יחיאל חזן: זה שייך למדינה.

יעקב ליצמן: אז שהמדינה תבנה.

יחיאל חזן: תכף ידברו מנהלי המקום ויסבירו בדיוק במה מדובר.

יחיאל חזן: אני חושב שזה לא הזמן – לא להפריט, לא למחוק את בית הספר, לא להעביר אותו למקום אחר, להשאיר אותו במקום.

יעקב ליצמן: יש גירעונות בבית הספר?

יחיאל חזן: אני לא מצוי בפרטים, אני רק יודע שהשנה הוא מאוזן.

יחיאל חזן: זה הדבר היחיד שאני יודע.

יחיאל חזן: אני חושב שאסור לשלוח את העובדים הביתה, את המורים הביתה, ואת התלמידים הביתה, כי בתחום הזה, כפי שאמרתי – אין מי שנותן את הפתרון הטוב ביותר כדי שתחום המלונאות ימשיך לשגשג.

יחיאל חזן: כולנו יודעים שיש תחזיות, יהיו הרבה תיירים, יהיה צורך בעובדים.

יחיאל חזן: לכן אני חושב שזה לא הזמן והמקום.

עמיר פרץ: אדוני היושב ראש-אל"ף, אני מודה לך על כך שאתה מאפשר לי לדבר.

עמיר פרץ: אני לא חבר ועדה, אבל מצאתי לנכון לבוא כי מדובר במקום שהוא מעין בית יוצר וגאוות יחידה לקבוצות שלא תמיד מקבלות הזדמנות נוספת.

עמיר פרץ: מצד שני יש בעיה.

עמיר פרץ: ב-10 השנים האחרונות, סכנת הסגירה מרחפת מעל ראשו של בית הספר.

עמיר פרץ: כל שנה מנהלים את המאבק מחדש.

עמיר פרץ: לא פלא שבתנאים כאלה, קשה מאד לבית הספר להתפתח, להציג את התוכניות העתידיות.

עמיר פרץ: אני מניח שאם לא היו אימה חדשה חדשות לבקרים, יכול להיות שבית הספר היה היום יוזם תוכניות משולבות, עסקיות, ותוכניות ערכיות.

עמיר פרץ: אני חושב שנותר סמל חשוב, ואני שמח שחבר הכנסת חזן הציג את הדברים כפי שהציג.

עמיר פרץ: אני שמח שלפחות בעניין עקרוני כמו הפרטת שירות מהסוג הזה, חבר הכנסת חזן מתייצב יחד אתנו.

עמיר פרץ: לא במקרה הגעתי דווקא לדיון הזה, כי מדובר באוכלוסייה חלשה שמקבלת הזדמנות.

עמיר פרץ: כשמגיע מישהו שהוא בוגר תדמור, זה אומר עליו משהו.

עמיר פרץ: יש בזה את האיכות והיכולת והתחושה לאדם שנמצא בכל זאת במערכת שלא נותנת לך תמורה כספית גדולה כל כך.

עמיר פרץ: אנחנו יודעים שענף האירוח נמצא בתחתית הסולם מבחינת תשלום השכר בישראל.

עמיר פרץ: אם יטלו ממנו גם את גאוות היחידה, ויתנו לזה להיות חלק מההתפרעות הכללית – ראינו מה קרה בהרבה מאד תחומים דומים – מכוני רישוי ואחרים.

עמיר פרץ: פה מדובר בעניין שהוא הרבה מעבר להפרטה עצמה, ולכן אני מבקש מיושב ראש הוועדה לעשות הכל למנוע את התהליך הזה, וגם ראוי שכולם יחכו לתוצאות הבחירות, ונראה מה תהיה המדיניות החדשה.

עמיר פרץ: אני מניח שהמדיניות החדשה תהיה כזו שלא מפריטים נושאים ערכיים – חינוך הוא חינוך, הכשרה היא הכשרה.

עמיר פרץ: אני מקווה מאד שוועדת הכספים תוציא מתחת ידה החלטה חד משמעית שהאוצר יקבל אותה.

מוחמד ברכה: אני לא מבין את השיגעון הזה של להפריט בכל מחיר.

מוחמד ברכה: דווקא כאשר בית הספר והמלון צברו חובות, נתנו להם להמשיך, וכאשר העניינים מתאזנים, ורושמים רווח השנה, ובשנה הבאה כנראה רווח עוד יותר גדול – דווקא במצב שיש התעוררות בענף התיירות, בנצרת – למשל, משם אני מכיר את זה, ושם התפוסה של המלונות היא כמעט מלאה, דווקא עכשיו המדינה מוותרת על נכס כזה ומעבירה אותו להפרטה.

מוחמד ברכה: אני חושב שאין הגיון בזה.

מוחמד ברכה: חשוב לשמור על המוסד הזה.

מוחמד ברכה: זה לא מפתיע אף אחד שאני מתנגד להפרטות, אבל כפי שיש ערכים חברתיים, יש נכסים שצריכים להיות ברשות המדינה- כך אני חושב שפה, אין מה לדבר על הפרטה.

