ועדת הכלכלה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 495, 2005-09-15 09:10

אמנון כהן: אני פותח את הדיון בנושא פתרונות דיור למפונים מחבל עזה ומצפון השומרון.

אמנון כהן: כיושב-ראש הוועדה, לפני קיום הדיון היום, לקחתי יוזמה וסיירתי אתמול בכמה נקודות, על מנת לקבל תמונה ברורה לפני הישיבה.

אמנון כהן: מהמקום של הכנסת קשה לראות את הדברים שמתרחשים בשטח.

אמנון כהן: אתמול קיימנו את הסיור, בהשתתפות חברי ועדה.

אמנון כהן: אני מודה לאלה שמצאו את הזמן: חבר הכנסת איוב קרא, וגם חבר הכנסת אילן ליבוביץ.

אמנון כהן: למעשה היוזמה נולדה בהתייעצות עם יושב-ראש סיעת ש"ס, אלי ישי.

אמנון כהן: ביקשתי ממנו לעשות משהו למען האשים האלה, שכרגע חיים בתנאים לא תנאים.

אמנון כהן: ביוזמה משותפת אמרנו שנעשה דיון ונלמד את הדברים.

אמנון כהן: נשמע את השר, ואני יודע שגם הוא רגיש מאוד לנושא.

אמנון כהן: הנושא רגיש מבחינה ערכית ומוסרית.

דוד כנפי: היחיד הרגיש זה הוא.

אמנון כהן: אני לא צריך סיוע ממך, אני מבקש לא להפריע.

אמנון כהן: עם זאת, עם כל הרגישות שיש, כרגע, לאחר הסיור, אנחנו יותר חכמים.

אמנון כהן: אדוני השר, סיירנו אתמול בעיר האוהלים בצומת יד מרדכי, בפארק נועם בנתיבות – עיר האמונה, כך הם נקראים – ובקרווילות בניצן.

אמנון כהן: המטרה הייתה לראות את האנשים שגרים בקרווילות, מה התנאים.

אמנון כהן: ראינו שב-90 מטר של קרוון, גרות 9-10 נפשות בבית.

אמנון כהן: עם זאת, לפחות קורת גג יש להם.

אמנון כהן: יש עוד הרבה בעיות טכניות: גני ילדים, מוסדות, מכולת.

אמנון כהן: כמובן, כל הציוד הרב שהיה להם במקום מגוריהם לא יכול היה להיכנס ל-90 מ"ר, אז הכול מאוחסן.

אמנון כהן: אדוני השר, אתה צריך להביא בחשבון שכל מה שנמצא במכולות, שמאוחסנות בחוץ, והבנתי שבקיץ החום מגיע ל-70 מעלות, הכול נהרס.

אמנון כהן: בכל מקום שהיינו התברר שהאנשים נאלצו לשכור מחסנים לבד, והם משלמים את כל הדברים האלה.

אמנון כהן: פשוט כי הדברים לא הובאו בחשבון.

אמנון כהן: זה דבר ענקי, ואולי לא מביאים הכול בחשבון, וזה אחד הדברים.

אמנון כהן: מי שכבר הגיעו להסדר וחתמו, אמרו שיש מענק מיידי שהם צריכים לקבל, מענק של 50,000 ש"ח כדי להתחיל לעבוד ולחיות.

אמנון כהן: הרבה אנשים אמרו שהם הגיעו להסדרים, הם חתמו לפני כמה חודשים, אבל הכסף עדיין לא הגיע.

יצחק הרצוג: מי הנציג ממנהלת סלע?

יצחק הרצוג: התשובות שלכם.

אמנון כהן: אני מעלה את הדברים כהווייתם.

אמנון כהן: האנשים באים לבית חדש, הרהיטים שלהם לא מתאימים, המקררים לא מתאימים, צריך להתחיל הכול מחדש.

אמנון כהן: לא לכולם יש הכסף.

אמנון כהן: אז סוכם משהו.

אמנון כהן: דברים שסוכמו לא מתבצעים.

אמנון כהן: שמענו שאנשים שהיו עובדים, יש סכום של הסתגלות שהם מקבלים עד שישה חודשים.

אמנון כהן: הבנתי שאנשים שהיו להם עסקים לא נכללים בתוכנית הזאת.

אמנון כהן: היה לאדם עסק, הוא הפסיד אותו, אין לו שום הכנסה היום, את התשלומים הוא צריך לשלם, אבל הבנתי שגם לא מגיעה לו הסתגלות.

אמנון כהן: כך הבנתי.

אמנון כהן: תקנו אותי אם זה אחרת.

אמנון כהן: אלה הטענות של הציבור שישב שם.

אמנון כהן: לנושא של יד מרדכי, עיר אוהלים, אדוני השר, אני מבקש שתקשיב.

אמנון כהן: הם אמרו שהם באו לפני שנה, וישבו עם מינהלת סל"ע.

אמנון כהן: הם ביקשו לעבור כקבוצה למקומות שהממשלה תגיד.

אמנון כהן: אחר כך אמרו שהם יעזרו, ימצאו כמה אופציות, יעשו את כל העבודה.

אמנון כהן: הם עשו את כל העבודה, נתנו כמה אופציות – הרבה יותר זולות ממה שהממשלה הציעה.

אמנון כהן: הממשלה אמרה: שום דבר.

אמנון כהן: כרגע הם חיים באוהלים.

אמנון כהן: אלו אנשים שרצו להתפנות, אנשים שבאו להסדר.

אמנון כהן: שנה שלמה לא עשו אתם שום דבר.

אמנון כהן: התוצאה היא עיר האוהלים בצומת יד מרדכי.

אמנון כהן: לגבי אמונה, ששם היינו – ובטח יש הרבה נקודות שלא יכולתי לסייר בהן, אבל אלו מקומות מייצגים: שם היה צריך להיות מרכז תעשייה.

אמנון כהן: בכספם האנשים בנו כיתות, חדרי אוכל, מרפאה – הכול בכספם האישי.

יצחק הרצוג: גויס כסף מחוץ-לארץ.

אמנון כהן: אני לא יודע, אבל אנחנו ממשלה, אנחנו מפנים אנשים מביתם החם.

יצחק הרצוג: יש פתרונות.

אמנון כהן: תן לי לסיים, ותגיד מה שאתה רוצה.

אמנון כהן: אני חושב שהממשלה בראשות ראש הממשלה, בנחישות ובמקצוענות פינתה את האנשים האלה.

אמנון כהן: באותה נחישות ובאותה מקצוענות צריך לפתור את הבעיות.

אמנון כהן: אי-אפשר להכתיב לאנשים.

אמנון כהן: אי-אפשר לקבוע לאדם שהוא יחיה במקום מסוים.

אמנון כהן: לאדם יש רגישות.

אמנון כהן: קרעת אותו מביתו ומסביבתו, יש לו חממה, יש לו סביבה.

אמנון כהן: תשב, תתדיין אתם, תדבר אתם, תן להם שלוש או ארבע אפשרויות, תן להם לחשוב.

אמנון כהן: אבל אי-אפשר לקבוע: אתה תחיה במלון הזה, בן הדוד שלך יחיה בעיר אחרת במלון – אל תקבע.

אמנון כהן: אלו דברים שלא נקבעים, אלו דברים שעושים בהבנה.

אמנון כהן: אני בכלל הייתי מציע לראש הממשלה: איך שצה"ל ומשרד הביטחון לקחו עליהם את כל הטיפול בפינוי, כך הם היו צריכים ללוות את הפרויקט הזה.

אמנון כהן: שלושה משרדי ממשלה לא יכולים לעבוד על זה, יש ביורוקרטיה שלמה.

אמנון כהן: עם כל הרצון הטוב שלך ושל כל משרדי הממשלה, הם לא מסוגלים לעשות את העבודה.

אמנון כהן: עובדה, צה"ל פינה אף על פי שלא הוא היה צריך לעשות את זה.

אמנון כהן: אבל ידעו שרק צה"ל מסוגל לעשות את זה.

אמנון כהן: משרד הביטחון צריך לקחת את זה על עצמו, ואתם תלוו אותו.

אמנון כהן: הביורוקרטיות האלה – בעוד שנה נשב באותו מצב.

אמנון כהן: אני אומר לך, אדוני השר, עם כל הרצון הטוב.

אמנון כהן: אם לא נשב עם האנשים, עם הארגונים, עם כל הקבוצות האלה.

אמנון כהן: אפשר לפתור את הבעיות, ויש נכונות לכול.

אמנון כהן: אבל להכתיב להם: אתה תחיה פה ואתה תחיה שם – זה לא ילך.

אמנון כהן: זה פרינציפ.

אמנון כהן: זה מה שהתרשמתי, אדוני השר.

אמנון כהן: קודם כול, נשמע כמה אנשים.

אמנון כהן: חבר הכנסת אלי ישי היה בסיור, והוא רצה להגיד היום את כל הכאב שלו, את כל מה שהיה שם.

אמנון כהן: הבטחתי לו שהוא ידבר ראשון, ואחר כך הוא יוכל ללכת.

אמנון כהן: כמובן, איוב קרא, כל מי שהיו אתנו.

אמנון כהן: אתה תשמע את כולם, אני יודע שיש לך תשובות לכול.

אמנון כהן: נשמע אם התשובות ענייניות, אם אפשר לעזור.

יצחק הרצוג: צריכים להשיב אנחנו, מינהלת סל"ע ומשרד ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: אנחנו אחראים על דברים מאוד ספציפיים.

אמנון כהן: אני יודע.

אמנון כהן: אני אומר לך עוד פעם: אנחנו רוצים לעזור.

אמנון כהן: אנחנו גם מוכנים להירתם, כוועדת הכלכלה של הכנסת, לעזור לפתור את הבעיה.

אמנון כהן: צריך להביא בחשבון שאנחנו מתקרבים לחורף.

אמנון כהן: יש גשמים, יש ילדים חולים, יש בעיות.

אליהו ישי: ראשית, אמנון, יישר כוח על היוזמה, על הסיור של אתמול, על המפגש פה היום.

אליהו ישי: אני פותח ואומר שבשיחות שלי עם שר השיכון אני מבין שאת מה שבמסגרת משרד השיכון הוא משתדל לעשות ועושה.

אליהו ישי: גם הוא כפוף למגבלות החוק.

אליהו ישי: הטענות הן לא מול משרד השיכון ולא מול העומד בראש המשרד.

אליהו ישי: הוא באמת עושה את מה שהוא יכול, ובאמת מתוך רגישות.

אליהו ישי: אבל יש פה זעם גדול ואמיתי, ואתייחס ישר לעניין, פחות לתסכול ולזעם.

אליהו ישי: כפי שאמרת, יושב-ראש הוועדה, תכננו את הגירוש, את הפינוי, בשנה וחצי – באימונים, באופן מדוקדק, עם הקפדה על כל צעד ושעל.

אליהו ישי: אפילו היו אימונים: אם המגורש יצעק, מה את עונה לו; אם הוא יקלל, מה אתה אומר לו; אם הוא זורק אבן, מה אתה אומר; אם הוא ברח, מה אתה עושה לו.

אליהו ישי: הכול הביאו בחשבון.

אליהו ישי: אבל לא חשבו מה זה שמוציאים משפחה מהבית.

אליהו ישי: הרי עם ישראל קלט עלייה, הוא יודע בדיוק מה זה מחנות פליטים.

אליהו ישי: לא לקחו בחשבון שמוציאים משפחה שלא רוצה לצאת.

אליהו ישי: תכננו שמי שבוכה, מחבקים אותו.

אליהו ישי: אני הייתי שם.

אליהו ישי: ראיתי את הכול, התכנון של הצבא היה מדהים.

אליהו ישי: אבל כשמוציאים משפחה, מגרשים אותה ומעלים אותה על האוטו – קחו בחשבון שהם לא רוצים בכך.

אליהו ישי: אף אחד לא יכול לצפות שאדם שמגרשים אותו ישתף פעולה.

אליהו ישי: יש דווקא כאלה ששיתפו פעולה, אז הכול היה מסודר.

אליהו ישי: יש כאלה שלא, ואני מבין אותם: הם נשלחו על ידי ממשלות ישראל.

אליהו ישי: לקחו אנשים כאלה, הובילו אותם באוטובוסים.

אליהו ישי: פתאום, באמצע הדרך, הנהג אומר שנגמרה לו הוויזה, והיה סיפור כזה.

אליהו ישי: הוא הוריד את האנשים.

אליהו ישי: או שלא היה דלק, והורידו את המשפחות.

אליהו ישי: יש משפחות שישנו בתחנה המרכזית ברחובות.

אליהו ישי: זו זוועת עולם, אגב.

שולי לוי: אף משפחה לא ישנה בתחנה המרכזית.

אליהו ישי: משפחת אלקסלסי, אני אומר לך, תבדוק.

שולי לוי: ביקשתי לדבר עם המשפחה, שום משפחה, אדוני חבר הכנסת.

אמנון כהן: תענה אחר כך, תן לו לסיים.

אמנון כהן: יש שורת טענות.

שולי לוי: האמירה הזאת – ביקשתי להיפגש עם המשפחה הזאת, אדוני חבר הכנסת.

אליהו ישי: בבקשה אל תפריע לי.

אליהו ישי: משפחת אלקסלסי, נודע לי שהיא ישנה בתחנה המרכזית.

אליהו ישי: ואם לא, זה כל הסיפור, אתה חושב?

איוב קרא: באוטובוס.

אליהו ישי: באוטובוס.

אליהו ישי: נגיד היא לא שינה.

אליהו ישי: אבל עובדה שנגרמה הוויזה לנהג.

אליהו ישי: זו לא שערורייה?

שולי לוי: זה נכון, על זה לא התפרצתי.

אליהו ישי: זה לא שערורייה?

אליהו ישי: גם אני, כשאני יוצא לטיול למלון לשלושה ימים, עם המשפחה והילדים – תאמין לי, ויש לי יכולות לקנות להם הכול, שאם אני שוכח מוצץ או "מטרנה" או טיטולים, אם אין לי משהו קטן כזה, אני מתפוצץ.

אליהו ישי: התינוק בוכה כל הלילה.

