ועדת הכספים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 197, 2005-09-27 13:00

יעקב ליצמן: שלום לכולם.

יעקב ליצמן: אני פותח את הישיבה - הנושא פיטורי אחיות.

יעקב ליצמן: אילנה כהן, תפתחי.

אילנה כהן: לפני שבוע היה לנו גם דיון בוועדה לזכויות הילד.

אילנה כהן: צריך לשים את הבעיה במקום: זאת הפרת חוק.

אילנה כהן: אנחנו נמצאים בבית המחוקקים, אני רוצה לדעת, אם הייתי עוברת באור אדום, לא היו קונסים אותי?

אילנה כהן: פשוט מאוד, זאת עברה על חוק הבריאות.

יעקב ליצמן: אמרתי לך בבוקר, זה כמו בית חולים באשדוד.

יעקב ליצמן: לבית החולים באשדוד יש חוק?

יעקב ליצמן: אמרו שיסיימו אותו עד 2002, אז יש חוק.

אילנה כהן: זאת התעללות כל שנה גם בתלמידים וגם באחיות כי מחזיקים בידי אגודה אז כל שנה שומעים שמפטרים 800-900 אחיות.

אילנה כהן: גם היחס בין מספר התלמידים פר אחות שמטפלת בהם.

יעקב ליצמן: את מדברת כרגע על משהו אחר.

אילנה כהן: קודם כל, מקצצים בהן בוועדת חריגים, אז יש קיצוץ מתמיד.

אילנה כהן: על כל 1500 תלמידים הייתה קודם אחות אחת, ואחר-כך זה עלה ל- 2000; אחר-כך זה עלה ל- 2500.

אילנה כהן: עכשיו זה עומד על 3,500.

אילנה כהן: אתם בבריאות התלמידים תהיו בני ערובה אם במשרד הבריאות לא יתנו לעשות את הפיילוט ואת הג'קוזי.

אילנה כהן: ביבי עצמו ביטל לפני שנה את העברת טיפות החלב .

יעקב ליצמן: בגלל זה- - -את הג'קוזי.

אילנה כהן: לא יכול להיות דבר כזה שכל שנה עומדים בפני הוועדה.

אילנה כהן: אני באה ואומרת - תסגרו את זה, גמרנו.

אילנה כהן: יש לנו טיפול לתפארת מדינת ישראל, מכל העולם באים ולומדים.

אילנה כהן: הם לא הרכבות, לא בנקים, לא נלחמים על תנאי שכר.

אילנה כהן: הייתי אומרת: תעמדו על תנאי פרישה, תקבלו מה שצריך ותעזבו.

אילנה כהן: אבל פה יושבות אחיות מסורות שנאבקות על מתן טיפול הולם לאזרחי ישראל ולתלמידיה.

אילנה כהן: באים ואומרים להם: נפטר אתכם.

אילנה כהן: לכן אני אומרת: תסגרו אותם.

אילנה כהן: בדיוק מה שקרה לנו קודם עם הדיון הקודם, עם אילת.

אילנה כהן: כי למה?

אילנה כהן: בשנה שעברה עשו דבר שרצו לעשות מאוד לא יפה, אפילו רצו להרוויח שלושה חודשים של סגירת בתי-הספר, ואמרו: נוציא נפטר ונקבל שוב.

אילנה כהן: הגיע הזמן שקודם כל בבניין הזה יכבדו את החוק, והאוצר מחויב לכבד.

אילנה כהן: כשהיה עידוד וצמיחה, ויש כאלה שהם לא שווים, שילמו עידוד וצמיחה, הם יכלו להגיד שהם לא משלמים את העידוד וצמיחה?

אילנה כהן: האוצר יכול להגיד: יש לי כסף לתת טיפול, אין לי כסף.

אילנה כהן: אם לא, תסגור.

אבי ישראלי: אנחנו נמצאים בדיונים עם משרד האוצר ומנסים להגיע להסכמה על מתן המשך שירותים כמו בשנה שעברה, כמובן גם אחיות.

אבי ישראלי: כך נראית המגמה, זה עוד לא סגור לחלוטין, אבל זאת המגמה שנראית.

אילנה כהן: הוא יגיד לך - פחות ראייה, פחות שמיעה.

אבי ישראלי: זה אותו היקף שהיה לפני שנתיים ולפני שלוש שנים.

אבי ישראלי: ב-1997 כאשר עבר לאחריות משרד הבריאות, היו 950 אלף תלמידים, עכשיו יש 1.2 מיליון תלמידים.