מוחמד ברכה: גם באיזה תנאים מפריטים – אני חושב שהתנאים הם שערורייתיים, אבל אני לא רוצה להתייחס לזה, אני רוצה להתייחס לעצם הנושא של הפרטת בית הספר.

מוחמד ברכה: אני חושב שאין מקום להחלטה כזו.

מוחמד ברכה: יש מקום לאפשר לבית הספר, לעובדים ולהנהלה להמשיך ולתפקד במתכונת הקיימת, ולבחון את הדברים על פי מבחן התוצאה.

שלומי נדיר: אני רוצה לתקן תיקון אחד שנדרש בהצגת הדברים – לא מדובר בסגירה, מדובר בהפרטה.

שלומי נדיר: אבל ההפרטה, כפי שהיא, בתנאי ההפרטה, ובהליך החפוז, לפחות כפי שהוצג לנו, שעומד להתבצע - -

מוחמד ברכה: מה זאת אומרת?

מוחמד ברכה: אתם לא שותפים?

שלומי נדיר: לא, אנחנו לא שותפים.

שלומי נדיר: אין שום פניה ושום התדיינות אתנו.

מוחמד ברכה: הוא מנכ"ל.

שלומי נדיר: באנו לדיון, הוצגו לנו תנאי ההפרטה, לפי לוח הזמנים.

שלומי נדיר: הכל היה בצורה של הכתבה, בסגנון של – אלה המטלות שאתם צריכים לבצע במשך החודשיים, כי מתכוונים תוך חודשיים להשלים את ההפרטה.

שלומי נדיר: זה לא במקרה שזה חודשיים – המבין יבין.

שלומי נדיר: תנאי ההפרטה הם תנאים קשים מאד לקונה - -

יעקב ליצמן: מי קונה את זה?

קריאות: -- -

יעקב ליצמן: היות וזו ההערה שלי –מותר לי להתגונן, ואם צריך גם להתנצל.

יעקב ליצמן: אנחנו נשמע כאן את כולם, לפי הסדר: חברי כנסת, במיוחד המציעים, אחר כך – בעל הבית של המלון, המנהל- המנכ"ל שמעלה את הבעיה, אחר כך נשמע את האוצר, ואחרי זה את רשות החברות.

יעקב ליצמן: אין כאן סתימת פיות, כל אחד יוכל לדבר ככל שהוא ירצה.

יעקב ליצמן: הערות הן מיותרות.

שלומי נדיר: רשות החברות מתכוונת למכור את החברה as is כלומר- עם גירעון מצטבר של שנים, של למעלה מ- 7 מיליון שקל, עם הלוואת בעלים של 3.4 מיליון שקל שאותו קונה אמור להחזיר, עם ארנונה, שזה עתה הושתה על החברה, על ההכשרה המקצועית ועל בית ספר התיכון.

שלומי נדיר: בתנאים האלה, אם יימצא קונה, ואנחנו מאד סקפטיים, וקונה שללא ספק יעבור לפסים עסקיים, הוא ללא ספק לא יקיים תיכון מקצועי והכשרה מקצועית בתנאים פחותים מתנאים עסקיים רגילים.

שלומי נדיר: זו ההערכה שלנו, כאשר לא נקבעו, למיטב ידיעתנו, שום תנאי סף לזהות הקונה, כשמדובר כאן על מוסד חינוכי, לא על חברה שמוכרים אותה.

יעקב ליצמן: מי בעל הבית הישיר שלך?

שלומי נדיר: המשרד המופקד הוא משרשד התיירות.

שלומי נדיר: המשרד המעורב בחברה, למעשה, הוא משרד התמ"ת, האגף להכשרה מקצועית.

שלומי נדיר: למיטב ידיעתי, הגורמים המקצועיים שבו, כאשר נשאלו על ההפרטה הביעו את דעתם בצורה מאד ברורה וחד משמעית.

שלומי נדיר: הם לא בדיוק - -

יעקב ליצמן: שר התמ"ת לא התייעץ עם שר האוצר.

יעקב ליצמן: היום זה כבר אותו שר.

קריאות: -- -

שלומי נדיר: החברה אמנם סבלה בשנים עברו מגירעון מצטבר.

שלומי נדיר: השנה אנחנו אמורים לסיים ברווח.

שלומי נדיר: בשנה הבאה אנחנו מצפים לרווח יותר גדול.

שלומי נדיר: זאת אומרת –מידת הדחיפות שיש פה, שמא החברה עומדת לקרוס – לא ברורה.

שלומי נדיר: ייתכן שהדחיפות מונעת מטעמים אחרים שלא ברורים לנו.

יעקב ליצמן: מה כן ברור?

שלומי נדיר: אני מניח, מבלי להטיל רבב באנשים, שהם טובים.