אליהו ישי: אנשים יוצאים החוצה, עם מזוודה, הציוד שלהם במכולה שיושבת ב-50 מעלות או 70 מעלות או 100 מעלות חום.

אליהו ישי: חבר'ה, צריך להביא את הדברים האלה בחשבון.

אליהו ישי: אין לי טענות אליך באופן אישי, אבל יש לי טענות לגבי איך שממשלה עשתה את זה, איך שהמדינה עשתה את זה, איך שהמינהלת התמודדה עם זה.

אליהו ישי: פה אין לי סנטימנטים, אדוני הנכבד, זה לא באופן אישי אליך.

אליהו ישי: אני יכול לתקוף את המינהלת ואת העומד בראשה לא באופן אישי, כי אני לא אעמוד מול פקיד.

אליהו ישי: מול עיני מה קרה לאותם מגורשים.

אליהו ישי: לא ניכנס לפרטים אם משפחת אלקסלסי ישנה או לא.

אליהו ישי: משפחת חניא כן ישנה במשרדים אצלכם, בסדר?

אליהו ישי: בוא לא ניכנס לפרטים.

אליהו ישי: היו דברים קשים ביותר, זו זוועה.

אליהו ישי: יש כאן כמה היבטים קשים.

אליהו ישי: יש כאן אנשים נחושים, אנשים מסורים, שהלכו במסירות נפש למקום – פייטרים.

אליהו ישי: הם הקימו את המאחזים, בנו, המדינה בנתה להם שם.

אליהו ישי: בלי מסירות הנפש שלהם לא היה שום דבר.

אליהו ישי: הם רוצים היום את מה שהיה.

אליהו ישי: תאמינו לי, כמדינה לא נגיע לתת להם את חוף הים שלהם.

אליהו ישי: יש כל כך הרבה בעיות.

אליהו ישי: למשל, אדם היה חקלאי, מגיל צעיר בנה משק.

אליהו ישי: אתם מצפים שהיום, בגיל 45-50 הוא יבנה משק מחדש?

אליהו ישי: מה הוא יעשה עם כל המשק שלו?

אליהו ישי: קודם כול, תחשבו על הטראומה.

יצחק הרצוג: מה אתה מציע?

יצחק הרצוג: מציעים לו פיצויים.

אליהו ישי: הוא לא רוצה, הוא רוצה לעבוד.

יצחק הרצוג: אז מציעים לו גם עבודה.

אליהו ישי: שר השיכון, עזוב, אל תיקח את האש אליך.

יצחק הרצוג: אני לא אוהב נאומים שטחיים.

יצחק הרצוג: יש פה מאמץ אדיר.

יצחק הרצוג: אם אתם רוצים, נציג אותו.

יצחק הרצוג: אל תגידו ישר.

אליהו ישי: אתה תציג, אני רק אומר לך,

דוד כנפי: זה גרושים, זה לא פיצויים.

יצחק הרצוג: אתה לא דובר מטעם אף אחד.

דוד כנפי: אני דובר מטעם ניסנית, בסדר.

אמנון כהן: אני מבקש לא להתפרץ.

אמנון כהן: מי שיתפרץ, אוציא אותו החוצה.

אליהו ישי: אין דבר חמור יותר מלטייח את הדברים האלה.

אליהו ישי: לקראת הפינוי בימית הייתה היערכות של שלוש שנים: התארגנו, בחנו, הביאו הכול בחשבון.

אליהו ישי: פה, מרגע שהגירוש התממש, מאותו רגע –קטסטרופה.

אליהו ישי: ואף אחד לא יכול לטייח – לא דלק שנגמר, לא ויזה שנגמרת, גם לא אנשים שישנו בבתי מלון, אנשים שאין להם עבודה, שחרב עליהם עולמם.

אליהו ישי: סיירתי בכל המקומות, בכל בתי המלון.

אליהו ישי: אני מציע שכל החברים פה יעשו סיור, מעבר לדיון בוועדה, שיעברו מלון-מלון, או יגיעו לעיר האוהלים, לכל המקומות שהם נמצאים, וישמעו את הבעיות שלהם.

אליהו ישי: לכאורה זה פרט קטן: ילד הולך להסעה ולא חוזר.

אליהו ישי: זה נמצא שם, וזה במלון כזה וזה בעיר האוהלים.

אליהו ישי: הרי המסיע היה לוקח מכל היישובים שהיו שם.

אליהו ישי: מישהו חשב על הדברים האלה, מה עושים, איך עושים?

אליהו ישי: יש דברים טכניים קטנים, אבל זה התפרצויות של דברים, התרבות של דברים, שהיא כל כך קשה שאי-אפשר לתאר אותה.

אליהו ישי: מה אני מציע?

אליהו ישי: קודם כול, להפסיק לומר שיש פתרון לכל דבר, כי כל פתרון שנראה לממשלה לא מתאים למתנחלים, ובטח לא ליישובים קהילתיים מגובשים שרוצים להיות מגובשים ולהיות בקהילות שלמות ולא מתפרקות.

אליהו ישי: אם למשל היו אומרים: לא נערכנו, נעביר משק חקלאי במשך שנתיים או שלוש, ואם במהלך השנים האלה באמת היו מתארגנים לפינוי, ניחא.

אליהו ישי: אבל זה לא קרה.

אליהו ישי: קבעו יעד.

אליהו ישי: קידשו יעד, תאריך מסוים שאחריו לא יישאר שום יהודי בחבל עזה.

אליהו ישי: עכשיו הכול מסתדר לפי העיגול שסימנו.

אליהו ישי: לכן הממשלה פה אשמה.

אליהו ישי: נקודה.

אליהו ישי: במקום לחפש אשמים, והיא אשמה – או אם מישהו יגיד שהיא לא אשמה, לא משנה, יש דעה בעד ההתנתקות ויש דעה נגד – כרגע מה שמעניין אותי זה לא מי בעד ומי נגד, מעניין אותי איך מתמודדים עם המצוקות האמיתיות, הרבות והגדולות שיש – אגב, גם בהיבט הביטחוני.

אליהו ישי: אתמול הייתי בכרמיה.

אליהו ישי: קילומטר וחצי מאלי סיני, המקום שבו אבו מאזן הניח את הדגל.

אליהו ישי: אם חלילה מחר יקרה משהו, מה יגידו?

אליהו ישי: לא ידענו, לא אמרנו?

אליהו ישי: מחר יבוא קסאם.

אליהו ישי: אפילו ממ"ד – מי שצריך, אמרו לו שישלם עוד כסף.

אליהו ישי: יש דברים קטנים ופשוטים, לכאורה, כי הרי שהמכולה לוהטת שם זה דבר פשוט; למשפחות שאין להן הסעה לילדים זה נקרא דבר פשוט.

אליהו ישי: תבינו שיש טראומה על טראומה.

אליהו ישי: הילדים גם גורשו, גם נעקרו מהבתים שלהם, מהיופי שלהם, מהפרנסה שלהם, מהחקלאות שלהם.

אליהו ישי: כל החיים שלהם חרבו.

אליהו ישי: אי-אפשר לומר שיש פתרון, שאחד ייקח פיצויים, שאחד ייקח חלקת אדמה או משק חדש.

אליהו ישי: מי יכול להתחיל משק בגיל 45-50?

אליהו ישי: אתמול פנה אלי מישהו, אומר שהוא הולך ללשכת העבודה.

אליהו ישי: הוא גלגל 250,000 ש"ח בחודש, כך סיפר לי אתמול.

אליהו ישי: בלשכת העבודה אמרו לו שילך לקורס של מסגר או קצב.

אליהו ישי: אדם בן 45, בעל עסק, מנכ"ל מפעל, מנכ"ל חברה.

אליהו ישי: מה מצפים ממנו?

אליהו ישי: שבגיל 45 ילמד להיות מסגר?

אליהו ישי: זאת התשובה של שירות התעסוקה.

אליהו ישי: מה אומרים לו אחר כך, מכובדי השר?

אליהו ישי: באמת, יש לי הערכה אליך באופן אישי בלי שום קשר לעבודה הציבורית, וכל שכן.

אליהו ישי: מה אומרים לו בלשכת התעסוקה?

אליהו ישי: אתה מסרב ללמוד קצב או מסגר?

אליהו ישי: רושמים שאתה סרבן.

אליהו ישי: נכון, יש פתרון: תלמד קצב או תהיה סרבן.

אליהו ישי: אבל זה פתרון?

אליהו ישי: בושה וחרפה.

אליהו ישי: אי-אפשר לטייח את הדברים האלה בשום פנים ואופן, אני אומר זאת בצורה מפורשת וכואבת.

אליהו ישי: אולי יש הבדל ביני לבין אחרים, כי אני מסתובב שם.

אליהו ישי: כמעט אין מקום שלא הייתי.

אליהו ישי: אי אפשר להיות אדישים לזעקות, לכאב, בכל הכבוד.

אליהו ישי: ללכת בתשדירים ובכותרות?

אליהו ישי: זו לא חוכמה גדולה.

אליהו ישי: אדוני היושב-ראש, אני מברך אותך גם על היוזמה וגם על ההצעה שלך אתמול, שצוות שלך יעמוד מול המשרדים וילווה את הדברים בצורה אמיתית.

אליהו ישי: אני מצפה ומבקש מהממשלה למצוא פתרונות, עם כל הביורוקרטיה, עם כל הקושי – להיות יצירתיים.

אליהו ישי: אם רוצים להתמודד עם הבעיה, צריך לבוא בצורה יצירתית ואמיתית, ולא להגיד מה מותר, מה אסור, מי זכאי ומי לא זכאי.

אליהו ישי: כמו שעשו את השינוי בתקנה בוועדת הכספים, לתת גם למי שלא הסכים להתפנות בזמן לקבל את התקציב, כך לבוא לקראתם בצורה משמעותית וטובה יותר, כי זה מחובתנו כמדינת ישראל.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אני רוצה להדגיש: יש הרבה בעיות למי שפינוי אותם – בעיות תעסוקה, בעיות בנושא חקלאות.

אמנון כהן: ועדת הכלכלה, כרגולציה, אחראית גם על נושאים האלה.

אמנון כהן: היום אנחנו לא מתעסקים בנושא התעסוקה ולא בחקלאות.

אמנון כהן: אנחנו יודעים שהנושאים האלה חשובים.

אמנון כהן: נקיים דיונים בנושא בעיות ופתרונות בתעסוקה ובחקלאות – כל מי שהיו חקלאים, שיקבלו, או פיצויים או משק וכו'.

אמנון כהן: נשב עם שר החקלאות ועם שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

אמנון כהן: היום אנחנו מתמקדים בדיור.

אמנון כהן: אני חשבתי שהוא הכי חשוב.

אמנון כהן: כאשר יש לאדם קורת גג הוא כבר יודע שבאזור הזה הוא יכול למצוא תעסוקה, הילדים ילכו לבית הספר.

אמנון כהן: אז מתחילים החיים והאדם יודע איפה הוא עומד.

אמנון כהן: עוד דבר חשוב, אדוני השר.

אמנון כהן: אתמול התרשמתי במיוחד מהאי-ודאות של אותם אנשים.

אמנון כהן: אפילו שהיום הם חיים במקומות מסוימים, באופן זמני, אין להם תקווה, אין ידע, אין אינפורמציה מה יהיה אחרי תקופת המעבר.

אמנון כהן: הם יהיו שנה או שנתיים בקרווילות, במלון – מה יהיה אחרי זה?

אמנון כהן: אין שום מנגנון שירגיע אותם.

אמנון כהן: נפשית הם לא יכולים להיות רגועים מה יקרה אחרי תקופת המעבר הזאת, יישוב-יישוב.

אמנון כהן: בשלב הזה אתן לחבר הכנסת קרא לדבר.

יצחק הרצוג: אני לא רוצה לנהל את הדיון, אבל הכנו מצגות מפורטות מאוד.

אמנון כהן: נראה את המצגת.

אמנון כהן: אני מציע שהנציגים יגידו את הבעיות.

אמנון כהן: חברי הכנסת בשטח יגידו מה ראו, ואחר כך אתה תגיב.

יצחק הרצוג: רק תכנן את לוח הזמנים נכון, שלא יאריכו.

אמנון כהן: אני מבקש מכל הגופים: משרד ראש הממשלה, מינהלת סל"ע והשר – כל אחד בתחום שלו ירשום את ההערות שעולות כאן.

אמנון כהן: כשאתן לו להתייחס, הוא ישיב על השאלות של כולם.

אמנון כהן: ניתן זמן לכולם.

אמנון כהן: בבקשה, חבר הכנסת קרא, בקצרה.

איוב קרא: תודה, אדוני היושב-ראש.

איוב קרא: ראשית כול אני רוצה לומר לשר השיכון, ידידי, שבכל פעם מקבלים כאן סקירה וחושבים שהכול מושלם, יפה וטוב.

איוב קרא: כשאנחנו יורדים לשטח – לא דובים ולא יער, לצערי הרב.

איוב קרא: אתה רואה את המצוקה הקשה שבה המפונים נמצאים.

איוב קרא: זה דבר שצריך להדאיג אותנו במיוחד.

איוב קרא: יש לנו אפשרות לשלוח משלות לסיוע לארצות-הברית, לרחבי העולם, משלחות הומניות, אבל משלחות הומניות אמיתיות, מצד הממשלה, לאנשים באוהלים, אתה לא מוצא אותם.

איוב קרא: מדינת ישראל קלטה כמיליון עולים בתקופה קצרה, אבל היא מוצאת את עצמה במצוקה לסדר 10,000 איש?

איוב קרא: כך היה גם עם אנשי צד"ל, ואז פעלנו יחד, אדוני השר.

איוב קרא: זה חוזר על עצמו.

יצחק הרצוג: אני מסב את תשומת לבך, נמצא כאן נציג האוצר שעבד אתנו, שמשרד הביטחון עדיין לא השלים את עניין הפיצויים.

יצחק הרצוג: זו הזדמנות.

יצחק הרצוג: בוועדת הכספים צריך לדרוש דיון עם שר הביטחון בנושא הזה.

איוב קרא: נכון.