אבי ישראלי: מספר האחיות לא השתנה.

אבי ישראלי: התקציב היה 71 מיליון והופעל בשנת 2002, כאשר הייתה עליית השכר במשק, אז הכמות של הכסף שהיה צריך לשלם לאותו מספר אחיות היה 84 מיליון, לכן זה גדל אז ל-84 מיליון.

אבי ישראלי: התקציב ירד ל-71, בשנת 2003 ירד ל-54, כאשר מספר התלמידים עלה מ-950 אלף ל- 1.2 מיליון.

אבי ישראלי: 84 מעולם לא היה בתקציב, היה 71.

אבי ישראלי: הצורך בתקציב כדי לשמור על אותו מספר אחיות ולשלם להן היה 84, מאז המקום הזה התייעל.

קריאה: להתייעל קוראים לזה?

אבי ישראלי: אנחנו נותנים טיפולים ל-1.2 מיליון תלמידים.

אבי ישראלי: אנחנו עובדים מול האוצר לסגור על כך שנוכל לתת השירותים בהיקף של לפני שנתיים-שלוש באותם בתי-ספר לפי מספר התלמידים.

יעקב ליצמן: מה יש ב- 2006?

יעקב ליצמן: אנחנו דנים בהוספת כסף- -

אברהם-בייגה שוחט: 2005 פתורה?

יעקב ליצמן: 2005 לא פתור, אנחנו מחפשים דרך להוסיף כסף.

יעקב ליצמן: ב- 2006 אתה רוצה שנצביע מיד על משבר.

יעקב ליצמן: לא אתה רוצה, אבל זה תקציב האוצר.

יעקב ליצמן: אתם במשא ומתן על 2005 שעומד להסתיים?

אברהם-בייגה שוחט: אתם במשא ומתן על 2005, נראה לכם שזה עומד להיסגר?

רות רלב"ג: עומד להסתיים.

אילנה כהן: בשנה שעברה בוועדת הכספים נתנו 17 מיליון, מראש ידעו שזה לשנה.

אברהם-בייגה שוחט: השנה יש 54 מיליון, צריך עוד 17 מיליון כדי לקיים את השירות.

אברהם-בייגה שוחט: אתם במשא ומתן שנראה שעומד להיות מושלם עם האוצר לגבי הוספת 17 מיליון ל-2005.

אברהם-בייגה שוחט: בבסיס התקציב של 2006 חזרו ה-54, והדיונים שלכם נסובים גם על 2006.

קריאה: נכון.

אבי גור: ובנוסף לכך, תקציב ההפעלה - -

יעקב ליצמן: חיים אורון, בבקשה.

חיים אורון: אנחנו נמצאים באופרה בלתי גמורה כבר כמה שנים.

חיים אורון: שוב יביאו ה-17, שנה שעברה היה 17 מיליון בגלל קונסטלציה גיאופוליטית - אני הבאתי 17 מיליון, אבל לא משנה זה הירשזון הביא.

חיים אורון: אדוני היושב ראש, 17 מיליון זה המון כסף, וזה מאוד חשוב.

חיים אורון: צריך להכריע במחלוקת שקיימת, והיא כל הזמן מאחורי הדבר הזה: האם מדובר בשירות שמופיע בחוק שחזר למדינה שהמדינה אחראית עליה.

חיים אורון: אני בהתכתבות שנתיים וחצי עם שני יועצים משפטיים לממשלה על אי ביצוע החוק.

חיים אורון: עד היום היועץ המשפטי לממשלה לא מעז לתת תשובה מה המשמעות של אי ביצוע החוק.

חיים אורון: לפני 3 שבועות קיבלנו תשובה על תזכורת נוספת שהעניין בבדיקה.

חיים אורון: החוק לא שונה, ומאידך לא מתבצע.

חיים אורון: הסיפור שעלה מ-900 ל-1,300 זה אי ביצוע החוק.

חיים אורון: אני לא בטוח שהיום נוכל לגמור העניין.

חיים אורון: אני מציע שלא ניתן יד לפשרה שנגמרת ב-71 מיליון, כי אז ימשיך המצב הקיים, זאת אומרת, קיצוץ ריאלי בשירות לתלמיד לאורך שנים, צמצומו, הפיכתו בחלק מהמקומות לשירות לא ראוי, לא באשמת האחיות אלא באשמת המציאות, עם כל מה שכרוך בזה.