שלומי נדיר: - - אנשי רשות החברות הממשלתיות התפנו, זה היה הדבר, זה נראה כנראה קל, יחסית, אפשר לציין - עשינו את תוכנית העבודה, ביצענו את המטרות.

שלומי נדיר: אני לא חושב שישנה כאן - -

יעקב ליצמן: שאלה עקרונית – כל התוכניות האלה, אם אין תקציב ואם אין הסדרים, ואין מינויים.

יעקב ליצמן: למה זה לא מחכה?

מוחמד ברכה: צריך לחכות עד לאחר הבחירות, לפחות.

1028: אני רוצה לשאול שאלת הבהרה: האם לחברי ועדת הכספים יש סמכות כרגע לעצור את ההפרטה?

יעקב ליצמן: לעצור – לא.

1028: לעצור כרגע את ההפרטה?

יעקב ליצמן: נאמר לי ככה, ואני אבדוק את זה מייד – האם ההפרטה צריכה לעבור את אישור ועדת הכספים?

קריאה: בטח.

יעקב ליצמן: זאת אומרת – צריך אישור אצלנו.

מיכל פרנק: לכשנדרש אישור אתם יכולים שלא לאשר.

1028: אישור מאתנו, למה?

מיכל פרנק: לדרך ההפרטה.

אבשלום וילן: לא לעצם ההפרטה, אלא לדרך הספציפית המוצעת.

אבשלום וילן: נניח שלא נאשר – הם ירצו בדרך אחרת, וכך אפשר לשחק עשר פעמים.

1028: אבל אני לא יכול לעצור את ההפרטה.

קריאה: בטח שאתה יכול.

1028: ועדת הכספים יכולה לעצור?

יעקב ליצמן: לא, היא יכולה לפנות לגורמים להפסיק את ההפרטה עד אחרי הבחירות.

שלומי נדיר: רציתי רק שיצוין שמדובר פה בבית ספר בהיקף של 1,100 תלמידים.

שלומי נדיר: שאר בתי הספר שהוזכרו כאן, הפריפריאליים - - בית הספר הוא היחידי שהוא ארצי.

אבנר גרון: אני רק אגיד בקיצור – יש פה שני עניינים: אחד, המקרקעין,שזה בבעלות הדיור הממשלתי, המדינה, והחברה, שהיא עסק של רשות החברות.

אבנר גרון: אני מתעסק בקטע הנדל"ני.

אבנר גרון: אני רק אדווח לכם בקצרה שבתחילת השנה מכרנו בהסכמה של הנהלת המלון את אחד הנכסים שלהם, וחלק מהתמורה הלכה לכיסוי חוב ארנונה שאיים על המשך תפקוד החברה.

יחיאל חזן: בכמה מכרתם, ומה היתה התמורה?

אבנר גרון: אבל זה נכס של המדינה.

אבנר גרון: מכרנו ב- 9 מיליון שקל והעברנו להם 3.4 מיליון שקל לכיסוי החובות.

יעקב ליצמן: מה עשיתם עם השאר?

אבנר גרון: הכנסות המדינה.

אבנר גרון: זה נכס ממשלתי.

יעקב ליצמן: אני אגיד לך מה מדהים אותי – היה לי דיון לפני יומיים על עמותת אלצהיימר.

יעקב ליצמן: העמותה שוכנת במבנה מסוים, שאתם לא רציתם לאשר להם להישאר שם.

יעקב ליצמן: סוף סוף, אחרי לחץ בוועדת הכספים – הסכמתם להשאיר אותם.

יעקב ליצמן: הכנתם להם חוזה, וזה מאד כאב לי – הוויכוח האחרון היה שזרקתם אותם, ואמרתם להם שאתם לא מוכנים כי הסתבר שמעבר ל- 200

יעקב ליצמן: דולר שהם צריכים לשלם כשכר דירה, ביקשתם מהם 500 דולר בחודש עבור ביטוח, וכל מיני דברים שם.

יעקב ליצמן: על ה- 500 דולר האלה התפוצץ כל הנושא.

יעקב ליצמן: 500 דולר כפול 6 חודשים, רבותיי, זה 3,000 דולר.

יעקב ליצמן: זרקתם את העמותה על 15,000 שקל כאשר הרווחתם 6 מיליון שקל.

יעקב ליצמן: איזו בושה.

יעקב ליצמן: לא יכול להיות שבשטויות כאלה נצטרך להתעסק.

אבנר גרון: מה שרציתי להוסיף – אין לנו כוונה למכור את המקרקעין.

אבנר גרון: נהפוך הוא.

אבנר גרון: אנחנו סיכמנו עם הנהלת המלון על חוזה שכירות ל- 15 שנה.

אבנר גרון: ובחוזה כתוב גם שאפשר להכיל שם רק מלון ורק בית ספר, על מנת להבטיח שלא יהיה שימוש אחר בנכס במשך 15 שנה.

יעקב ליצמן: ואם תהיינה חובות ארנונה?