איוב קרא: לצערי זה חוזר על עצמו.

איוב קרא: בעצם האנשים לא נותנים את הדעת על הסידור שלהם.

איוב קרא: מנסים להעלים אותם, אדוני השר.

איוב קרא: יש לי הרגשה שלא הולכים אל הפתרון האמיתי בשטח, אלא רוצים קודם כול להעלים אותם, שהתקשורת לא תראה אותם, שלא תסקר אותם.

איוב קרא: זה מה שמעניין קודם כול.

איוב קרא: אחר כך באים אל הפתרון, לצערי הרב.

איוב קרא: אני מסתכל על ניצן.

איוב קרא: האנשים האלה יצאו לפי החוק, בזמן, כל דבר.

איוב קרא: אתה רואה שם משפחות עם תשעה ילדים, הם נמצאים ב-90 מטר, צריכים להסתדר בבית כזה.

איוב קרא: הדבר מקומם, מרגיז.

איוב קרא: כל שכל אנושי לא יכול להשלים עם כזה דבר.

איוב קרא: מנסים לקחת כסף מאותם פיצויים עבור בתי מלון.

איוב קרא: איזה מין דבר זה?

איוב קרא: החלטת לשלוח אנשים לבתי מלון, מה זה קשור לכספי הפיצויים שהם צריכים לקבל?

איוב קרא: מה ההצעות הנבזיות הללו?

איוב קרא: בשביל מה צריך את זה?

איוב קרא: דיברו פה על אנשים שישנו בתחנה המרכזית.

איוב קרא: אני אומר לך שדקלה כהן, שאני מכיר את אביה ז"ל הרבה שנים, עם תשעה ילדים ישנה באוטובוס.

שולי לוי: אתה ממשיך להפיץ ידיעה לא נכונה ושמועה לא נכונה.

איוב קרא: היא תגיע מייד, תשמע את זה ממנה.

שולי לוי: אני רוצה לשמוע.

שולי לוי: אדוני חבר הכנסת, אתם חוזרים על השמועה הזאת.

שולי לוי: לא נפגשתי עם המשפחה הזאת.

שולי לוי: משפחה אחת ישנה בלובי.

יצחק הרצוג: חבל להסית.

אמנון כהן: אני מבקש לא להפריע.

אמנון כהן: תקבל זכות דיבור.

שולי לוי: אנשים לא אומרים עובדות.

איוב קרא: סלח לי, אתה מתערב לי בדברים שלי.

דוד כנפי: אתה מפריע לחבר כנסת?

דוד כנפי: אני לא מבין.

שולי לוי: אני מתנצל.

אמנון כהן: את כל מה שאומרים כאן אתה יכול לסתור במאה שמונים מעלות.

אמנון כהן: והפוך, כל מה שאתה תגיד, אני לא מסכים במילה אחת.

אמנון כהן: אבל אתן לך להתבטא.

אמנון כהן: אז שמע בסבלנות, רשום את הדברים.

אמנון כהן: תגיד שאין דבר כזה כמו הסיפור של דקלה כהן, שבדקת אתה, שהיא ישנה במלון.

אמנון כהן: תסתור.

איוב קרא: היא תגיע לכאן.

איוב קרא: לגבי העצמאיים, אין פתרון להם.

איוב קרא: הדבר הזה לא ייתכן.

איוב קרא: אנשים שהיו להם עסקים מצליחים,

יצחק הרצוג: מה עם הפיצויים שבחוק?

איוב קרא: הם מקבלים פיצויים, אבל האדם רוצה גם תעסוקה.

איוב קרא: אין לו פתרון.

יצחק הרצוג: הוא מקבל גם הלוואות לעסקים חדשים.

איוב קרא: אני רק אומר שאין לו פתרון תעסוקתי, כי במקום שבו הוא נמצא, איפה שהיינו אתמול, הוא יושב בבית והוא לא יודע מה לעשות.

איוב קרא: איש לא יכול לקלוט אותו.

יצחק הרצוג: יושב-ראש הוועדה יזמין את אנשי משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

יצחק הרצוג: יש חבילת אשראי טובה לעסקים חדשים.

איוב קרא: במאהל ביד מרדכי עוד לא מצאו סידור אפילו לילדים, הם לא לומדים.

איוב קרא: לאור כל המצוקה, אדוני שר השיכון, אין מנוס: אולי יש להעביר את כל הטיפול במפונים למשרד הביטחון או למשרד הפנים.

יצחק הרצוג: היא במשרד ראש הממשלה.

איוב קרא: אין מה לעשות, הצבא עשה את עבודתו כמו שצריך.

איוב קרא: מינהלת סל"ע פישלה בגדול.

איוב קרא: מישהו צריך לקחת אחריות, לסגור את זה, לאפשר למשרד הביטחון או למשרד הפנים לנהל את העניינים.

אמנון כהן: אחרי שנשמע אותם,

דוד כנפי: אני מפונה, תשמעו אותי.

איוב קרא: אדוני שר השיכון, זה שעומד בראש קוראים לו בשיא, אבל כל העבודה הייתה בשפל.

איוב קרא: גם לגבי הקרווילות בניצן, אני מוחה: למה קראו לזה "קרווילות", על שם המשפחה שלי?

איוב קרא: אני מעדיף לקרוא לזה ביזיון של וילות.

איוב קרא: אתמול הגשתי הצעת חוק, להכריז על יום שריפת בתי הכנסת יום אבל לאומי.

איוב קרא: אני לא יהודי, אבל מבחינה הומנית, מבחינת כבוד האדם וחירותו, הגשתי הצעת חוק שמדברת על יום אבל לאומי בדיוק ב-11 בספטמבר, לאות הזדהות עם האמריקאים והטרור.

אמנון כהן: הקדוש ברוך הוא יכעס על עם ישראל אחר כך.

אמנון כהן: יגיד: אתם לא עושים?

משה כחלון: אני רוצה לומר שני משפטים כלליים.

משה כחלון: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, אעשה זאת בקצרה, רק אביע את הרושם שלי.

משה כחלון: הרושם שלי, בגדול, הוא שיש גוף אחד במדינה הזאת שלא האמין שתהיה התנתקות: מינהלת סל"ע.

משה כחלון: הם אמרו: בטח זה לא יקרה, יהיו תפילות ותחנונים, לא תהיה התנתקות, ולכן לא צריך להיערך.

משה כחלון: מה שקורה היום, ואני מאלה שצעקו והזהירו, מראש:

משה כחלון: גם אדם כשאתה מפנה אותו מהבית, יום לאחר מכן הוא צריך מברשת שיניים, לא יעזור, גם אם הוא מפונה בכוח וגם אם הוא מפונה ברצון.

משה כחלון: עובדה שהיום יש 10,000 איש שרובם ללא סידור.

משה כחלון: אין לי טענה לאיש, בטח לא לשר השיכון.

יצחק הרצוג: איך 10,000, אם פונו 7,500?

משה כחלון: פונו 8,500, אבל יש לי קצת ספק עם המספרים.

משה כחלון: אלפים.

משה כחלון: אתה יודע מה?

משה כחלון: אתה מכיר את העמדות שלי.

משה כחלון: אצלי אדם אחד הוא עולם ומלואו.

משה כחלון: לא צריך 7,000.

משה כחלון: נגרמה טראומה לילד אחד, שראה את אביו שובר את הבית ואת אמו משחיתה את הקירות.

משה כחלון: כל החיים הוא רואה שהאם ממרקת ומסדרת את הבית, ויום בהיר אחד היא לוקחת טוש או צבע ומשחיתה את הקירות.

משה כחלון: האב שובר ברזים.

משה כחלון: הילד הזה, נגרמה לו טראומה, אדוני השר?

משה כחלון: זה בטח לא הצד שלך.

משה כחלון: אין לו פתרון, ואף אחד לא חשב על הפתרון.

משה כחלון: נקודה אחרונה: אני מאשים רק את מינהלת סל"ע.

משה כחלון: אני אפילו לא יודע מי מכם הנציג שלה.

משה כחלון: מעולם לא נפגשתי אתכם.

משה כחלון: אני מסתכל על כולכם: אתם אשמים, הייתם צריכים לבוא לממשלה ולהגיד: רבותי השרים, אנחנו לא מוכנים.

משה כחלון: בגבולות ספטמבר-אוקטובר יתחיל הגשם, והאנשים ישנו בגשם.

משה כחלון: לא תהיה להם קורת גג.

משה כחלון: הייתם צריכים לומר: ממשלת ישראל, קחי על עצמך את האחריות.

משה כחלון: אבל התחושה שנתתם היא שהכל בסדר, שיש פתרונות לכולם.

משה כחלון: כל שאילתא שהגשתי, כל שאלה שהעליתי, תמיד אמרו שיש פתרונות.

משה כחלון: השאלה האחרונה שלי למינהלת סל"ע הייתה אם יש פתרונות חינוך.

משה כחלון: אמרתם: יש פתרונות חינוך לכולם.

משה כחלון: אני לא יודע איך זה, אם ההורים לא יודעים איפה הם יגורו, בקריית שמונה, בקיבוץ מחניים או באשדות יעקב.

משה כחלון: אבל יש פתרונות לילדים.

משה כחלון: לא יודעים איפה הם יגורו, אבל יש פתרונות.

משה כחלון: אני חושב שהולכתם שולל את מדינת ישראל, את עם ישראל ואת מדינת ישראל.

יצחק הרצוג: זה לא הוגן.

משה כחלון: סליחה, אגיד העמדות שלי.

יצחק הרצוג: בסדר, יש לכם גם אחריות.

יצחק הרצוג: המדיניות הזאת מעודדת אותם לישון באוהלים, אף שאין פתרונות.

יצחק הרצוג: זאת האמת.

יצחק הרצוג: הם יהיו באוהלים כי כולם מחממים אותם פוליטית.

משה כחלון: לא נכון.

לב יעקב: אנחנו מספיק אחראים לדאוג לחברים שלנו ולא להתחמם ובגלל זה לא לצאת מהאוהלים.

יצחק הרצוג: נשמע.

יצחק הרצוג: אני יודע שמדברים עם כולם.

איוב קרא: אם אתה באוהל, זה פוליטי.

איוב קרא: אם בווילה של 90 מ"ר עם תשעה ילדים, זה לא פוליטי.

יצחק הרצוג: אפשר לקבל וילה ל-12 ילדים.

יצחק הרצוג: יובל פרנקל מצא וילות למשפחות של 12 נפשות, אתה יודע?

דוד כנפי: לא ב-450 דולר.

יצחק הרצוג: כן, חבל שאתה משקר.

דוד כנפי: זה ב-1,000 דולר אולי.

יצחק הרצוג: אתה לא בקיא בפרטים, חבל.

דוד כנפי: אני בקיא.

אמנון כהן: אני מבקש לא להפריע.

יצחק הרצוג: יש גבול לכמה סיפורים אפשר להמציא.

משה כחלון: אדוני השר, ציפיתי ממינהלת סל"ע שיאמרו ביושר שבחורף הזה הם לא יוכלו לתת פתרונות.

אמנון כהן: אולי יש?

אמנון כהן: חכה.

משה כחלון: האנשים כרגע באוהלים, איזה פתרונות?

יצחק הרצוג: הם באוהלים כי אומרים להם להישאר.

יצחק הרצוג: אתה חושב שלא פינו מלונות?

יצחק הרצוג: יש מלונות ליישובים שלמים.

לב יעקב: אף אחד לא אומר לנו להישאר, אנחנו רוצים להישאר, אתם לא נותנים לנו פתרון, תן לי, אצא מחר.

יצחק הרצוג: אתם רוצים להישאר, מה אתה רוצה.

משה כחלון: אני מבקש לסיים.

יצחק הרצוג: חבל שאנשים מכוונים אתכם פוליטית.

לב יעקב: אף אחד לא מכוון אותנו, יש לנו דעות פוליטיות שונות לגמרי.

איוב קרא: … אשמת שווא.

יצחק הרצוג: אני אספר לך על משאים ומתנים.

איוב קרא: ....

איוב קרא: בחורף, בבוץ, בבלגן, כמו בסדרה.

משה כחלון: אדוני השר, השתדלתי, היה לי לא קל שלא להיכנס לחלק הפוליטי, לא נכנסתי לחלק הפוליטי.

משה כחלון: אני לא רוצה לומר הסתה, כי זו מילה כבדה, אבל זה סוג של זריית חול בעיניים לומר שהאנשים רוצים להשאיר התינוקות שלהם בגשם, חשופים למחלות ולזיהומים, אין דבר כזה.

יצחק הרצוג: אז בואו נדבר על זה.

יצחק הרצוג: בואו נשמע מה יש.

אמנון כהן: ברגע זה אני באמת רוצה לתת,

איוב קרא: עיר האוהלים זה כמו סאלח שבתי.

יצחק הרצוג: בסדר, אבל יש פתרונות.

יצחק הרצוג: אסביר למה הם לא צריכים להיות שם.

אמנון כהן: חבר הכנסת ליבוביץ, עוד דקה, אני רוצה לשמוע ממינהלת סל"ע.

אמנון כהן: אולי יש להם פתרונות, ואנחנו סתם משחירים.

אמנון כהן: אולי הם עושים עבודה נפלאה?

אמנון כהן: נראה את הבעיות, עם מה הם מתמודדים ומה הקושי באמת.

איוב קרא: אולי המתיישבים, אחד או שניים, יגידו משהו?

אמנון כהן: אגיד לך דבר אחד: הדיון הולך לכיוון שאנחנו משחירים הכול, אני לא רוצה רק להתסיס, אני רוצה לפתור בעיה.

יצחק הרצוג: לכן תן לנו להציג.

דוד כנפי: המתיישבים צריכים להגיב.

דוד כנפי: אני רוצה לדבר, וגם החבר'ה מאלי סיני.

אמנון כהן: אתן לך, שנייה.

אמנון כהן: ייצגנו את המתיישבים נאמנה, היינו אתמול בסיורים.

אמנון כהן: אם יש דברים להוסיף, בסדר.

אמנון כהן: לכן צריך לעשות את זה מאוזן.