חיים אורון: אי אפשר למשוך ויכוח כזה על פני חמש שנים בין שני משרדי ממשלה כאשר כל אנשי המקצוע מתוך המשרד ומבחוץ אומרים שהמתכונת שאליה רוצה לדחוף האוצר היא מתכונת לא ראויה.

חיים אורון: בזה מתחיל הוויכוח.

חיים אורון: צריך להחזיר את זה למקום הזה.

חיים אורון: צריך לומר: קודם כל תגמרו הפיטורים של עכשיו, תבטלו.

חיים אורון: אבל אל תגמרו את זה פעם נוספת עם 17 מיליון שקל שהמשמעות של העניין זה שירות מקוצץ, נכה שלא נותן תשובה.

חיים אורון: כאשר כולם נואמים שההשקעה הכי יעילה בבריאות היא השקעה ברפואה מונעת.

חיים אורון: לכן יש פה שני שלבים: אחד, לגמור את המשבר עכשיו.

חיים אורון: אם המשבר נגמר שאין פיטורים עם 17 מיליון אז גם על זה צריך משהו.

חיים אורון: אבל צריך פעם אחת ולתמיד לסיים עם זה.

חיים אורון: זה חוזר פעמיים בשנה מזה שנים, כאשר כולם מכירים את המספרים וכולם יודעים על מה מדובר, ומנסים במשיכת חבל לראות רגע אחד שלא ישימו לב או יצליחו בסיטואציה פוליטית לגמור את העניין הזה וייגרם נזק נורא לשירות אלמנטרי בסיסי שאין מישהו שיעשה חוץ מהמדינה.

חיים אורון: זה שירות שהמדינה צריכה לתת.

איוב קרא: אני מצטרף לכל מילה שנאמרה פה.

איוב קרא: מרגיז אותי שאם צומצם תקציב משרד הבריאות, למה לא מצומצם באופן פרופורציוני גם לגבי החוק הזה.

איוב קרא: למה צריך לנגוס ולתת מכה כה חזקה לחוק?

איוב קרא: אני חושב שצריך לחזור למה שהיה השירות הזה במשך שנים.

חיים אורון: התקציב הוא 54 מיליון, כולם ידעו שחסר, לכן כל פעם מביאים את ה-17 מיליון לתוך הוויכוחים.

איוב קרא: צריך לתת אפשרות לא לחזור לזה כל חצי שנה.

איוב קרא: הוויכוחים האלה לא צריכים להיות כי זה א-ב של חיינו, זאת עבירה על החוק.

איוב קרא: בואו נחזור למה שנקבע ב-2002 ו נגמור עם זה.

רן כהן: כפי שציינה אילנה כהן, לפני שבוע קיימנו על זה דיון בוועדה לזכויות הילד.

רן כהן: תמונת המצב בטווח הקצר המיידי ובטווח הארוך.

רן כהן: אני בספק אם מה שהתקיים ב-2004 נתן מענה למה שקבוע בחוק ביטוח בריאות ממלכתי.

רן כהן: הגענו למצב שלא כל ילד ולא כל בית ספר מקבל טיפול של אחות כדי לקבל טיפול של רפואה מונעת.

רן כהן: לכן אני כמעט בטוח שהחוק לא מקוים.

רן כהן: הדבר הזה הוא שצריך להטריד אותנו, כי צריך לחזור לנורמה שבה רפואה מונעת מתקיימת כי היא זאת ששומרת על בריאות הילדים, אבל גם מקטינה הצרכים בטיפולים רפואיים הרבה יותר מסובכים לאחר מכן, שלא לדבר על הפרעות בבתי-הספר, על מה שעוברים הילדים והמשפחות.

רן כהן: הדבר המיידי - ולצערי הרב לא קיבלנו תשובה מוחלטת מפרופ' ישראלי – ש- 736 מכתבי הפיטורים לאחיות בתי הספר מוכנים.

רן כהן: כי ביום שישי האחרון התקציב נגמר.

איריס גינזבורג: יש התקרבות להסכמה.

איריס גינזבורג: משרד האוצר התחייב בינתיים להעביר מיליון ועוד מיליון שקלים , כדי שלא יהיו פיטורים כל עוד מתקיימים הדיונים.

אבי גור: באלף בתי ספר אין בכלל.

רן כהן: כל הסיפור הזה מאוד צולע כי מה שמתנהל בדיונים זה גם זה שרוצים למנוע את החלק של הרפואה המונעת במה שאני יודע על פיילוט על טיפות חלב.