יעקב ליצמן: תגידו שאין מנוס ותמכרו עוד חלק מהמלון?

אבנר גרון: זה היה חלק שהיה נפרד.

אבנר גרון: זו התוכנית שהצענו, כי היו תוכניות בוועדת התקציבים למכור את כל השטח, להעביר אותם לאזור תעשייה בנתניה, וזה, דווקא - -

יעקב ליצמן: למה שלא תבנו להם מלון מיוחד לבית הספר?

יעקב ליצמן: לא, חלילה - - אם אתם אומרים שכולם לוטשים עין אל הקרקע, שהיא יקרה ורוצים לעשות שם - -הרי כל הזמן לוטשים עין.

יעקב ליצמן: אז תבנו במקום אחר בהרצליה מלון מיוחד, כי זה חשוב מאד לתיירות בישראל, ואז תמכרו את זה, ותרוויחו עוד כסף.

אבנר גרון: אני דווקא חושב שהמלון ומאד מזוהה עם האתר, זה מה שחשבתי, ובגלל זה עשינו להם את החוזה ל- 15 שנה, כשב- 5 השנים הראשונות הם משלמים מחיר מדורג.

אבנר גרון: הערכת שמאי לגבי שכירות חודשית לנכס היא 20 אלף דולר.

אבנר גרון: השנה הם שילמו אלף דולר לחודש.

יעקב ליצמן: כמה הם משלמים ביטוח?

אבנר גרון: צריך לבטח את העובדים, מבקרים, שאם חס וחלילה יקרה משהו – שלא יבואו עם הנזק לפתח תקציב המדינה.

אבנר גרון: ביטוח זה עניין שולי.

אבנר גרון: זה משהו סטנדרטי שחברת "ענבל" מכתיבה לנו בכל החוזים, זה לא איזה משהו דרקוני שאנחנו משיתים על אנשים.

אבנר גרון: זה ממש פרוטות שמונעות אחר כך שיבואו לפתח הוועדה הזו בדרישות של מיליונים.

יחזקאל ליפשיץ: אדוני היושב ראש, חברי כנסת נכבדים.

יחזקאל ליפשיץ: אני נציג רשות החברות הממשלתיות.

יחזקאל ליפשיץ: תדמור היא חברה ממשלתית ולכן היא בתחום אחריותנו.

יחזקאל ליפשיץ: אני רוצה להקריא לחברי הכנסת הנכבדים סעיף 1 מהחלטת ההפרטה שהתקבלה על ידי ועדת השרים לענייני הפרטה, וכתוב שם במפורש שבעסקי המכירה של המלון יש התחייבות של הרוכש, ואני יכול להגיד שזה ייכלל, כמובן, בנוהל המכירה – להפעיל את בית הספר אך ורק - -

אבנר גרון: מה הוא רוכש?

יחזקאל ליפשיץ: - - לכלול בהסכם המכר התחייבות של הרוכש להמשיך ולהפעיל את החברה כעסק חי בתחומי ההכשרה המקצועית לנוער ולמבוגרים.

יעקב ליצמן: לכמה שנים?

יחזקאל ליפשיץ: בעיקרון, הסכם השכירות הוא ל-15 שנה.

יעקב ליצמן: לכמה שנים ההתחייבות?

יחזקאל ליפשיץ: אני לא רואה הגבלה של שנים כיוון שהוא רוכש את החברה במטרה - -

שלומי נדיר: באיזה מחיר?

יעקב ליצמן: אני שואל שאלות כדי להבין: אם יש הסכם בתחום השכירות, אני מצפה שבהסכם עם הרוכשים יהיה לפחות 15 שנה שיהיה - -

יחזקאל ליפשיץ: מה שהקראתי עכשיו זה סעיף מהחלטת ההפרטה, לא מהסכם השכירות.

שלומי נדיר: יש לך הוראה לא לענות לי – אל תענה.

מיכל פרנק: זה מה שממשלת ישראל החליטה, ו - -

יחזקאל ליפשיץ: מה שהקראתי זה סעיף מהחלטת ההפרטה, זה לא - -

יעקב ליצמן: אני לא מציע להתנהג אתנו ככה, ולהגיד – זה מה שהחליטו.

יעקב ליצמן: אני יכול לעשות אותו הדבר עם כל מיני אגרות שלכם, למיניהן, ולהגיד – זה מה שהחלטתי.

יעקב ליצמן: את רוצה לדבר בשפה הזו?

מיכל פרנק: לא – התכוונתי שאין כרגע - - לתת תשובה אחרת, כי זה כל מה שכתוב.

יעקב ליצמן: מה זה מראה?

יעקב ליצמן: אני מחזק את הטענה של העובדים שבעצם גם בהסכם עם הרוכשים לא מופיע כלום על כך שהוא צריך להפעיל את זה 15 שנה כמלון.

יעקב ליצמן: אם אתם עושים את זה כך, אתם מסכימים להסכם על השכירות – אבל עם ההפרטה, אתם לא עושים את זה.