אמנון כהן: אני לא רוצה להראות רק את השחור.

אמנון כהן: אדוני השר, אין לי בעיה – תחליטו אתם מי ידבר.

יצחק הרצוג: אני רוצה להתחיל.

יצחק הרצוג: המצגת מוכנה.

יצחק הרצוג: מר כנפי, תפסיק לנהל את הוועדה.

דוד כנפי: אנחנו רוצים להעלות את הטיעונים שלנו.

אמנון כהן: אם תפריע, תצא החוצה.

איוב קרא: אבל חשוב לשמוע את המפונים.

אמנון כהן: בסדר, בכל הכבוד, אנחנו רוצים לשמוע גם דוברים אחרים.

אמנון כהן: אתה לא תגיד מתי תדבר.

אמנון כהן: עוד מילה אחת, ולא תדבר בכלל, עם כל הכבוד.

דוד כנפי: גם אתה נגד המתיישבים?

אמנון כהן: גם אני נגדך, אישית, כרגע.

אמנון כהן: עוד מילה ואתה יוצא החוצה.

יצחק הרצוג: אני רוצה להציע הצעה, ובכוונה הובלתי את זה למין תסיסה.

יצחק הרצוג: אם רוצים לעשות את זה אמיתי, בואו נעשה את זה בצורה רצינית של שיחה.

יצחק הרצוג: נציג בקצרה את כל מה שאנחנו עושים, ישלים יובל פרנקל מ"עמיגור" ואחר כך תדבר מינהלת סל"ע.

יצחק הרצוג: אנחנו אחראים על מה שהוטל עלינו.

יצחק הרצוג: הוטלו עלינו פתרונות דיור בטווח הביניים ובטווח הארוך.

יצחק הרצוג: בטווח המיידי, המלונות, זה סל"ע.

יצחק הרצוג: כולנו מודעים לכך שיש הרבה בעיות.

יצחק הרצוג: אני גם מודע מאוד לטראומה.

יצחק הרצוג: אני חושב שיש טראומה נוראית לכל משפחה שעוברת את זה.

יצחק הרצוג: מעבר לזה, גם קהילות מתפרקות, האנשים חיים בווקום, בחלל שחור, ולא יודעים לאן הם ממשיכים.

יצחק הרצוג: אבל לפני שכולם מתנפלים אני רוצה שתדעו שיש עבודה אדירה של הממשלה.

יצחק הרצוג: אני גם חושב שנעשית טעות אמיתית, אני אומר זאת בשיא הכנות, בניסיון להשאיר אנשים באוהלים.

יצחק הרצוג: יש פתרונות, יש מתווים, יש דיאלוג עם כולם, יש ניסיון לאפיין את הפתרון של החיים העתידיים הקבועים וחיי הביניים.

יצחק הרצוג: לכן גם יש עניין המלונות.

יצחק הרצוג: אציג בקצרה פתרונות, תראו את ההיקף שלהם, אחר כך יובל פרנקל ידבר, יציג את מה ש"עמיגור" עושה, ואחר כך מינהלת סל"ע תענה על כל הבעיות שהוציאו את האנשים מהכלים.

אמנון כהן: באמצע נכניס את התושבים.

יצחק הרצוג: נעשה זאת בקצרה, כדי שהתושבים יוכלו להתייחס.

יצחק הרצוג: יש כאן גם נציגים רציניים ממשרד ראש הממשלה: גבי גולן אחראי על כל נושא התכנון, הוא אחד הבכירים במשרד ראש הממשלה הרבה השנים, והרבה משאים ומתנים עם קבוצות מנוהלים דרכו.

יצחק הרצוג: נמצא כאן גם עוזי קרן, תת-אלוף במילואים, יועץ ראש הממשלה להתיישבות, איש התיישבות אמיתי.

יצחק הרצוג: כמו כן נמצא כאן יושב-ראש החטיבה להתיישבות דובדבני, וגם רוסו, עוזר מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

יצחק הרצוג: יש לי מצגת של עשר דקות, ואתקדם בה מהר.

יצחק הרצוג: עוד הערת פתיחה: הייתה כאן הערה חשובה של היושב-ראש, שאי-אפשר לקבוע לאנשים איפה לחיות.

יצחק הרצוג: זאת הייתה נקודת המוצא של החוק.

יצחק הרצוג: החוק אמר שכל משפחה מקבלת פיצוי של 200,000-250,000 אלף דולר, ועל הפיצויים האלה עוד יש תוספות.

יצחק הרצוג: מי שעובר לגליל או לנגב מקבל עוד 30,000 דולר, וזה כולל את אשקלון.

יצחק הרצוג: יש גם נושא האריזה.

אמנון כהן: הם רוצים להישאר כקבוצה.

יצחק הרצוג: נדבר על קבוצות החוק הביא בחשבון את נושא הקהילות, בסעיף 85.

יצחק הרצוג: הבעיה הייתה שהקהילות סירבו לבוא לחתום.

יצחק הרצוג: אם תלכו למבקיעים, תראו את פאת שדה.

יצחק הרצוג: הם חתמו וקיבלו אישור בזמן, והתמזגו ביישוב.

יצחק הרצוג: אז בואו נהיה כנים.

יצחק הרצוג: מי שלא בא, עכשיו הוא בתהליך.

זבולון אורלב: אם הם התמזגו, זו לא קהילה.

יצחק הרצוג: מבקיעים – פאת שדה חתמו.

לב יעקב: מבקיעים זו לא קהילה.

פנחס ולרשטיין: לא נתתם פתרון אחד, להקים יישוב אחד בנגב לא נתתם.

איוב קרא: למה לא ליישב בנגב?

יצחק הרצוג: עכשיו תורי לדבר.

יצחק הרצוג: הרגע אמרת שלא כופים, נכון?

איוב קרא: אתה אמרת שתפתחו את הנגב.

יצחק הרצוג: אנחנו מפתחים את הנגב ועוד איך, אבל לא אקח אנשים במשאיות ואגיד שיגורו במקום מסוים, אלא אחתום עם ועדי היישוב, כשהם יהיו מלוכדים ולא מפוצלים לשלוש או ארבע קבוצות, כשמועצת יש"ע לא תגיד להם מה לעשות.

פנחס ולרשטיין: אני מבקש למחות על הפרובוקציות שלך, אדוני השר.

אמנון כהן: אדוני.

פנחס ולרשטיין: עד שהוא לא הזכיר, לא אמרתי, זאת הסתה.

פנחס ולרשטיין: הוא הסית, אתה עובד בהסתה.

פנחס ולרשטיין: במקום לאחד את העם, יש פה הזדמנות לאחד את העם, הם רוצים להקים יישובים בנגב ואתה לא נותן להם.

פנחס ולרשטיין: אתה לא נותן להם, לא אחרים.

יצחק הרצוג: שלא יפריע לי.

אמנון כהן: אגן עליך.

אמנון כהן: מר ולרשטיין, דבר אלי, אני יושב-ראש הוועדה.

אמנון כהן: תקשיב טוב, אתה מקשיב לי.

פנחס ולרשטיין: עד שהוא לא הסית שתקתי.

אמנון כהן: אתה מקשיב לי.

אמנון כהן: אם תפריע עוד פעם, תצא החוצה.

אמנון כהן: זה לא "פוליטיקה".

פנחס ולרשטיין: אני מוכן לצאת עכשיו.

אמנון כהן: תקשיב לי.

אמנון כהן: אני באתי לפתור בעיה, לא באתי לנגח, לא באתי לצעוק ולעשות פוליטיקות.

אמנון כהן: אני רוצה לפתור בעיה.

אמנון כהן: תקשיב לדיון הזה, בבקשה, ותקבל זכות דיבור, תגיד מה שאתה רוצה, ותסתור את דברי השר וגם את דברי.

אמנון כהן: אבל לא תפריע באמצע.

אמנון כהן: אם תפריע, בכל הכבוד, תצא החוצה.

פנחס ולרשטיין: משפט אליך.

פנחס ולרשטיין: מפאת כבוד הבית הזה והסיטואציה, שכולם מסכימים שהיא קשה, אני מבקש להוריד הווליום ולהפסיק להסית.

פנחס ולרשטיין: הוא הזכיר.

פנחס ולרשטיין: אני מעורר מראש.

אמנון כהן: בתגובות לתשובה.

יצחק הרצוג: הערתו של פנחס מקובלת.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שגם במלונות הממשלה הכינה מאגר חדרים שיספיק לכולם, ויש מלונות שמחכים לאנשים שיבואו להתגורר כקבוצה.

יצחק הרצוג: מה הוטל על משרד הבינוי והשיכון?

יצחק הרצוג: תכנון ביישובים המיועדים לקלוט את מתיישבי חבל עזה; ביצוע תשתיות ביישובים הקולטים למגורים זמניים ולמגורי קבע; מאגר דירות להשכרה ומגרשי "בנה ביתך" זמינים ביישובי הנגב; ניהול אתרי קרוונים בניצן, יד בנימין ואחרים; שיפוץ מבנים יבילים מחבל עזה.

יצחק הרצוג: נמצאים כאן גם אנשי משרד הבינוי והשיכון, מנהלת המינהל לבנייה כפרית שרה אהרון, וגורמים אחרים, שיוכלו להשיב בהמשך.

זבולון אורלב: שמת לב שבמטרות אין הקמת יישובים חדשים?

יצחק הרצוג: לא, תחזור אחורה.

יצחק הרצוג: יש תכנון.

יצחק הרצוג: מגרשי "בנה ביתך" ביישובי הנגב.

אילן ליבוביץ: יישובים קיימים, לא שום דבר חדש.

יצחק הרצוג: אענה על זה.

יצחק הרצוג: אנחנו יושבים מול כל יישוב ויישוב, כדי לאפיין את המשבצת שלו.

יצחק הרצוג: עוזי יתייחס לזה.

יצחק הרצוג: כשיש משבצת מוסכמת אומרים לנו שאנחנו מתכננים, נותנים לנו תקציב, ואנחנו מכינים, כמו כל יישוב.

יצחק הרצוג: לא נכין מעבר למה שעשינו למקומות שלא יבואו.

יצחק הרצוג: אתה מסכים אתי שאין לזה טעם.

זבולון אורלב: אבל תתכנן.

יצחק הרצוג: יש לנו במאגר.

זבולון אורלב: אתה לא שם את זה במטרות.

יצחק הרצוג: סיכום פתרונות דיור: בעצם יש 572 קרוונים, קרווילות.

יצחק הרצוג: משרד הביטחון עשה עבודה יוצאת מן הכלל.

יצחק הרצוג: 386 קרווילות הוקמו, 186 בהזמנה.

יצחק הרצוג: באמצעות החטיבה להתיישבות – עוד 131.

יצחק הרצוג: אלמורים, מבנים שהיו ממוגנים – אנחנו משפצים אותם, יש 235.

יצחק הרצוג: דירות ומקבצי דיור להשכרה –867.

יצחק הרצוג: בנייה מתועשת שהושלמה – 110.

אילן ליבוביץ: זה כולל את השערורייה של הבניין באשקלון?

יצחק הרצוג: נוסף על כך, יש 3,000 יחידות דיור במאגר משרד הבינוי והשיכון למכירה היום בשוק, בכל המקומות בארץ.

יצחק הרצוג: בסך הכול יש 1,914 פתרונות דיור מיידיים.

יצחק הרצוג: מתוך מקבצי הדיור להשכרה יש הבניין ה זה באשקלון, שהוא גם למכירה.

יצחק הרצוג: יש כאן פירוט נוסף, נחלק את המצגת לכולכם.

יצחק הרצוג: קרוונים: בניצן יש 320 קרוונים, או בעצם כמעט 350, מתוכם 60 עדיין פנויים.

יצחק הרצוג: ביד בנימין כבר הצבנו 43 קרוונים לישיבה של הרב טל.

יצחק הרצוג: במבקיעים זה הושלם.

יצחק הרצוג: יד חנה ל-30.

יצחק הרצוג: אנחנו מקווים שתושבים חומש כבר יעברו ליד חנה בשבוע הבא.

יובל פרנקל: זה מוכן לאכלוס.

יצחק הרצוג: יובל יפרט לגבי דירות להשכרה לפי יישובים.

יצחק הרצוג: אני רוצה לומר שמדובר בדירות מאשקלון ועד באר שבע, בכל הגדלים, כולל כפרי, כולל בניינים מלאים, שאפשר להעביר אליהם יישובים שלומים.

יצחק הרצוג: אלו דירות יפהפיות.

יצחק הרצוג: מאות דירות מעל הכמות הזאת נפסלו.

יצחק הרצוג: אגב, זה מראה על בעיית הנדל"ן בדרום, שהיה מלאי כל כך זמין של דירות חדשות.

יצחק הרצוג: אני אישית פגשתי משפחות, יש גם מכתבי תודה מהרבה משפחות שנכנסו.

יצחק הרצוג: אני אומר לכם: זה פתרון בכלל לא רע.

יצחק הרצוג: יש שכונות שלמות שבהן אפשר לקלוט תושבים.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, להערתך האמיתית: משפחות מרובות ילדים העברנו לווילות ב-450 דולר.

יצחק הרצוג: בכל האזור הזה, מערד עד אשקלון, יש וילות פנויות להשכרה למשפחות מרובות ילדים.

אילן ליבוביץ: כמה משפחות כבר נכנסו לדירות להשכרה?

יובל פרנקל: 63 משפחות.

יצחק הרצוג: ועוד 120 משפחות עוברות למקבצי הדיור באשקלון.

יצחק הרצוג: בניצן 255 משפחות קיבלו מפתח, כמו שאמרתי, בעצם 100 לא קיבלו מפתח אבל יש חוזים חתומים.

יצחק הרצוג: יש 60 שהם פנויים לחתימה.

יצחק הרצוג: זו דוגמה למבנים.

יצחק הרצוג: מימין תמונה של מבנה ביתד, למטה זה אלמור ששופץ ביד בנימין, יש גם קרוון של החטיבה להתיישבות יד בנימין.

יצחק הרצוג: כמו שאתם רואים, בניצן יש לנו תוכנית לאתר הקבע ולאתרים הזמניים.