רן כהן: יש פה סחיטה של משרד האוצר כלפי משרד הבריאות בתוך כל העניין.

רן כהן: צריך לזכור דבר אחד: נושא הטיפול של אחיות בתי-הספר מאוד קשור לעניין טיפות החלב, משום שחלק מהטיפולים ניתנים בידי אותן האחיות.

רן כהן: אנחנו לא יודעים אם 17 מיליון האלה מוזרמים כדי לסיים את השנה במתכונת של השנה שעברה, או שמדובר על בסיס התקציב.

רן כהן: אם זה לא בבסיס התקציב - ואנחנו כבר יודעים שלא - החגיגה תמשיך גם שנה הבאה.

רן כהן: הוועדה חייבת לדרוש ממשרד האוצר והבריאות להביא את התוספת הזאת בטווח המיידי כאשר מדובר על תוספת לבסיס התקציב, אחרת לא עשינו כלום.

אהוד רצאבי: אנחנו שוב מתעסקים בדבר שדנו בו הלוך וחזור, ואם יהיה בחירות בקרוב - אני אולי אהיה בכנסת הבאה - כנראה שנמשיך לדון בזה.

אהוד רצאבי: אני חושב שהדיון צריך להיות לא רק סביב 17 מיליון כן או לא.

אהוד רצאבי: יש סכום שצריך להיכנס בבסיס התקציב, חוץ מזה שהחוק אומר שזה צריך להיות בשליטה ובמימון של משרד הבריאות.

אהוד רצאבי: אני לא חושב שיש דילמה שצריך רפואה מונעת.

אהוד רצאבי: בזמנו ילדים הוגדרו בעלי פיגור בגלל דיסלקציה או בגלל הפרעות קשב, היום יכולים לתת תשובה הולמת איך לטפל בהם.

אהוד רצאבי: הדברים לא ברי שיקול דעת מאיזה מקום יהיה, האם יכול להיות מופרט.

אהוד רצאבי: אני ממליץ אם יש אפשרות, לא להשאיר לשיחות בין משרד האוצר לבין משרד הבריאות על מיליון פה ומיליון שם.

אהוד רצאבי: הייתי מאוד שמח אם היינו מקבלים החלטה ברגע הזה על אותם 17 מיליון, ולא תאושר שום העברה לשום משרד עד שנעביר 17 מיליון לתקציב הזה.

אהוד רצאבי: תזכור ששנת התקציב נגמרת בדצמבר, שנת הלימודים התחילה עכשיו.

אהוד רצאבי: יש חוסר התאמה מסוים.

אהוד רצאבי: זאת החלטה מיידית שצריך לקבל.

דני יתום: יש אבסורד זועק לשמיים.

דני יתום: מצד אחד מספר התלמידים גדל והיה צריך לגדול מספר משרות האחיות, אבל התקציב קטן ומספר המשרות קטן.

דני יתום: זה פשוט אבסורד כפול ומכופל, ואני ממש מתפלא שהזעקה לא עולה עד לב השמיים.

דני יתום: החוק לא מתבצע, ולית דין ולית דיין.

דני יתום: דווקא הממשלה שצריכה לתת דוגמא לכך שמקיימים את החוק, לא מקיימת את החוק.

דני יתום: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא ממלאים תפקידנו כחברי כנסת, כי אנחנו צריכים לנגוש בממשלה, אנחנו המערכת שצריכה לבקר את הממשלה.

דני יתום: אם הממשלה לא מבצעת את החוק ואנחנו שותקים, אנחנו לא מבצעים את תפקידנו וזאת נקודה שחורה גם לנו.

יצחק כהן: כשאתה אומר הממשלה, אתה מתכוון לאולמרט או לדני נווה?

דני יתום: אני התכוונתי לממשלה כקולקטיב ואני מתכוון לוועדה הזאת כקולקטיב.

דני יתום: אנחנו הרי צריכים לבקר את מעשיה ומחדליה של הממשלה, ואנחנו לא עושים את זה, אדוני היושב-ראש.

דני יתום: הנקודה השנייה - זאת לא פעם ראשונה שהאוצר מתעמר בחלשים.

דני יתום: יש 714 ילדים מתחת לקו העוני.

יעקב ליצמן: בינואר זה עולה, יהיה עוד קיצוץ בקצבאות הילדים.

דני יתום: משנה לשנה זה עלה מלמעלה ב-100 אלף ילדים.

יצחק כהן: אז תפרשו מן הממשלה.

דני יתום: מה זה שייך?