יחזקאל ליפשיץ: לא.

יחזקאל ליפשיץ: בהסכם המכירה יש סעיף שבו הרוכש מתחייב להפעיל את המבנה הזה רק לטובת מלון ובית ספר.

יעקב ליצמן: אני שוב שואל – כמה שנים?

מיכל פרנק: זה הסכם השכירות - - יש התחייבות.

עינת לוסטמן: הוא לא יכול לפי הסכם השכירות לעשות בנכס - -

יעקב ליצמן: רבותיי, בלי פלפולים – שאלתי: אפשר להכניס את זה ל-15 שנה?

עינת לוסטמן: אני יכולה להתחיל מההתחלה?

עינת לוסטמן: אתה שואל אותי שאלה, ואני עונה לך: - - הנושא של ההתחייבות להסכם המכר.

עינת לוסטמן: אם, כרגע, יש הסכם שכירות, והסכם השכירות לא הוצג פה על ידי החברה – יש הסכם שכירות שקובע שבמשך 10 שנים, עם אופציה ל-5, יהיה אפשר להשתמש בנכס הזה שהוא ניתן בשכירות בתנאים מועדפים מאד - -

יעקב ליצמן: אופציה של מי?

עינת לוסטמן: אופציה של הרוכש להמשיך, של הרוכש בלבד.

עינת לוסטמן: זה לא שהדיור יכול לבטל לו פתאום את האופציה, אלא ש- 15 שנים - -

יעקב ליצמן: אז השכירות זה 15, והמכירה זה ל- 10 שנים עם אופציה של 5.

יעקב ליצמן: זה אותו הדבר?

עינת לוסטמן: לא.

עינת לוסטמן: הסכם השכירות קובע ל- 10 שנים, פלוס אופציה - -

קריאה: - -

עינת לוסטמן: - - יהיה ל- 15 שנה הסכם שכירות עם המלון הזה, כשאפשר לעשות שימוש בנכס הזה.

עינת לוסטמן: אין שום הצדקה לקנות את זה, אם אין כוונה להמשיך ולהפעיל – כמו שכתוב בהחלטת ההפרטה, וכמו שיופיע בהסכם המכר בהתחייבות.

עינת לוסטמן: לבוא ולצעוק מהצד השני – אז הוא לא יעשה את זה, זה הרעיון של - - שאתה לוקח על עצמך את ההתחייבות לבצע אותה.

עינת לוסטמן: בייחוד כשיש לך - -

יעקב ליצמן: אבל מה יותר קל מלכתוב בהסכם שהוא חייב להפעיל 15 שנה כמלון, כבית ספר להכשרה מקצועית – או מה שלא תהיינה המילים?

יעקב ליצמן: מה יותר קל ופשוט מלכתוב את זה?

עינת לוסטמן: אני אלך להיסטוריה – בוועדת השרים לענייני הפרטה ישבה הנהלת בית הספר וביקשה רשות דיבור.

קריאה: לא נתנו לו לדבר.

עינת לוסטמן: ישבה הנהלת המלון וביקשה את התוספת שהקריא יחזקאל ליפשיץ כרגע, ולבקשתה, נעתרה ועדת השרים לענייני הפרטה ובאותו שלב, וזה היה מספק, מאחר והסכם המסגרת של השכירות מעגן את ההתחייבות הזו.

יעקב ליצמן: את לא ענית לי על השאלה.

יעקב ליצמן: את מדברת סחור סחור.

יעקב ליצמן: אני מדבר על תוכן הדברים.

אבשלום וילן: אני אחדד את השאלה: את כתבת בחוזים, הכל טוב ויפה.

אבשלום וילן: אני אומר לך שליזם אגרסיבי שווה להפר חוזה ולמכור את - - הוא יקבל הרבה יותר כסף אחרי שהוא ישלם.

קריאות: הוא לא מקבל את הנדל"ן.

קריאות: הוא לא מקבל את הנכס.

קריאות: הוא שוכר את בית הספר.

אבשלום וילן: מה הן הביטחונות שלך שאכן החוזה יקוים, שהיזם יעמוד בדיוק בתנאים?

אבשלום וילן: ולמה לא תכניסי סגר שלא יאפשר לו לברוח?

יעקב ליצמן: זו היתה השאלה שלי, ואני מנסה כבר רבע שעה לקבל עליה תשובה.

מיכל פרנק: אני רוצה להבהיר משהו, יכול להיות שיש כאן אי הבנה בעובדות.

מיכל פרנק: המלון והקרקע עליו הוא יושב שייכים למדינת ישראל ולא נמכר.

מיכל פרנק: מה שנמכר זה רק זכות שכירות ל- 15 שנה, ליעד מאד ספציפי של הפעלת המלון.

מיכל פרנק: דהיינו- הוא לא יכול להחליט שלא בא לו לקיים את המלון ואז לעשות בקרקע כבשלו – כי הקרקע לא שייכת לו.