יצחק הרצוג: כאן יש דוגמה לאתרים הזמניים.

זבולון אורלב: 130 הקרוונים בניצן כבר הוזמנו?

יצחק הרצוג: כן.

יצחק הרצוג: בניצן אנחנו מפרטים: שני שליש דתיים ושליש חילוניים.

יצחק הרצוג: 130 היחידות הוזמנו.

זבולון אורלב: מתי?

יצחק הרצוג: עוד מעט נפרט הכול.

יצחק הרצוג: היום 60 קרווילות בניצן ממתינות למשפחות, ובהרבה מקומות – אם תיכנסו לכרמיה או למקומות אחרים – יש עשרות מבנים מתועשים שממתינים למשפחות שייכנסו.

יצחק הרצוג: אתרים לאכלוס זמני: זו רק דוגמה לעבודה שנעשתה בשלושה חודשים, ויש פירוט בחוברת מה נעשה.

יצחק הרצוג: כרגע אין ביקוש, אתם מבינים?

יצחק הרצוג: רק שמונה חתמו, כאשר יש פה 32 מבנים מוכנים.

יצחק הרצוג: באור הנר הוקמו יחידות מתועשות, עומדות או בתהליך.

זבולון אורלב: אני לא מבין אותך.

זבולון אורלב: אתה רוצה שאור הנר, שזה קיבוץ של השומר הצעיר, יגורו דתיים?

יצחק הרצוג: זאת הרחבה חיצונית.

יצחק הרצוג: אז זה יהיה יישוב אחד חילוני, גם לחילונים מותר.

זבולון אורלב: אתה רוצה שעצמונה תעבור לשם?

יצחק הרצוג: לא, הם עוברים ליתד.

זבולון אורלב: אז שקטיף יעברו לשם?

יצחק הרצוג: הם עוברים ליישוב במועצה האזורית שדות נגב.

יצחק הרצוג: כרמיה, הייתם אתמול.

אמנון כהן: עוד יחזירו אותם בתשובה.

זבולון אורלב: זה ש"ס יעשו.

יצחק הרצוג: בכרמיה יש 56 יחידות, ממתינות לחוזים.

אילן ליבוביץ: הכול לא יישובים חדשים.

יצחק הרצוג: מייד תשאל אולי שאלות, אני רק מראה לך את העבודה שנעשתה.

יצחק הרצוג: עשינו זאת מתוך שיחות עם קבוצות, שלא תהיה טענה שאין פתרונות.

אמנון כהן: הקבוצות הסכימו?

יצחק הרצוג: שום קבוצה לא רצתה לדבר.

יצחק הרצוג: היו קבוצות שדיברו בלילה.

יצחק הרצוג: הם אמרו שהם בוגדים במאבק.

אמנון כהן: עכשיו זה נגמר.

יצחק הרצוג: אז הרבה גם עוברים.

יצחק הרצוג: דיברנו במהלך ההתפנות עם עצמונה, וביתד יש היום התפתחות יפה מאוד.

יצחק הרצוג: הרבה מעצמונה יעבור ליתד.

זבולון קלפא: שלילי, בתור תושב עצמונה.

זבולון קלפא: אנחנו 60 ומשהו משפחות.

יצחק הרצוג: יש לכם שם שלוש קבוצות.

יצחק הרצוג: קבוצה אחת דיברה אתנו ועם נעמתי, והם עוברים לפה.

זבולון קלפא: זה 17 משפחות.

שולי לוי: 23 מתוך 85.

יצחק הרצוג: דיברנו על יד חנה.

יצחק הרצוג: ביד בנימין יהיו כמעט 200 בסוף, גם הישיבה של הרב טל, גם חבר'ה ממושב גני טל, שיעברו לאחר מכן לחפץ חיים.

זבולון אורלב: אתה מדבר על הזמני.

יצחק הרצוג: כן, זה תהליך מאוד יפה.

יצחק הרצוג: יישובים חדשים בטיפול המשרד: בוסתן הגליל, קבוצה מניסנית, הם כבר יושבים במלונות.

זבולון אורלב: זה יישוב קיים.

יצחק הרצוג: הכוונה להרחבות, קבוצות של מתפנים שחתמו אתנו שהם עוברים ליישובים קיימים.

יצחק הרצוג: קבוצה מניסנית עוברת לבוסתן הגליל, כולל תכנון לצימרים.

יצחק הרצוג: כמה משפחות זה, עוזי?

עוזי קרן: או 18 או 22, אני לא זוכר כמה משפחות.

יצחק הרצוג: מגן שאול, זה בני המנשה, קרוב ל-20.

יצחק הרצוג: פגשתי אותם, יש תכנון מלא, המועצה האזורית אימצה אותם ביישוב גדיש.

יצחק הרצוג: הם בקליטה מלאה.

יצחק הרצוג: בעין צורים אנחנו בסיכום מלא עם נצר חזני.

יצחק הרצוג: אני פגשתי את הנהגת נצר חזני בחיספין, נכנסנו למתווה.

יצחק הרצוג: היום נצר חזני רובו במלון שורש.

יצחק הרצוג: קבוצה קטנה שהתפלגה עוברת לניצן.

יצחק הרצוג: עין צורים יעברו, כך אנחנו מקווים, תוך שישה שבועות.

איוב קרא: אני אומר את האמת, … דיווחים על תכל'ס בשטח.

איוב קרא: אף אחד לא מטיל ספק בניירת.

זבולון קלפא: הם בחיספין, לא בשורש.

יצחק הרצוג: לא, אלא אם הם חזרו בהם.

שולי לוי: מנצר חזני 35 משפחות נמצאות בחיספין ו-20 משפחות נמצאות בעין צורים.

שולי לוי: הם היו אמורים לעבור לשורש, אך משום שהחליטו להישאר בחיספין המשפחות של הרב טל עברו לשורש.

יצחק הרצוג: יפה.

יצחק הרצוג: אני מצטער.

יצחק הרצוג: בכל אופן, אנחנו בהתקדמות מסיבית, ועדה אישרה את כל הרחבת עין צורים, ונעמיד את הקרוונים בתוך שישה שבועות.

יצחק הרצוג: משואות יצחק – כנ"ל, חפץ חיים זה גני טל.

יצחק הרצוג: נתקדם.

יצחק הרצוג: יש פה תיאור שלם.

אמנון כהן: לגבי מגורי הקבע.

יצחק הרצוג: לגבי הקבע: זה העתיד של כולנו.

יצחק הרצוג: אין ספק שיש רצון אמיתי.

יצחק הרצוג: נמצא כאן גם דודו כהן, מנהל המחוז מטעם משרד הפנים.

יצחק הרצוג: הוקמו צוותי משא ומתן, יש פה אנשים שמנהלים משא ומתן עם כל הקבוצות, למשל יוסי רוסו, גבי גולן וכמובן המשרד שלי.

יצחק הרצוג: מנכ"ל המשרד שלי, שמואל אבואב, בשיחות כמעט עם כל הקבוצות.

יצחק הרצוג: אנחנו בשיחות עם קבוצות מנוה דקלים, אלי סיני, עצמונה, קטיף, גני טל, נצר חזני ואחרות.

יצחק הרצוג: אנחנו מדברים על שורה של אפשרויות, ונשמח להציגן באמצעות עוזי קרן:

יצחק הרצוג: בנגב – באזור חלוצית-חלוקית, באזור שדות נגב, כלומר ביישוב זמרת.

יצחק הרצוג: הייתי אתמול בשדות נגב וראיתי זאת במו עיני.

יצחק הרצוג: אלו יישובים יפים מאוד, שיכולים לקלוט.

יצחק הרצוג: ליד כפר מימון, כל האזור.

יצחק הרצוג: גם ליד אופקים וליד אזור התעשייה נועם.

יצחק הרצוג: וגם באזורים אחרים, לפי רצון.

יצחק הרצוג: למשל, הייתה בקשה של יישוב מסוים לעבור לאזור חופי, ולא ניתן היה לעשות זאת.

יצחק הרצוג: אז אנחנו מנסים לאתר משבצת קרקע באזור אשדוד, באזור זיקים.

יצחק הרצוג: אנחנו מדברים עם כל הקבוצות מתוך רצון שהן יהיו מרוצות ויגידו איפה הן רוצות להקים את בתיהן.

יצחק הרצוג: מדובר בתהליך של שנה וחצי.

יצחק הרצוג: כרגע אנחנו מתמקדים בפתרון הזמני, ובמקביל, תוך כדי יישומו, אנחנו רוצים שכולם יעבור לפתרונות הקבע.

יצחק הרצוג: אחת הבעיות, ואני אומר זאת בשיא החברות, היא שלעתים יש כמה בני שיח מטעם היישוב או מחלוקת בתוך היישוב – חלק אומרים שהם רוצים לכאן וחלק רוצים לכאן.

יצחק הרצוג: יש המון פניות, של המון יישובים.

יצחק הרצוג: המון ראשי ערים וראשי מועצות מציעים את מרכולתם, כי הם רוצים לקלוט את המשפחות המשובחות, את האזרחים המצוינים הללו.

יצחק הרצוג: יש המון פניות, וזה קצת מבלבל, אין ספק.

יצחק הרצוג: לעתים אתה מסתחרר משלל ההצעות היפות.

יצחק הרצוג: התושבים הם שיצטרכו להחליט: הם רוצים מועצה אזורי במרקם דתי יותר, מועצה במרקם מדברי או גלילי יותר, או יותר קרוב לים, הם רוצים משהו שקרוב למרכז הארץ – כל קבוצה והדרישות שלה.

יצחק הרצוג: יש תהליך של משא ומתן, ואני מניח שעוזי קרן ויוסי רוסו יוכלו לפרט לכם בצורה מפורטת, וכמובן יש מינהלת סל"ע.

יצחק הרצוג: עד כאן הדברים שלנו, אני רוצה לסכם ולומר מכל הלב: כל פנייה אצלנו מטופלת בשיא הרצינות.

יצחק הרצוג: אכפת לנו מהמתיישבים, אנחנו מטפלים בכל פנייה, לפחות בכל מה שקשור למשרדנו.

זבולון אורלב: אם אפשר, יש לי שאלה אליך ולבאים אחריך.

זבולון אורלב: ציפיתי שדבר ראשון תיתנו תמונת מצב: היו 1,700 משפחות – ומה קרה למשפחות.

זבולון אורלב: אין לנו נתונים.

זבולון אורלב: אין תמונת מצב.

זבולון אורלב: הכול באוויר.

יצחק הרצוג: לא נכון.

זבולון אורלב: חשבתי שזה השקף הראשון.

יצחק הרצוג: את זה יציגו מינהלת סל"ע ויובל פרנקל.

יצחק הרצוג: אני הצגתי מה הוטל.

יצחק הרצוג: אני כבר יכול לומר שיש מאות משפחות מסודרות.

זבולון קלפא: לפי ההצגה פה נפתרו בעיות של 2,500 משפחות.

משה כחלון: הם חושבים על יהודה ושומרון.

יצחק הרצוג: אמרתי שאני מודע לזה שיש מאות משפחות, אבל כשאתה מדבר עם נוה דקלים, וחלק מהם רוצים לעבור לדרום, חלק לירושלים וחלק לניצן – אז אתה בתהליך, זה תהליך חברתי.

יצחק הרצוג: זה לוקח את הזמן שלו.

יצחק הרצוג: הרי אחר כך תגידו שאנחנו בונים בכפייה.

יצחק הרצוג: אלי סיני: חלק ביד מרדכי, מדברים עם אילן כהן, חלק רוצים לאשדוד, חלק לזיקים.

יצחק הרצוג: לחל' הצענו את כל מלון שירת הים, וחלק רוצים לעבור לאזור פלמחים.

אילן ליבוביץ: בכל ההצגה הזאת, מה שאני רואה זה יישובים קיימים.

אילן ליבוביץ: אתה אומר: לכו לבת הדר, 20 משפחות, לכו לחפץ חיים.

יצחק הרצוג: זה הזמני.

אילן ליבוביץ: לא, זה לקבע.

יצחק הרצוג: לגבי חפץ חיים, גני טל החליטו לעבור קבע לחפץ חיים, זה מצוין.

יצחק הרצוג: זה סוכם.

אילן ליבוביץ: בא יישוב כמו אלי סיני ואומר: עזוב מהזמני, מהביניים – איפה אהיה ביישוב הקבע?

אילן ליבוביץ: את זה עוד לא ראיתי.

עוזי קרן: אני רוצה להשיב על זה.

יצחק הרצוג: אשיב בקצרה, אחר כך יובל פרנקל ידבר.

יצחק הרצוג: לגבי אלי סיני: בהתחלה היה אתם דיאלוג אתם על המלון.

יצחק הרצוג: זה היה עד כדי כך שפינינו מלון שלם כדי שכולם יעברו אליו.

יצחק הרצוג: הייתה קבוצה שהחליטה להתעקש ולעבור למאהל ביד מרדכי.

יצחק הרצוג: התחיל דיאלוג עם הקבוצה.

יצחק הרצוג: יש הקבוצה ויש הוועד.

יצחק הרצוג: עם הוועד נפגש גם המנכ"ל שלי וגם צוות משא ומתן.

יצחק הרצוג: בהתחלה הם רצו את פלמחים.

זבולון קלפא: אתה מבלבל את כל העובדות.

שריתה מעוז: אנחנו רוצים להגיב.

יצחק הרצוג: הייתה הצעה של פלמחים.

יצחק הרצוג: הייתה שאלה איך מממנים את זה, זה במרכז הארץ.

יצחק הרצוג: זה ירד מהפרק.

יצחק הרצוג: כרגע יש דיאלוג עם לוי, מזכיר היישוב, ועם קבוצה אחרת, ואני מניח שיש פה קבוצה אחרת, שתגיד מה שהיא רוצה להגיד.

אילן ליבוביץ: בעניין מגורי הקבע, זאת השאלה החשובה ביותר.

אילן ליבוביץ: משפחה שקיבלה קרווילה בניצן, מתי היא תדע שזה המגרש שלה, שהיא יכולה להתחיל לתכנן?

אמנון כהן: הם יאכלו את כל הפיצויים.