דני יתום: לבתי הספר מגיעים ילדים מכל השכבות הסוציו-אקונומיות במדינה, וראוי שהשירות הבסיסי של רפואה מונעת יינתן לילדים, מה גם שהדבר הזה הוא חינוך לבריאות.

דני יתום: אני מסתכל על הטור ורואה שכתוב "חינוך לבריאות".

דני יתום: איך הם יגדלו להיות אזרחים שמכירים בערך החינוך לבריאות, אם לא יחנכו אותם לבריאות.

דני יתום: יש ילדים שהוריהם לא מסוגלים לשאת את הטיפול של הרפואה המונעת.

דני יתום: ראוי שניתן את זה לכולם בבתי הספר - ואני מקווה שבמקרה הזה אין דרישה לתוספות הוריות, קרי תשלומי הורים עבור שירותים מיוחדים כמו מסיבות, טיולים; ראוי שבישראל של שנת 2005-2006 השירות הזה יינתן.

דני יתום: צריך להפעיל עליו טייס אוטומטי - קרי, אם מספר הילדים גדל, מספר האחיות גדל בהתאם.

אילנה כהן: יש ועדת חריגים כל חודש.

אילנה כהן: על אחות שיוצאת לפנסיה, נותנים חצי אחות או בכלל לא.

אילנה כהן: שנתיים הם מתעללים בהם.

דני יתום: צריך לחזור חזרה לערך הגבוה.

דני יתום: לא יכול להיות שנתפשר על פחות מהערך הגבוה, שגם אם הוא יתקיים הוא ייתן מענה יותר קטן פר תלמיד מאשר כאשר מספר התלמידים היה קטן יותר.

אילנה כהן: אחות אחת על 3,500 ילדים - אפילו לא מספיקה להגיד שלום לכל ילד.

דני יתום: אני מזכיר לכם שכשישבנו ודנו בתקציב 2005, האוצר בא עם הרעיון של פיילוט.

דני יתום: אנחנו התנגדנו לפיילוט.

רן כהן: כל ועדות הכנסת עסקו בעניין.

קריאה: אמרנו שנצביע נגד התקציב.

יעקב ליצמן: בדיוני התקציב, כשאמרתם שתצביעו נגדו, אמרתי שתוסיפו את המילה "בלי נדר".

משה גפני: ההצבעה על התקציב הבא תהיה אם אנחנו רוצים את שרון או ביבי, הדיון על התקציב הוא דיון שונה לחלוטין.

משה גפני: הדיון על נושא האחיות הוא עכשיו.

משה גפני: לי אמרו שאנחנו נמצאים במדינת חוק ובמדינה שוויונית.

משה גפני: יש דברים שהם בקונצנזוס, למשל הנושא של אחיות בתי הספר.

משה גפני: אין ויכוח, האחיות נותנות שירות והן עושות מלאכת קודש בכל המגזרים במדינה.

משה גפני: אני לא מבין את האדישות שלנו, כשמשרדי הממשלה עוברים על החוק.

משה גפני: חרב הפיטורים עומדת מעליהן בניגוד לחוק.

משה גפני: למי צריך לתת פה דו"ח ואת מי צריך לעצור על זה שעוברים על החוק?

משה גפני: מי שנפגע מהקיצוץ הזה אלה כמובן הילדים החלשים.

משה גפני: כי כשהילד מבית הספר מאופקים או ממעלות או משלומי מגיע הביתה ואומר "לא שמעתי את המורה" אמא שלו אומרת: תתקרב יותר למורה.

משה גפני: אבל הילד שבא מהרצליה פיתוח או מרמת אביב ג' ואומר "לא שמעתי כל כך את המורה", האמא לוקחת אותו לרופא פרטי ומיד מטפלים בבעיה הזאת.

משה גפני: אני גם לא מבין את המדיניות המטופשת הזאת.

משה גפני: הרי מה יהיה עם הילד הזה?

משה גפני: הילד החלש שלא מטפלים בו ברפואה מונעת, לאחר מכן יצטרכו לאשפז אותו, לטפל בו.

משה גפני: אני לא מדבר על כך שהוא יהיה אלים בבית הספר בגלל שהוא לא שומע.

משה גפני: יצטרכו להשקיע בו הרבה מאוד כסף, אלא אם יש לאוצר תוכנית להפסיק בכלל לטפל בחלשים, גם אחרי כן.

משה גפני: בבריאות יקצצו, ויתחילו לטפל פחות בנושא של האלימות.