מיכל פרנק: יש לו אך ורק זכות - הקרקע לא נמכרת.

מיכל פרנק: דהיינו, מי שקונה, למעשה קונה חלקה - - הסכם שכירות.

קריאה: - - יהיה פטור ממכרז, הוא יקבל את זה על פי שמאות, ויקנה את זה.

אבשלום וילן: זה לא חדש.

אבשלום וילן: הרי היו דברים מעולם.

1028: אדוני היושב ראש.

1028: לצערי, כבר זכיתי כאן יחד עם חבריי, חברי הכנסת, בשלושת השנים האחרונות שמגיעים לבית משפט שזה ועדת השרים להפרטה, ו "בית משפט" אני קורא לו – שמענו אתכם, הכל טוב ויפה, ואז הם כותבים את ההחלטה שהם רוצים.

1028: אני שומע פה שאפילו הם לא השמיעו את קולם שם, בוועדה.

קריאה: השמענו אבל הם לא האזינו.

מיכל פרנק: קודם כל – החלטת ההפרטה התקבלה על דעת משרד האוצר, משרד התמ"ת, ומשרד התיירות, רק שתדעו.

מיכל פרנק: כל הגורמים תמכו בה, ומשרד התיירות אף מעודד אותה.

מיכל פרנק: הוא חושב שהעתיד של בית הספר יהיה טוב יותר - -

יעקב ליצמן: הכל טוב ויפה, אבל זה לא עונה.

יעקב ליצמן: אפשר להגיד לנו שאנחנו לא יכולים, לא רוצים, לא מבינים.

יעקב ליצמן: תגידי מה שאת רוצה, אבל לא קיבלתי תשובה לשאלה שלי.

יעקב ליצמן: שאלתי שאלה פשוטה: מה יותר פשוט מאשר לכלול בהסכם באופן מפורש שמתחייבים להפעיל 15 שנה בית ספר להכשרה מקצועית?

יעקב ליצמן: פשוט מאד.

יעקב ליצמן: מעבר לכל הדברים, לא קיבלתי תשובה.

יעקב ליצמן: זה אומר לי שיש כאן משהו מתחת לדברים שאני לא מבין.

מיכל פרנק: אז קודם כל – הוא לא מונח מתחת, ויש למונחים האלה אסוציאציות שליליות, שאני, ודאי, כעובדת מדינה מהמניין לא - - .

מיכל פרנק: מה שקורה זה שיש הסכם שכירות, ומי שירכוש, יתחרה על הרכישה, למעשה קונה שני נכסים מרכזיים: הוא קונה מוניטין, או קונה הפסדים, עובדים ומערכת הדרכה עם ניסיון, והוא קונה את הסכם השכירות, כי המלון הוא למעשה מקום שבו התלמידים שהם מוכשרים מפעילים את המלון כדי להתאמן במלונאות.

קריאה: זה פשוט לא נכון, מה שאת אומרת.

1028: אז אני טוען שמתקבלות החלטות בוועדת השרים להפרטה וזה מגיע פה, אלינו לשולחן, ואנחנו מתמודדים פה רק עם דבר אחד בסוף: זה המצב של העובדים, אם בכלל, כי אף אחד לא שמע אותם בוועדה.

1028: יש מדיניות בממשלה להפריט כל דבר.

1028: אבל יש היום גם דבר חדש: הקדימו את הבחירות, הקדמנו את הכל.

1028: אני מבקש, אדוני היושב ראש – אני לא מאשים את הפקידות.

1028: כאשר אנחנו דנים, אנו, חברי הכנסת, יכולים לבוא לכאן לדיונים, אבל המנהלים הבכירים לא יכולים לבוא, אתה יודע את זה.

1028: שולחים לפה נציגים אחרים.

יעקב ליצמן: אני אומר לך שכולם בכירים אצלי.

1028: אני מכבד אותם, אבל אני רוצה שיבואו לכאן המנכ"לים.

1028: כל מה שנשמע כאן סביב השולחן היום יישמע גם אחר כך, כשיבוא הדיון בנושא ההפרטה, כשזה ייצא לפועל.

1028: אני מציע להקפיא את כל הנושא, את ההחלטה של ועדת השרים להפרטה, עד אשר יעברו הבחירות, ויבואו לכאן לדיון בצורה יותר מסודרת.

1028: אנחנו נשמע פה את הכל, אבל לדעתי, אדוני היושב ראש - -

יעקב ליצמן: לא נשמע יותר כי אין לנו הרבה זמן.

יעקב ליצמן: אני רק אסכם ברוח הדברים שאתה העלית.

מינה גאנם: אני נציגת משרד התיירות, מלשכת המשנה למנכ"ל.

מינה גאנם: ראשית כל, המשרד שלנו יחד עם התמ"ת ומשרד האוצר ורשות החברות – פועלים על פי החלטת הממשלה להפריט חברות.

יעקב ליצמן: ואתם תומכים, כמשרד?

מינה גאנם: תומכים.