יצחק הרצוג: אפשר להסביר?

יצחק הרצוג: כרגע יש כמה תהליכים.

יצחק הרצוג: משפחה שחתמה בניצן, ויובל פרנקל יפרט, כעת יש גמר התהליך הסטטוטורי בניצן, יש תהליך שלפיו ייבנה היישוב.

יצחק הרצוג: בניית יישוב נמשכת שנה וחצי או שנתיים, ויש כאן אנשים שעושים את זה כל החיים.

יצחק הרצוג: כרגע דואגים לקורת גג, פתרון זמני.

יצחק הרצוג: עכשיו מדברים אתם.

אילן ליבוביץ: מה פרק הזמן?

יצחק הרצוג: יובל פרנקל יפרט.

אמנון כהן: לפני כן נשמע את נציגי אלי סיני, אחד מכם ידבר.

אמנון כהן: אתמול היינו שם.

אמנון כהן: ניסיתי לייצג אתכם נאמנה, אבל אולי החמצתי כמה דברים.

אמנון כהן: לנו חשוב שבחורף לא תהיו שם, שתגיעו לפתרון, הן זמני הן קבוע, שתדעו שאתם עוברים זמנית למקום אחד ובעוד שנה וחצי בערך תעברו למקום אחר.

אמנון כהן: אבל שוב, יש טענות שיש כמה קבוצות.

אמנון כהן: יכול להיות שכך צריך להיות: 40 משפחות יעברו למקום אחד ו-28 משפחות יעברו למקום אחר.

אמנון כהן: אם זה מתואם ביניכם, בסדר.

אמנון כהן: אבל אתם רוצים לעבור בקבוצה אחת – קודם כול גבשו ביניכם מה אתם רוצים.

אמנון כהן: גם ועדת הכלכלה תשב אתכם כדי לקדם את הנושא.

יניב בן חגי לוי: אני יניב בן חגי לוי.

יצחק הרצוג: עם יניב דיברתי.

יניב בן חגי לוי: נכון, אדוני השר.

יניב בן חגי לוי: היה לי הכבוד לדבר עם השר ועם המנכ"ל, מר אבואב, איש יקר.

יניב בן חגי לוי: אני רוצה לעשות קצת סדר, כי אדוני השר עשה בלבול בעניין.

יניב בן חגי לוי: הנושא של פלמחים הוא בור שכרו לנו, וכמו טירונים נפלנו לתוכו.

יניב בן חגי לוי: אני מודה.

יניב בן חגי לוי: ישבנו עם הרבה חברים מכובדים, והם אמרו שלא הצליחו למצוא מקום.

יניב בן חגי לוי: הם ביקשו שאנחנו נאתר והם יבדקו היתכנות – זאת מילה שלמדתי בימים האחרונים.

יניב בן חגי לוי: בין השאר, בין המקומות שחשבנו עליהם, זרקנו גם את נושא פלמחים, זה לחלוטין היה ב"שלוף".

יניב בן חגי לוי: למחרת בעיתונים ובתקשורת כבר הופיע שאיזה נדל"ניסטים אנחנו.

יניב בן חגי לוי: אני לא רוצה להיכנס לזה.

יניב בן חגי לוי: עשו לנו תרגיל, שחבל על הזמן.

יניב בן חגי לוי: כמו שאדוני יודע, כבר קצת למדנו תקשורת, למדנו לדבר עם הפוליטיקה, ואני חושב שאנחנו עושים את זה טוב.

יניב בן חגי לוי: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לחזור אחורה בחצי דקה, כי לעניין יש היסטוריה.

יניב בן חגי לוי: אני בן להורים שבנו את מושב נתיב העשרה בפתחת רפיח.

יניב בן חגי לוי: שני אנשים צעירים שגדלו בבאר שבע וקראו מודעה של הסוכנות או של מי שיישב אז את מדבר סיני.

יניב בן חגי לוי: הם הלכו לשם.

יניב בן חגי לוי: בעצם זה היישוב הראשון בפתחת רפיח.

יניב בן חגי לוי: כל הזמן מדברים על ימית, אבל בסך הכול ימית הייתה עיר צעירה מאוד, והיא הוקמה בזכות ההתיישבות החקלאית שקמה שם.

יניב בן חגי לוי: הורי היו בגרעין הראשון.

יניב בן חגי לוי: הם קנו בית סוכנות, וכל שתי משפחות קיבלו הלוואה, קנו טרקטור אחד ועשו חקלאות.

יניב בן חגי לוי: אחרי מעט מאוד זמן הסיפור הזה של ההתיישבות במדבר סיני היה לאחת ההצלחות הכי גדולות שהיו, גם ברמה החקלאית ובוודאי ברמה הקהילתית והחברתית.

יניב בן חגי לוי: זה היה סיפור הצלחה מדהים.

יניב בן חגי לוי: באותה תקופה – וההורים מספרים את זה – זה היה המעשה הציוני הכי גדול בדור.

יניב בן חגי לוי: האנשים קמים, נוסעים למדבר והולכים לעשות חקלאות.

יניב בן חגי לוי: היו מומחים שאמרו שאי-אפשר חקלאות בחול, שזה מליח, וכל מיני סיפורים, ועשו שם חקלאות שלא היה לה אח ורע בשום מקום.

יניב בן חגי לוי: בא סאדאת, התחילו לדבר כל מיני דיבורים, וכמובן שהאנשים לא העלו על דעתם.

יניב בן חגי לוי: הרי זה לא הפינוי השני, שכבר אמרנו שהמדינה מסוגלת לעשות את הדברים האלה.

יניב בן חגי לוי: אף אחד לא העלה על דעתו.

יניב בן חגי לוי: ובא סאדאת, בגין המנוח החליט מה שהחליט, וניקה את האזור הזה, פינה אותו.

יניב בן חגי לוי: היו שם 15 יישובים, בתוכם שני קיבוצים, ערים - ימית ואופירה בצפון ודרום.

יניב בן חגי לוי: עשו תנועה אחת, כמו על שולחן חול, וניקו את כל האנשים, כי זה לא התאים.

יניב בן חגי לוי: חלק מהאנשים היקרים האלה עברו – במובן מסוים במצוות אותה ממשלה – לגור ברצועת עזה.

יניב בן חגי לוי: הורי עברו למושב נתיב העשרה, כקהילה.

יניב בן חגי לוי: כל מושב נתיב העשרה, למעט שלוש משפחות, עבר למקום שבו היישוב יושב היום.

יניב בן חגי לוי: היום כבר יש שם צרות אחרות.

יניב בן חגי לוי: לא ניכנס לזה עכשיו.

יניב בן חגי לוי: הקימו את היישוב.

יניב בן חגי לוי: הוא הוקם לתפארת, וזאת ההוכחה הכי טובה בעולם להעתקת קהילה.

יניב בן חגי לוי: אין הוכחה טובה מזו, ואני מציע לכם ללמוד את הסיפור של נתיב העשרה ועין הבשור.

יניב בן חגי לוי: שתי ההוכחות הכי טובות בעולם להעתקת קהילה אמיתית – לא הרחבות ולא סיפורים.

יניב בן חגי לוי: חלק מהאנשים עברו לגור ברצועת עזה.

יניב בן חגי לוי: אני, אדוני, החלטתי לבנות את ביתי באלי סיני.

יניב בן חגי לוי: ברשותך, מילה אחת מאוד אישית: הגעתי לאלי סיני במקום הכי גרוע שרק יכול להיות מבחינה אישית: הגעתי גרוש, הגעתי מובטל, הגעתי אומלל.

יניב בן חגי לוי: אני מדבר ברמה מאוד אישית, אבל חשוב לי להבהיר את הדברים, כי אלו הדברים האמיתיים.

יניב בן חגי לוי: באתי לאלי סיני, קניתי שם בית, בניתי את ביתי.

יניב בן חגי לוי: היה פיגוע, וחצי שנה אחרי הפיגוע החלטנו, אשתי ואני, שאנחנו מתחתנים.

יניב בן חגי לוי: החלטנו לעשות זאת בחצר הבית, וחלק מהמשפחה לא הגיע, כי פחדו.

יניב בן חגי לוי: היה לי חשוב להתחתן על הדשא ליד הבית שלי, כי זאת אמירה, דווקא אחרי הפיגוע הזה.

יניב בן חגי לוי: הולדנו שתי בנות, ואנחנו בסוף היריון שלישי, בעזרת השם.

יניב בן חגי לוי: החליטו ביישוב שאני מתאים להיות רבש"ץ היישוב.

יניב בן חגי לוי: זו עבודה ענקית, זו שליחות ענקית: לנסוע ב-04:00, לפנות בוקר, להתראת גדר.

יניב בן חגי לוי: לדעת שכולם ישנים והאחריות מוטלת עלי.

יניב בן חגי לוי: לפני שנתיים החליטו שאני גם ראוי להיות גם מזכיר.

יניב בן חגי לוי: נשאתי בשני התפקידים הכבדים והמיוחדים האלה.

יניב בן חגי לוי: אני אומר לאדוני: השליחות שהרגשתי בשני התפקידים, אני מניח שזה כמו שליחות ששר מרגיש כשהוא נכנס למשרד שלו.

יניב בן חגי לוי: זו ממש שליחות, אפילו שזה יישוב קטן, בגלל המיוחדות שלו, בגלל הקהילה הזאת.

יניב בן חגי לוי: אני לא מתבייש בשום דבר שהיה שם.

יניב בן חגי לוי: אני לא צריך להתנצל על שום דבר שהיה באלי סיני.

יניב בן חגי לוי: לא על הים, לא על הקהילה, לא על המקום, לא על האווירה.

יניב בן חגי לוי: על שום דבר אני לא מתנצל.

יניב בן חגי לוי: את זה בנינו את זה ב-20 שנה.

יניב בן חגי לוי: שלא יגידו לי היום להתחבר להרחבה כלשהי.

יניב בן חגי לוי: הפסקתי להתנצל.

יניב בן חגי לוי: מר בשיא אמר אתמול בטלוויזיה, בלי שום בושה: האנשים האלה הם שרלטנים, הם לא ישנים באוהל, הם רשומים במלון.

יניב בן חגי לוי: אני לא רשום במלון.

יניב בן חגי לוי: אני ישן באוהל עם אישה בהיריון בחודש שמיני.

יניב בן חגי לוי: שאף אחד לא יספר לי סיפורים.

יניב בן חגי לוי: זו בושה וכלימה מה שעושים נגדנו.

יניב בן חגי לוי: אנחנו נילחם על הסיפור של העתקת אלי סיני.

יניב בן חגי לוי: אני בא מנתיב העשרה, אני יודע מה המשמעות של הדברים האלה.

יניב בן חגי לוי: את זה נבנה.

יניב בן חגי לוי: אנחנו נישאר שם גם בחורף.

יניב בן חגי לוי: אדוני השר, אתה מבלבל כמה דברים.

יניב בן חגי לוי: אנחנו לא עושים נגד אף אחד, אף אחד לא מוביל אותנו.

יניב בן חגי לוי: אנחנו לא אנשים שמובילים אותם, את המילה "מובילים" המציאו במינהלת סל"ע: "ניישב אותם בנגב".

יצחק הרצוג: יש משא ומתן.

יניב בן חגי לוי: אנחנו נשב איפה שייראה לנו להקים מחדש את היישוב.

יצחק הרצוג: אז ספר על מה המשא ומתן.

יניב בן חגי לוי: אדוני היקר, את אשר אתם לקחתם אתם תיתנו.

יניב בן חגי לוי: אני לא מתבייש בזה.

יצחק הרצוג: זה פלמחים.

יניב בן חגי לוי: אדוני השר, אל תגיד פלמחים.

יצחק הרצוג: אז זיקים.

יניב בן חגי לוי: הרעיון של פלמחים ירד מזמן.

יניב בן חגי לוי: אנחנו לא רוצים את פלמחים.

יניב בן חגי לוי: אני אומר לך, קבל עם ועדה, אני לא רוצה את פלמחים.

יצחק הרצוג: אז מה אתם רוצים?

יניב בן חגי לוי: בכל הכבוד.

יניב בן חגי לוי: את אשר אתם לקחתם בידכם, אתם תיתנו בחזרה.

יניב בן חגי לוי: אני לא מתבייש בשום דבר שהיה לי באלי סיני, גם לא בחוף הים.

יניב בן חגי לוי: הנה, אני אומר את זה פה.

יניב בן חגי לוי: למה אני צריך להתבייש?

יניב בן חגי לוי: בניתי שם בית, הוא עלה לי הרבה מאוד כסף, זה לא בתים שהסוכנות חילקה ב-100,000 ש"ח.

יצחק הרצוג: יניב, אבל תספר לפחות מה הציעו לכם.

יצחק הרצוג: מציעים לך חוף בצפון, חוף בדרום, הכול דחיתם.

יניב בן חגי לוי: אני מבקש לסיים את דברי.

יצחק הרצוג: אתה לא אומר מה אתה רוצה.

אמנון כהן: הוא יגיד בסוף.

יניב בן חגי לוי: את אשר לקחתם אתם תיתנו.

יניב בן חגי לוי: זה מה שאני רוצה.

יצחק הרצוג: חוף ים.

יניב בן חגי לוי: למה אני צריך להתבייש בזה?

יצחק הרצוג: אני לא אומר שתתבייש.

יניב בן חגי לוי: למה אתה אומר את זה בצורה כזאת, למה אתה מציג את זה בצורה כזאת?

יניב בן חגי לוי: למה להתבייש בזה?

יצחק הרצוג: אני לא מציג את זה בצורה כזאת.

יצחק הרצוג: הצענו לכם שש חלופות, בצפון ובדרום: זיקים, בוסתן הגליל,

יניב בן חגי לוי: לא הצעתם חלופה אחת, לצערי הרב.

יניב בן חגי לוי: בוסתן הגליל – הנה הוכחה שאתה, אדוני השר, לא יודע לנתח נכון.

יניב בן חגי לוי: אתה יודע ש-100 מפרנסים באלי סיני מתפרנסים באשקלון, אז אתה מציע את בוסתן הגליל?