משה גפני: אם זה המצב, אנחנו נמצאים בקטסטרופה חברתית.

משה גפני: אם הבעיה הזאת, שהיא בקונצנזוס, לא תיפתר ועכשיו, המשמעות של העניין היא שבנושאים שנמצאים במחלוקת בוודאי לא נוכל לפתור שום בעיה.

משה גפני: המדיניות הזאת של האוצר חייבת להיפסק ומיד.

אברהם-בייגה שוחט: אני רוצה להתייחס לשיטה, מכיוון שהתחלנו את הישיבה בבוקר בדבר דומה של בית חולים יוספטל באילת שיש הסכם כדי לקיים את בית החולים ולא עומדים בהסכם.

אברהם-בייגה שוחט: איומי שביתה הביאה לכך שנעשה הסדר כלשהו כדי לקיים את בית-החולים.

אברהם-בייגה שוחט: כאן זה אותו דבר.

אברהם-בייגה שוחט: הממשלה יכולה להחליט שתי החלטות: אחת, שהיא לא רוצה את השירות, וזכותה של הממשלה להחליט את זה.

אברהם-בייגה שוחט: היא יכולה לנסות להעביר את זה בממשלה ובכנסת ולהכריז ששירות רפואי בבתי-הספר, אין טיפול מונע, אין אחיות וכדומה.

אברהם-בייגה שוחט: היא לא תעשה את זה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל היא עושה את הדבר הכי גרוע.

אברהם-בייגה שוחט: מצד אחד חילקו פה את הפרוספקט של השר הבריאות שמודיע מה השירות הזה נותן, ומצד שני בפועל היא גורמת לכך שכל העסק עומד על כרעי תרנגולת, העובדים לא יודעים מה יהיה בגורלם, והשירות הוא לא שירות כי אין בו המשכיות ויש תחושה שכל רגע יש מגמה לחסל אותו.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו כחברי כנסת צריכים לטפל בנקודה הזאת באופן יסודי, שלא לדבר על זה שיש פה הפרת חוק.

אברהם-בייגה שוחט: גם אם זאת הייתה מדיניות ולא הפרת חוק, גם אותה יש לקיים.

אברהם-בייגה שוחט: אם נמצא פתרון רגעי וזמני, מעין חוסם עורקים כדי שהעסק הזה לא יגווע לחלוטין ותוך תקופה קצרה אפשר להגיע להסדר לגבי 2005, מה טוב.

אברהם-בייגה שוחט: אני לא נכנס כרגע למספרים אם זה צריך להיות 71 או 84, אני גם יכול להבין שגם במערכת הזאת לא תמיד עומדים במלוא הסכומים וצריך התייעלות, אני לא מכיר את הנתונים המדוייקים.

אברהם-בייגה שוחט: כן ברור לי שצריכה להיות מחויבות ממשלה מתמשכת, אם זה בבסיס התקציב.

אברהם-בייגה שוחט: אי אפשר שכל שנה יגיעו לעשות השלמות.

אברהם-בייגה שוחט: זה צריך להיות ברור ושקוף.

אברהם-בייגה שוחט: מטרתנו בשנת התקציב הבאה לדאוג לכך שזה יעלה לאולם המליאה ולקבל החלטה לגבי סכום מסוים.

אברהם-בייגה שוחט: זאת הדרך הטובה ביותר כדי שהעסק יתקדם.

יעקב ליצמן: תודה רבה חבר הכנסת שוחט.

יעקב ליצמן: אני מבין שיש משא ומתן.

יעקב ליצמן: לכן כל משא ומתן, כולל על 2006, צריך להיות בבסיס התקציב.

יעקב ליצמן: כל מה שיסוכם חייב להיות בבסיס התקציב כי אין טעם שיסכמו כרגע ובשנה הבאה יריבו על זה.

יעקב ליצמן: דבר שני, אני מבין שאם אין כסף עד יום חמישי, צריך לעשות פיטורים.

יעקב ליצמן: לכן אני מבקש ופונה לנציגי הממשלה ולאחיות להיכנס היום למשא ומתן, ומחר אני ממשיך את הדיון כאן ורוצה לראות בדיוק מה קורה.

אברהם-בייגה שוחט: המו"מ הוא בין משרד הבריאות לאוצר.

יעקב ליצמן: אני לא אמרתי מי יהיה במשא ומתן, הזכרתי את כולם.

יעקב ליצמן: מי שצריך לנהל את המשא ומתן שינהל אותו.

יעקב ליצמן: אני לא רוצה לחכות ליום חמישי.