מינה גאנם: תפקיד משרד התיירות לפתח ולגוון את המוצר התיירותי, ולשווק אותו, בארץ ובחו"ל.

מינה גאנם: ללמד מקצוע זה לא התפקיד שלנו.

מינה גאנם: אנחנו פעם היינו מנהלים קורסים למורי דרך, וגם את זה היפרטנו, וזה עובד מצוין.

מינה גאנם: אנחנו עדיין ברקע, מפקחים ומדריכים, אבל לא מנהלים בית ספר.

1028: אני חייב להפריע – גברתי, אנחנו יושבים סביב השולחן פה, ואתם מבקשים מאתנו כסף להכשרה מקצועית לאותם הילדים שלנו שמסיימים את הצבא – זה לא משנה מי: אתם, התיירות, ענף הבניין, ענף החקלאות, מפילים עליהם קנסות כדי לומר שאת הכסף הזה לוקחים להכשרה מקצועית.

1028: היום את אומרת שלא צריך.

קריאה: כי הם לא מתעסקים בבני אדם, בעובדים.

מיכל פרנק: משרד התיירות לא עושה קורסים.

קריאה: איך משווקים תיירות בלי מקצועיות?

מיכל פרנק: בדיוק ההפך.

מיכל פרנק: משרד התיירות תמיד תמך בתדמור, ועדיין תומך, רק מבקש ניהול נפרד.

יעקב ליצמן: יש תקציב של תיירות במשרד?

קריאה: לא.

קריאה: לא היה.

יעקב ליצמן: אני שאלתי אם משרד התיירות עוזר ואמרתם שלא.

יעקב ליצמן: אז למה אמרת שאת עוזרת להם?

מיכל פרנק: מקצועית.

יעקב ליצמן: מה זאת אומרת?

מיכל פרנק: למשל – בקורסים למורי דרך יש לנו את האנשים המובחרים ביותר שמלמדים.

מיכל פרנק: אם משרד התיירות אכן לא עושה שום דבר בתדמור – אז הוא אכן לא רוצה לעשות שום דבר.

מיכל פרנק: אנחנו חושבים שבשוק הפרטי, הפרטת גורמים הצליחה עד עכשיו, גם במשרד התיירות וגם מחוצה לו.

מיכל פרנק: מספר לא מבוטל של חברות ניהול מתעניינות - -

יעקב ליצמן: יש לך תשובה לשאלה ששאלתי את רשות החברות?

מיכל פרנק: אני חושבת שאתה צודק.

מיכל פרנק: אני חושבת שצריך להכניס את זה להסכם.

יעקב ליצמן: אז משרד התיירות יעמוד על זה.

משה כץ: אני המפקח הארצי למקצועות המלונאות במשרד התמ"ת, ואתי נמצאת סגנית מנהלת האגף להכשרה מקצועית.

יעקב ליצמן: אתם גם תומכים, כמובן.

משה כץ: אנחנו גם מקיימים פעילויות, והייתי רוצה אולי משפט אחד ברמה - -

יעקב ליצמן: זאת אומרת שאתם לא כל כך שלמים עם זה, רק אתם - -

משה כץ: לא, אנחנו לא שלמים בכלל, ואנחנו גם מודאגים וגם דואגים.

משה כץ: בית הספר למלונאות תדמור לוקח ממאגר האבטלה מאות אנשים.

משה כץ: אנחנו מכשירים אותם.

משה כץ: זה בית הספר היחידי עם 90% השמה.

יעקב ליצמן: וזה - - בוועדת השרים.

משה כץ: אני לא יודע, אני לא הייתי בוועדת השרים להפרטה, לא הוזמנתי לשם, אבל בנושא ההפרטה השתתפתי כבר בכמה ישיבות.

משה כץ: אני רוצה להגיד פה לכל המשתתפים ולחברי הכנסת – אנחנו נמצאים כרגע בעידן שאולי יש אור בקצה המנהרה מבחינת התיירות.

משה כץ: יושבים פה אנשי התאחדות, ואנחנו עובדים יחד עם ההתאחדות ועם משרד התיירות.

משה כץ: יש דרישות לאלפי עובדים בענף.

משה כץ: בית הספר למלונאות תדמור הוא בית הספר היחידי, ואנחנו מחויבים לחוק המכרזים ויוצאים מדי שנה למכרזים, ואין לנו מציעים לאזור הרצליה בסדר גודל כמו תדמור, למי שיבצע את ההכשרה.

משה כץ: למרות כל הקיצוצים של האגף, סגנית מנהלת האגף לתקציבים התחייבה השנה מול תדמור לעשות קורסים בכמה מיליונים, למובטלים.

יעקב ליצמן: אתם עוזרים כספית למלון?

משה כץ: אנחנו מזמינים קורסים במיליוני שקלים.

משה כץ: וגם בית הספר למלונאות, בית הספר של הילדים, זה בית הספר שאנחנו מפעילים אותו.