יניב בן חגי לוי: זה אומר שאתה לא מעורה, אתה לא מבין את הדינמיקה.

יצחק הרצוג: אתה רוצה חוף ים, תגיד את זה.

יצחק הרצוג: זה הכול.

יניב בן חגי לוי: אתה מבין שאתה לא מבין את הדינמיקה?

יצחק הרצוג: אני לא אומר שלא.

יצחק הרצוג: רק שיגיד שזה מה שהוא מבקש.

יניב בן חגי לוי: מאה אנשים בני 50 יכולים למצוא עבודה בבוסתן הגליל, זה רציני?

יצחק הרצוג: הצענו את זיקים, לא רציתם?

יניב בן חגי לוי: לא הצעתם את זיקים.

יניב בן חגי לוי: הצעתם הרחבה בקיבוץ.

יניב בן חגי לוי: אני לא הולך להיות קיבוצניק.

יניב בן חגי לוי: אין שם אפילו בית כנסת.

יניב בן חגי לוי: אני לא הולך לקיבוץ, ואני לא מתחבר לשום הרחבה של שום יישוב.

אמנון כהן: יניב, רגע, קח כוס מים.

אמנון כהן: באופן חריג נתתי לך לפרוק עול, מה שאתה רוצה, דברים שיצאו מתוך הלב.

אמנון כהן: הסיומת צריכה להיות, אני רוצה דיון תכליתי.

אמנון כהן: אנחנו רוצים להתקדם, אנחנו מלווים אתכם.

אמנון כהן: אני רוצה לדעת מה ההצעות שלכם, הן לגבי הזמני והן לגבי הקבע.

אמנון כהן: אם יש כמה אופציות, אם עוד לא גיבשתם, גם בסדר.

אמנון כהן: שבו ותגבשו.

אמנון כהן: בדיון הבא נשב אתכם.

יצחק הרצוג: שיקום צוות של אמנון כהן ללוות את המשא ומתן.

יניב בן חגי לוי: אדוני היושב-ראש, הזמני תלוי בקבע.

יניב בן חגי לוי: את המשפט "מה שהכי זמני הוא הכי קבוע בעולם" המציאו במדינה הזאת.

יניב בן חגי לוי: כולנו יודעים את זה.

יניב בן חגי לוי: מה שיהיה זמני יהיה הכי קבוע.

יניב בן חגי לוי: כשניכנס לקרווילות האלה או לכל פתרון אחר, ברור לחלוטין שהסיפור של יישוב הקבע ירד מהפרק.

יניב בן חגי לוי: אנחנו מכירים את זה.

אמנון כהן: ואם זה יהיה במקביל?

יניב בן חגי לוי: הסגירה של יישוב הקבע – בזה תלוי היישוב הזמני.

יניב בן חגי לוי: לא נעבור לפני כן.

איוב קרא: תגיעו להסכם עם המדינה.

יניב בן חגי לוי: מתוך 94 משפחות של אלי סיני המאהל מייצג 65 משפחות.

יניב בן חגי לוי: חלק מהן אכן לא ישנות במאהל, חלק אכן באים רק למשך היום, ובמשך הלילה ישנים במקום אחר.

יניב בן חגי לוי: חלק הפוך.

יניב בן חגי לוי: זה בסדר גמור.

יניב בן חגי לוי: בבקשה אל תיכנסו לנו לשקי השינה או לאוהלים, אנחנו מנהלים את העניינים שלנו.

יניב בן חגי לוי: אני מודיע לאדוני חד-משמעית: המאהל הזה מייצג 65 משפחות.

יניב בן חגי לוי: על זה אנחנו מדברים.

יניב בן חגי לוי: עוד 30 משפחות בחרו בחירה אחרת.

יניב בן חגי לוי: אגב, תודה לאל שגם מי שנפגשו לפני שנה עם יונתן בשיא ביד מרדכי, והוא אמר להם חד-משמעית שלא יהיו עוד יישובים חדשים, אני מצטט, והם סגרו את נושא בת הדר לפני שנה – עד היום זה לא סגור.

יניב בן חגי לוי: אין משפחה אחת שחתומה בבת הדר.

יניב בן חגי לוי: יותר מזה: 22 משפחות שרוצות את תלמי יפה, ודיברו עם המינהלת לפני ארבעה חודשים, גם הן לא סגורות.

יניב בן חגי לוי: תודה לאל שהם לא סגורים, כי בסוף הן יבואו אתנו.

יניב בן חגי לוי: 65 משפחות נמצאות בתחום.

יניב בן חגי לוי: אגיד לך מה אמרו לנו.

יניב בן חגי לוי: מהיום שישבנו באוהלים כבר יש קצת יותר רצון, וכנראה זה קצת לוחץ למישהו.

יניב בן חגי לוי: זה בסדר גמור, זאת הייתה המטרה, בין השאר.

אמנון כהן: הממשלה רוצה לפתור את הבעיה, מה זה "קצת לוחץ למישהו".

יניב בן חגי לוי: ישבנו עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה.

יניב בן חגי לוי: בתקופה האחרונה היה בינינו נתק כלשהו.

יניב בן חגי לוי: בתקופה האחרונה הוא מראה נכונות גדולה מאוד.

יניב בן חגי לוי: היהודי היקר הזה, גבי גולן, עושה כל מאמץ לעזור לנו.

יניב בן חגי לוי: ישבנו עם ראש עיריית אשדוד, ישבנו עם ראש עיריית אשקלון, עם הרבה אנשים יקרים.

אמנון כהן: זה מתקדם?

יניב בן חגי לוי: אני מקווה שזה במקום הנכון, אני לא רוצה להשלות איש.

יניב בן חגי לוי: אני מקווה שאנחנו בדרך הנכונה.

יניב בן חגי לוי: אבל את העיקרון הבסיסי צריך להבין: הייתה הבטחה שיוקם צוות שבראשו יעמוד אילן כהן, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שהצוות הזה יקדם.

יניב בן חגי לוי: מר אבואב, איש יקר מאוד – חשוב לי להגיד את זה – ניהל אתנו את המשא ומתן הראשוני.

יניב בן חגי לוי: אחר כך מישהו לקח זאת מידיו.

יניב בן חגי לוי: אני מניח שאדוני השר מכיר את זה.

יצחק הרצוג: זה התחיל בשיחת טלפון בינינו.

יניב בן חגי לוי: נכון.

יניב בן חגי לוי: השר התקשר אלי, לא המזכירה שלו, אלא השר בכבודו ובעצמו.

יניב בן חגי לוי: זה כבוד גדול.

יניב בן חגי לוי: גם מר אבואב דיבר אתי, איש יקר, קבע אתי פגישה.

יניב בן חגי לוי: הוא ניסה לקדם את זה.

יניב בן חגי לוי: באמצע הדברים, כשהרגשנו שיש מישהו שאפשר לדבר אתו, מישהו לקח לו את זה.

יניב בן חגי לוי: אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה.

יניב בן חגי לוי: על כל פנים, היום אילן כהן מנהל את זה.

אמנון כהן: עם מי אתם היום במשא ומתן?

יצחק הרצוג: עם גבי גולן.

יניב בן חגי לוי: ועם אילן כהן.

יניב בן חגי לוי: אני רק אומר: אנחנו צריכים להיכנס להילוך גבוה.

יניב בן חגי לוי: אנחנו נפגשים פעם או פעמיים בשבוע, זה לא מספיק.

אמנון כהן: תודה בשלב הזה.

אמנון כהן: אני מבקש לשמוע את עוזי קרן ממשרד ראש הממשלה, בבקשה.

עוזי קרן: צריך להבחין בין שלושה טווחים: הטווח המיידי הוא השבועות הראשונים, ומינהלת סל"ע תציג זאת בהמשך הדיון.

עוזי קרן: יש טווח ביניים, מחודש חודשיים אחרי ועד 24 חודשים.

עוזי קרן: זה טווח שבו יש מגוון הצעות ביניים, ששר השיכון הציג אותן ברובן.

עוזי קרן: יש הטווח הארוך.

אמנון כהן: אתם אחראים על הטווח הארוך?

עוזי קרן: כן.

אמנון כהן: איפה יהיו אנשי אלי סיני שהתפנו?

אמנון כהן: הם כבר יודעים?

עוזי קרן: אני עומד להגיד מה אנחנו מציעים.

יצחק הרצוג: הם במשא ומתן, יניב יבחר.

עוזי קרן: הם יקשיבו ויגידו אם הם רוצים או לא.

עוזי קרן: אני מקבל את מה שהוא אמר:

עוזי קרן: הטווח הארוך הוא ההחלטה הקשה ביותר שלהם, אבל לעומת זאת צריך גם לדעת מה קורה מחר בבוקר ואיפה הילדים לומדים השנה.

עוזי קרן: אנחנו מדברים על חמישה אזורי התיישבות עתידית.

עוזי קרן: מאחורי יושב-ראש הוועדה יש מפה, ולצערי היא קצת רחוקה מחלק מהנוכחים, מדברת על חמישה אזורים: הראשון הוא מתחם ניצן ניצנים.

עוזי קרן: הוא מורכב משתי חוליות: החוליה החקלאית-כפרית היא הדרומית, מצפון לאשקלון.

עוזי קרן: החוליה הצפונית היא ניצן היום, ששם יעברו לבתי קבע.

עוזי קרן: המתחם הזה עבר בכל רשויות התכנון.

עוזי קרן: אם החקלאים והיישובים יבקשו לגור בצד הדרומי שלו הוא יתוכנן כאשכולות – יישוב אחד גדול עם אשכולות, על פי היישובים הקיימים.

עוזי קרן: המתחם הצפוני הוא הקהילתי והוא כבר מתוכנן.

זבולון אורלב: למה?

זבולון אורלב: אם אתה כבר מקים גוש, למה לא תיתן ליישוב את היישוב שלו?

זבולון אורלב: יש 40 משפחות בגן אור.

זבולון אורלב: למה באשכולות?

עוזי קרן: השטח הדרומי, מה שאנחנו מדברים עליו, מה שנקרא "הבננה", זה מתחם גדול שיש שם פרדסים.

עוזי קרן: אי-אפשר לעשות שם מרווחים בין יישוב ליישוב כפי שהיה בחבל עזה, או בגוש קטיף.

עוזי קרן: לכן ניתן את האוטונומיה.

עוזי קרן: יהיה יישוב גדול או שלושה יישובים גדולים, מחולקים לתת-יישובים, על פי הקהילות הקיימות היום, אבל איך שיבקשו.

עוזי קרן: תנו לי להציג את כולם.

עוזי קרן: אחר כך תענו לי.

עוזי קרן: המתחם השני נקרא אבשלום-שלומית-חלוצית, הדרומי.

עוזי קרן: הוא מתבסס על שני יישובים קיימים היום, או יותר משניים – קבוצת יישובים שהבולטים הם יתד ויבול.

עוזי קרן: בכל אחד מהם יש היום מקום ל-50 מגרשים או ל-100 מגרשי ביניים.

עוזי קרן: יש שלושה יישובים חדשים שאנחנו מציעים: שלומית – יישוב עירוני כפרי של 500 תושבים; שני יישובים חקלאיים-כפריים: חלוצית 1 וחלוצית 4, כל אחד של 100 חקלאים.

אמנון כהן: אלו המקומות שקיימים.

אמנון כהן: עשית משא ומתן עם היישובים, מי עובר לאיפה, בתיאום?

עוזי קרן: למשל חלוצית 1 או חלוצית 4 – יש קהילה מסוימת מעצמונה שמעוניינת בו.

עוזי קרן: זה מתחם שלם שבינתיים אין בו ביקושים, למעט קבוצת עצמונה.

אמנון כהן: לכל המתיישבים שהיו יש אופציות, רק שיבחרו.

עוזי קרן: כן, זה מה שאני רוצה לומר.

עוזי קרן: המתחם השלישי, שהכי הרבה מדברים עליו אבל איש לא נרשם אליו, הוא מה שנקרא משולש אופקים-אורים-צאלים, הביצה הגדולה.

עוזי קרן: היא לא מתוכננת, כי אין פניות אליה.

עוזי קרן: אבל כשיהיו פניות, אנחנו חושבים שהיא יכולה להכיל את כל גוש קטיף, אם רוצים בכך.

עוזי קרן: רשויות התכנון מוכנות להיכנס לתכנון.

עוזי קרן: זה בצד המזרחי של נחל הבשור.

עוזי קרן: המקום בעייתי מבחינת הירוקים, אבל יש לו פתרון.

עוזי קרן: אם תהיה פנייה, נלך על זה.

עוזי קרן: הגוש הרביעי הוא אזור כרמים, צפונית-מזרחית לבאר-שבע.

זבולון אורלב: דרום הר חברון.

עוזי קרן: כן, זה מתבסס על כרמים.

עוזי קרן: יישוב עם 100 מגרשים מאושרים לביצוע.

עוזי קרן: היישוב חירן, התחילו שם בשיווק, וגם יתיר, שלושה יישובים חדשים שלא קיימים.

עוזי קרן: אם יבקשו, אפשר גם בגוש הזה לשים את כל גוש קטיף.

עוזי קרן: גם שם רשויות התכנון מוכנות.

עוזי קרן: שם יש יתרון אחד: שם אפשר לשים את המזנה הזמני בראש השטח, וכל אחד יכול לבנות לו את בית הקבע על אותו מגרש.

עוזי קרן: המקום החמישי, שלא כל כך הצענו אותו, אבל הוא מתפתח על פי רצון התושבים, הוא אזור נתיבות.

עוזי קרן: יש שם שני יישובים שרוצים לקלוט: שוקדה וזמרת.

עוזי קרן: אולי יש עוד מישהו.

עוזי קרן: אנחנו מאתרים שיש שם מקום ליישוב חדש, במקום שנקרא חוות הזרע.

עוזי קרן: אם יהיו ביקושים, על בסיס שני היישובים הללו ואולי עוד יישוב שירצה, אפשר להקים גוש יישובים, שיכול להכיל די הרבה מתיישבים.

עוזי קרן: במילים אחרות, אדוני היושב-ראש, בטווח הארוך אנחנו מדברים ומציעים – חלק עוד לא מדברים.