יעקב ליצמן: אני רוצה לדעת שהיום אחר הצהריים ייכנסו למשא ומתן, ומחר בבוקר בישיבה נקבל עדכון.

יעקב ליצמן: לא צריך משלחת של כולם כאן אבל בעיקרון זה הסיכום.

חיים אורון: אם אין סיכום, אז לא דנים בחוברת הזאת.

רן כהן: אם לא יהיה שוט על הממשלה, הם ימשיכו.

רן כהן: הם פשוט ממוטטים את המערכת.

יעקב ליצמן: ח"כ כהן, תנסה את הדרך שלי.

אילנה כהן: אם הם יפטרו את האחיות כל מערכת הבריאות תושבת.

דני יתום: כדאי שתגיד לאלה שמנהלים את המשא ומתן מהי המלצת הוועדה.

דני יתום: תן רמז לאוצר מהי גישת הוועדה.

יעקב ליצמן: חבר הכנסת דני יתום, נציגי הממשלה שמעו אותנו טוב טוב, והם יודעים שעד מחר הם צריכים להגיע להסכמה.

רעיסה קורליאנדצ'יק: הופנתה נערה לטיפול ובירור והתגלה אצלה גידול ממאיר.

רעיסה קורליאנדצ'יק: הנערה הזאת גרה במשפחה תומכת ואוהבת.

רעיסה קורליאנדצ'יק: יש לה רופא קופת חולים, אבל עובדה שהמחלה הנוראית הזאת התגלתה דווקא בשהות התלמידה בבית הספר.

רעיסה קורליאנדצ'יק: מקרה אחר של ילד ממשפחה ברוכת ילדים, שקט ולא משתולל אף פעם שבכיתה א' בבדיקה שגרתית התגלה מום לב.

רעיסה קורליאנדצ'יק: הילד שקט ולא משתולל בגלל שהוא עסק בלשרוד יום יום.

רעיסה קורליאנדצ'יק: אני מביאה את הדוגמאות כי האבחון מגיע מבית הספר כי השירות הזה זמין מאוד.

רעיסה קורליאנדצ'יק: לילדים האלה לא כאב כלום והם לא פנו לרופא.

רעיסה קורליאנדצ'יק: הבעיות התגלו במקרה.

רעיסה קורליאנדצ'יק: אני מעבירה את רשות הדיבור לפרופ' מימוני שיסכם את מה שאמרתי.

פרופ' מימוני: ברצוני להדגיש שמבחינה כלכלית, גם הבנק העולמי וגם ארגון הבריאות העולמי מצאו לנכון שבכל מדינה צריכה להיות, כמו במדינת ישראל, רפואה מונעת שהיא שונה מהרפואה הטיפולית.

פרופ' מימוני: זה מאוד חוסך כסף אחר כך כי כסף שאנחנו לא צריכים לבזבז ברפואה טיפולית מאוד יקרה.

פרופ' מימוני: בישראל לכל רופא ילדים יש הקצבה של 7 דקות לפציינט.

פרופ' מימוני: ביום חורפי כשקופת חולים עמוסה ב- 80 ילדים אין לו הזמן להסתכל גם על העקמת של הילד, גם על האשך הטמיר, גם על הגובה, גם על ההתפתחות המינית.

פרופ' מימוני: אין לו אפשרות ללמד אותו שזה לא טוב לעשן, שלא טוב להתחיל עם סמים.

פרופ' מימוני: כרגע 40% מהילדים שמתגייסים לצבא מעשנים.

פרופ' מימוני: זה יעלה מיליארדי שקלים למדינה רק בגלל הטיפולים של הנזקים של הדברים האלה.

פרופ' מימוני: הרופאים שמונעים את הבעיות האלה נמצאים בבתי הספר וחייבים להימצא בבתי הספר.

פרופ' מימוני: הם חייבים ללכת לילדים האלה, כי הילדים האלה לא ילכו לרופא, כי מניסיון הם פשוט מאוד לא הולכים לרופאים אם הם לא מרגישים חולים.

פרופ' מימוני: יש מקום לרפואה מונעת.

פרופ' מימוני: המקום הזה הוא חיוני ביותר.

פרופ' מימוני: זה גם החוק, זה חוק טוב, צריך לקיים אותו.

פרופ' מימוני: ח"כ דני יתום אמר שצריך לשים את החוק הזה בטייס אוטומטי, ובמקום זה אנחנו מקבלים פיילוט.