משה כץ: החשש שלנו שכל נושא ההפרטה בעידן של היום יפריע ולא יבטיח את המשך הקיום.

יעקב ליצמן: אבל בעיקרון – המשרד שלכם הוא בעד הפרטה.

יעקב ליצמן: כך אתם אומרים.

שרה פרוזרוביץ: אנחנו בעד שבית הספר ימשיך להתקיים, ושתתקיים הפעילות.

יעקב ליצמן: מה אתם אומרים לגבי ההסכמים?

שרה פרוזרוביץ: אנחנו - - בתהליך – אנחנו חושבים שצריך להבטיח את זה שתהיה התחייבות ברורה ל- 15 שנים שתהיה שם הכשרה מקצועית, ושלא תהיה שם נסיגה.

משה כץ: הכשרה מקצועית – ממלכתית.

משה כץ: יש גם הכשרה מקצועית עסקית וזה הבדל משמעותי.

משה כץ: יבוא משקיע – מי שייקח את המניות, ואמר פה חבר הכנסת חזן שביקר וראה את המובטלים – יבוא משקיע פרטי ויעשה הכשרה מקצועית עסקית.

יעקב ליצמן: אפשר לסכם.

דן ירדן: אני מהתאחדות המלונות.

דן ירדן: אולי אתם רוצים לשמוע את עמדת חלק מבעלי המניות של בית הספר כי חברת הניהול היא בשתי בעלויות: 68% בידי המדינה, ו- 32% בידי התאחדות המלונות.

דן ירדן: אז אם כבוד היושב ראש מעוניין לשמוע.

דן ירדן: התאחדות המלונות לא יזמה את ההפרטה.

דן ירדן: התאחדות המלונות לא יזמה את ההפרטה, אבל למרות זאת אנחנו לא מתנגדים לה, ובתנאי שיובטחו אותם דברים שחשובים לחברי הכנסת, חשובים למשרד התיירות, למשרד העבודה, קרי – שהמוסד הזה, המלון ובית הספר בו ימשיכו לשמש לאותה מטרה.

דן ירדן: דווקא בגלל זה התאחדות המלונות החליטה שהיא רוצה להיות שותפה פעילה בהליך של הפרטת בית הספר, ובמסגרת ההליך הזה, כבעלי 32% יש לנו שם זכויות כאלה שאנחנו יכולים להבטיח את הדבר הזה.

דן ירדן: אני גם לא רוצה שתדברו כל כך באוטופיה על המוסד הזה כמוסד ממשלתי, ולראיה – תלכו לראות את מצבו.

דן ירדן: אני מדבר על בית המלון שצריך השקעה מזמן.

דן ירדן: משרד התמ"ת, למרות האגף, לא מצליח לגייס את המשאבים הנדרשים בשביל להכשיר את כוח האדם הנדרש.

דן ירדן: לכן –אנחנו לא נגד ההפרטה, אנחנו מוכנים להפרטה, ואנחנו נילחם על זה במסגרת הליך ההפרטה, שיובטח - -

יעקב ליצמן: אני רוצה לסכם – אל"ף, ועדת הכספים קוראת לממשלה לדחות את הדיונים על ההפרטה עד אחרי הבחירות.

יעקב ליצמן: לא קורה שום דבר עכשיו.

יעקב ליצמן: הדבר השני – אנחנו קוראים לשר האוצר להתייעץ עם שר התמ"ת בנושא ההפרטה.

יעקב ליצמן: היות והתמ"ת לא בדיוק תמך בזה, חשוב ששר האוצר ישמע את עמדת שר התמ"ת.

יעקב ליצמן: הדבר השלישי – אנחנו פונים שאם יהיה הסכם עם הרוכש, במפורש יכניסו את הנושא הזה של 15 שנה.

יעקב ליצמן: אין שום סיבה בעולם שלא.

יעקב ליצמן: וכמובן – שאם תהיה הפרטה ויביאו את זה לוועדת הכספים, הוועדה, מתי שזה יהיה – ידונו על עצם הדבר, ויחליטו אז.

חיים אורון: היה פה איזשהו ניואנס ואני חושב שצריך להכניס את זה – ההבדל בין הכשרה עסקית והכשרה ממלכתית.

חיים אורון: אני לא יודע מה זה "ממלכתית" בהקשר של מלונאות, כי יכול להיות שימשיכו עם בית ספר להכשרה למלונאות, אבל לא יכשירו אותם כמו שצרי.

מיכל פרנק: לא מובטלים, לא דורשי עבודה.

חיים אורון: אבל כדאי שבהחלטה הנקודה הזו תוסף.

יעקב ליצמן: אני מוכן, אבל אני אומר שוב – ועדת הכספים תצטרך לדון במהות ההפרטה ולהבטיח שהכל ילך כפי שזה היום, שהתנאים שיש היום ימשיכו להיות אחר כך.

יעקב ליצמן: תודה רבה לכם, רבותיי.

יעקב ליצמן: הישיבה נעולה.