ההסתדרות הרפואית: זה לא רק גידול במספר התלמידים, אלא זה גם גידול בבעיות: בעיות האלימות, בעיות המחלה.

ההסתדרות הרפואית: הכניסו את החינוך המיוחד לבתי-הספר, ואין זמן לטפל בהם.

ההסתדרות הרפואית: הטייס האוטומטי צריך מקדם קבוע כדי שהטיפול יהיה אפקטיבי.

יעקב ליצמן: אני חייב למסור התנצלות של חברת הכנסת יולי תמיר.

יעקב ליצמן: היא כתבה לי מכתב שבגלל אילוצים היא לא יכלה להשתתף.

יעקב ליצמן: היא דיברה אתי כמה פעמים על הנושא, ובגלל מחויבויות קודמות היא לא יכלה להשתתף.

טל נציג ארגון התלמידים: במשך 3 שנים האוצר והוועדה הזאת כרסמו בתקציב של האחיות.

אהוד רצאבי: לא הוועדה, האוצר.

טל: האוצר.

טל: טיפול מידי בבעיות רפואיות הוא קריטי.

טל: אין תחליף לאחיות בתי הספר.

טל: מדברים פה על הסכמים.

טל: על פי חוק יש חיוב של המדינה שיהיו אחיות בבתי הספר.

טל: מבחינת הזכויות של התלמידים צריך שיהיו אחיות בכל בתי הספר.

טל: בבית הספר שלי אין כרגע אחות.

טל: זה בלתי מתקבל.

טל: צריך אחות בכל בית ספר ובכל שעות הפעילות.

טל: אחיות שיטפלו בתלמידים גם אם מישהו שובר יד וגם אם יש בעיות של סמים ורפואה מונעת.

יעקב ליצמן: אתה סומך על נציגות האחיות?

טל: כן, אבל אני גם מגיע לכאן.

אבי גור: אני תומך בדברים של יושב ראש השדולה לבריאות בכנסת שדיבר על כך שצריך לעשות פתרון חירום להיום.

אבי גור: בשנה שעברה ועדת הכספים של הכנסת הודיעה לשר האוצר שלא יאושרו תקציבים לנמלים ולסעיפים אחרים עד שהנושא הזה לא ייפתר.

אבי גור: למה אני אומר את זה?

אבי גור: יש דוח של הכנסת מה-2.2.2005.

אבי גור: בסוף שנת תשס"ג 240 אלף ילדים קיבלו טיפול עזרה ראשונה בחדר האחות.

אבי גור: זאת אומרת שאם אנחנו ממשיכים את המצב הזה עוד יום נוסף, תחלקו 240,000 במספר הימים בשנה, שזה בערך 200, אנחנו מדברים על זה ש- 1,000 ילדים מהיום למחר לא יקבלו טיפול עזרה ראשונה.

אבי גור: זאת המשמעות של כל יום מ-1 לספטמבר.

אבי גור: אני רוצה להקריא לכם את מה שאומר שר הבריאות: "כאב לבן שיעשה השנה את צעדיו הראשונים בבית הספר גם אני רוצה להבטיח שהילד שלי יקבל את השירות הרפואי הטוב ביותר במידה ויזדקק לכך" – הוא מתכוון לטיפול הרפואי הדחוף של 1000 הילדים – "אנחנו כהורים רוצים להיות רגועים מהרגע שהילד עוזב את הבית בבוקר ועד לחזרתו בסיום הלימודים".

אבי גור: שני משפטים הוא מדבר על הטיפול הדחוף, לא רק על הטיפול המונע.

אבי גור: "מבחינה בריאותית אני יכול לומר לכם שהילדים שלכם בידיים מסורות ואכפתיות".

אבי גור: מנכ"ל משרד הבריאות ונציגי האוצר הודיעו לנו שאין השירות הזה.

אבי גור: ההיקפים הם כאלה שבקרוב לאלף בתי-ספר אין ידיים בטוחות, אין ילדים שמקבלים את הטיפול הרפואי.

אבי גור: אני אומר את זה כי אני מלווה את הנושא בהתנדבות כבר 10 שנים, אני נוסע לבתי-ספר, אני מביא שולחנות, אני מביא כיסאות לאחיות.

אבי גור: אני דואג לכן, ואני פונה אליכם בתור בני-אדם:

אבי גור: תדאגו לאחיות ולציוד הרפואי כמוני כבני אדם מעבר להיותכם חברי כנסת החל מהיום.

אבי גור: תודה.

יעקב ליצמן: תודה רבה.