עוזי קרן: אנחנו רוצים לדבר, וקבוצת מסוימות כבר מדברות, על כל חמש האופציות האלה.

עוזי קרן: זה בטווח הארוך.

עוזי קרן: נגזר מזה טווח הביניים, אני מסכים: ברור שאם מישהו רוצה להיות בנגב, הוא רוצה כבר עכשיו להיות באותו אזור.

אמנון כהן: תודה, בשלב הזה.

אמנון כהן: אני רוצה לשמוע את מר נחום חדד, מפונה מניסנית.

אמנון כהן: היינו שם אתמול.

נחום חדד: שלום לכם.

נחום חדד: אנחנו נמצאים בעיקר ביישוב ניצן.

נחום חדד: החלק הגדול של התושבים נמצא שם.

נחום חדד: אבל בזה שאנחנו יושבים בניצן עדיין לא פתרנו את הבעיות שלנו.

נחום חדד: הבעיה הכי גדולה אצלנו, וזה לכלל היישובים שגרים שם – כולל נוה דקלים, גן אור, גדיד – הבעיה היא אבטלה.

נחום חדד: עם הזמן, זה יהיה היישוב הכי גדול בארץ עם האבטלה הכי גדולה.

אמנון כהן: אנחנו מדברים כרגע על הדיור.

אמנון כהן: בתעסוקה ובחקלאות נדון בנפרד.

אמנון כהן: רשמנו זאת לפנינו, אנחנו מודעים לכך, בוודאי.

אמנון כהן: כרגע אנחנו מדברים על דיור: מה מוכן, מה לא מוכן, מבני ציבור, זמני וקבע.

נחום חדד: כרגע, באתר עצמו, יש קרווילות רק למגורים.

נחום חדד: מבחינת גני ילדים, פעוטונים – זה לקראת סיום.

נחום חדד: מה שיש לנו הוא מועדונים לילדים, שלא קיים.

נחום חדד: בעיקרון האתר עדיין לא מושלם.

נחום חדד: מה שנמצא כרגע זה המגורים בלבד.

אמנון כהן: יש מכולת?

נחום חדד: אין מכולת, גם לא דבירם מוניציפליים מסביב.

נחום חדד: קופת החולים היא באיזו קרווילה, שבקושי מאכלסת שני אנשים.

נחום חדד: אנחנו נמצאים במצוקה.

נחום חדד: אין לנו את כל התנאים המוניציפליים שהיו לנו.

נחום חדד: לאכלוס של הקרווילות התקבלנו בצורה מסודרת, מאורגת, אבל מסביב לזה יש הרבה בעיות.

לב יעקב: תבואו למאהל באלי סיני.

דוד כנפי: אני מהיישוב ניסנית.

דוד כנפי: אני שמח על היוזמה של היושב-ראש ליזום א הישיבה הזאת.

דוד כנפי: הישיבה הזאת מאוד חשובה.

דוד כנפי: יושבים פה חברי מעצמונה, מניסנית, מאלי סיני – חברים שהם מלח הארץ.

דוד כנפי: הממשלה מתייחסת אלינו כמו – אני לא רוצה לומר כמו אל זבל, אבל זה בערך המצב.

דוד כנפי: זה מלח הארץ, אבל ההתייחסות פשוט גובלת בחוצפה ובעזות מצח.

דוד כנפי: אלו אנשים שנשלחו בשם כל ממשלות ישראל.

דוד כנפי: מינהלת סל"ע הוקמה בשביל לדאוג לתושבים ומינהלת סל"ע הולכת נגד התושבים.

דוד כנפי: מינהלה שהולכת נגד תושבים – אין לה שום זכות קיום.

דוד כנפי: ביום ראשון הייתי אצל ראש הממשלה בבית, והגשתי לו דרישות.

דוד כנפי: בין היתר,

אמנון כהן: יש לך קשרים טובים.

דוד כנפי: כן, ואני לא מתבייש בקשרים.

דוד כנפי: לפני יומיים הייתי גם אצל שרת החינוך.

דוד כנפי: היא אמרה שהיא תלווה את כל הבעיות והמצוקות של המתפנים, כי היא יודעת שמתייחסים אלינו בצורה של גועל נפש.

דוד כנפי: אני לדוגמה: הפרנסה שלי באזור הדרום, מרכז החיים שלי שם.

דוד כנפי: לאן שלחו אותי?

דוד כנפי: פוניתי ב-15 באוגוסט על ידי הצבא, לא רציתי להתעמת.

דוד כנפי: כשהצבא בא וביקש, פיניתי את הבית שלי.

דוד כנפי: פינו אותי לאזור תל-אביב, עם עוד 40 משפחות מגוש קטיף ומניסנית למלון "אביה" ביהוד.

דוד כנפי: מהיום הראשון ביקשתי מהנציגים: אני מבקש מלון באזור אשקלון, שם הפרנסה שלי.

דוד כנפי: אף אחד מסל"ע לא בא, זה לא עניין אותם – לא במשרד בשדרות, ולא במשרד בירושלים.

דוד כנפי: זה רק מראה את היחס החצוף שלהם.

דוד כנפי: אותם האנשים בכלל לא מעניינים, הסל"ע האלה.

דוד כנפי: ביקשתי מראש הממשלה לסגור את המינהלה.

דוד כנפי: הוא יעביר סמכויות למשרד השיכון ולמשרד הביטחון, שהצליחו במשימה שלהם.

דוד כנפי: הם נכשלו.

דוד כנפי: אני גם רוצה לומר מילה טובה על שר השיכון.

דוד כנפי: יש לו לב רחום ורגישות רבה, שר השיכון הוא בסדר גמור.

דוד כנפי: אחרי שבועיים ברחתי מהמלון, כי הפרנסה שלי באזור הדרום.

דוד כנפי: אני לא אדם מסכן.

דוד כנפי: מצאתי לעצמי פתרונות, אבל עד היום לא קיבלתי שום טלפון, לא מהמשרד בשדרות, לא מהמשרד בירושלים.

דוד כנפי: זה רק יראה לך את היחס של סלע למפונים.

אמנון כהן: ממשרד ראש הממשלה קיבלת טלפון?

דוד כנפי: כן, אבל לא מסל"ע האלה.

דוד כנפי: נדאג שהם ייסגרו.

אמנון כהן: בבקשה, מינהלת סל"ע.

שולי לוי: מי אתה?

דוד כנפי: כנפי דוד מניסנית, אדוני.

דוד כנפי: אתה הרסת לי בית, אתה פינית אותי, ואין לך פתרונות בשבילי.

דוד כנפי: גם לא פנית אלי מעולם, גם משדרות לא פנו אלי מעולם.

אמנון כהן: דיברת, הקשבנו לך.

אמנון כהן: לחלק מהדברים לא הסכמתי, אבל הקשבתי לך בקשב לב.

אמנון כהן: אל תפריע, אנחנו רוצים לפתור בעיה.

שולי לוי: אני מכיר, יש לך ילדים בכפר חריש?

דוד כנפו: אני מניסנית.

דוד כנפו: אני לא מסכן, יש לי משפחה.

דוד כנפו: … פיצויים שלי.

יצחק הרצוג: אני אישית יודע שחמצני דיבר אתו, אני חיברתי אותו לחמצני, והוא דאג שידברו אתו.

יצחק הרצוג: אז לא שלא דיברו אותו.

שולי לוי: איך אני יודע שיש לו משפחה בכפר חריף, והוא גר שם?

שולי לוי: כי איש לא דיבר אתו?

שולי לוי: ברוך השם יש 10,000 איש, ואת השם שלך אני מכיר.

שולי לוי: איך זה?

יובל פרנקל: אנחנו מדברים רק על נושא הפתרונות הזמניים.

יובל פרנקל: זכינו במכרז, הוטל עלינו על ידי משרד השיכון להקים מאגר דירות מערד, באר-שבע, יישובי הנגב המערבי ואשקלון ואשדוד – בתחילה כ-400 דירות, אחר כך זה הגיע למספרים שמדברים עליהם, למעלה מ-800 יחידות דיור.

יובל פרנקל: המאגר הזה הוקם במהירות, אבל נסקרו בו למעלה מ-2,300 יחידות דיור.

יובל פרנקל: מתוכן נקנתה אופציה עד לסוף ספטמבר ללמעלה מ-800 יחידות דיור.

יובל פרנקל: חשוב שייאמר, כי נזרקו כאן כל מיני מספרים: 500 מהדירות האלה הן דירות שהן מעל ל-100 מטר ומעל לארבעה חדרים.

יובל פרנקל: עוד 100 דירות הן דירות של ארבעה חדרים, קצת פחות מ-100 מטר.

יובל פרנקל: המחיר הממוצע לשכר דירה, נכון שבאשקלון התחילו מ-1,000 דולר, אבל המחיר הממוצע כ-480 דולר.

יובל פרנקל: הרשימה בידי.

יובל פרנקל: יש דירות של ארבעה וחצי חדרים וחמישה חדרים ב-450 וב-500 דולר, בשכונות הצפוניות והיפות של אשקלון.

יובל פרנקל: באה לידי ביטוי גם הבקשה למעבר קהילתי, ושוב, אני מדבר על העניין הזמני.

יובל פרנקל: לכן נשכרה קבוצה של מקבצים: מקבץ של 66 דירות באשקלון, שרובן דירות של 100 מטר; מקבץ של 50 דירות בבאר שבע, שיש שם דירות של 120 מ"ר ו-140 מ"ר; מקבץ נוסף של 38; מקבץ בלוד; מקבץ קטן בערד.

זבולון קלפא: כמה משפחות משתמשות בכל המקבצים האלה?

לב יעקב: למה אתה מתכוון ב"מקבץ"?

לב יעקב: כמה רחובות?

יובל פרנקל: חברים, בכל הכבוד, העובדות הן עובדות והרשימה היא רשימה.

זבולון אורלב: תקן אותי:

זבולון אורלב: מתוך 800 הדירות כ-200 הן במקבצים.

יובל פרנקל: כ-230 דירות הן במקבצים.

זבולון אורלב: ובתוכן יש 80 דירות עבור נצרים ו-80 לכפר דרום.

יובל פרנקל: 60 לנצרים, וכפר דרום לא כלול בזה.

יובל פרנקל: הבניין ההוא לא בתוך זה, זה מעבר לזה.

יצחק הרצוג: אם כן, אני טעיתי קודם בדברי.

זבולון אורלב: למה חשבת שב-600 האחרים, הבודדים, ישתמשו בהם?

יצחק הרצוג: הייתה החלטה להקים.

יובל פרנקל: אני לא רוצה להיראות כלא חושב, אבל המטלה הייתה לאתר דירות.

יובל פרנקל: בחלק מהיישובים האנשים דיברו על יציאה באופן פרטני.

יובל פרנקל: חבר הכנסת אורלב, הייתי מקבל את השאלה שלך אם 250 הדירות האחרות היו תפוסות.

יובל פרנקל: אבל כאשר הסירוב הוא סירוב לכול, מה זה משנה?

זבולון אורלב: אתה יודע היטב ללוד לא ילכו.

יצחק הרצוג: היה משא ומתן עם כפר דרום.

יצחק הרצוג: הם באו.

יובל פרנקל: הבקשה של לוד הייתה אחרי משא ומתן עם חלק מהיישובים.

יובל פרנקל: מה לך יותר מזה?

יובל פרנקל: ההגינות חייבת להיאמר: גם את הבית באשקלון לקחו אחרי שמישהו אמר שהוא סגר עם נצרים, ונצרים חזרו בהם.

זבולון אורלב: עוד לא.

יובל פרנקל: היה כאילו סיכום עם נצרים.

יובל פרנקל: לצערנו, מתוך המאגר נלקחו רק 63 דירות, ולא למעלה מזה.

יובל פרנקל: האופציה מסתיימת בימים הקרובים, בעוד שבוע ימים.

יובל פרנקל: אחרי זה, הדירות האלה, שהן הדירות הטובות ביותר שקיימות בנגב ובדרום בממוצע שכר הדירה הזה, לא יהיו קיימות.

יובל פרנקל: כל מי שבמשא ומתן, ואני מרשה לעצמי לפנות לאנשים כאן, כי המכתבים לפניכם יעידו על הקשר בינינו לבין האנשים – ראוי לנצל את הדברים.

זבולון אורלב: כמה עולה האופציה?

יצחק הרצוג: אגיד לך, היא הייתה בערך 5 מיליון ש"ח או 4 מיליון ש"ח, לשלושה חודשים.

זבולון אורלב: כל חודש 1.5 מיליון ש"ח?

זבולון אורלב: אז תעלה את זה בעוד חודש.

יובל פרנקל: המשכירים לא מוכנים.

זבולון קלפא: שלום לכולם, לצערי ההתנהלות של הדיון, לפחות בחלקו – התגובות של הממשלה ונציגיה – מסמן את כל מה שהיה בתקופה האחרונה.

זבולון קלפא: להזכיר לכולם, אנחנו מדברים על ארבעה שבועות מאז העקירה.

זבולון קלפא: טבעי שהאנשים מבולבלים.

זבולון קלפא: אתם עושים את הטעות הגדולה ביותר: כל הזמן אתם מציפים בהצעות, שברובן אינן רלוונטיות.

זבולון קלפא: יעיד על כך העניין של מצבור הדירות: מתוך 600-700 דירות נשכרו 62 דירות.

זבולון קלפא: ההיגיון הוא שבמקום להציע פתרונות בלי סוף יש להתחיל טיפה לשמוע מה אומר הצד השני.

זבולון קלפא: לפני למעלה משלושה שבועות באנו עם הצעה.

זבולון קלפא: ישבנו עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, אחרי שהוא קצת השתכנע שמגמת עיר האמונה בצומת נתיבות אינה התרסה או הפגנה.

זבולון קלפא: הקבוצה הזאת מייצגת בתוכה את מי שיש להם המגמה ללכת אל הנגב – אורים-צאלים או לכיש, אחת משתי החלופות.

זבולון קלפא: אנחנו מדברים על 350-400 משפחות שמאוגדות בגישה לגבי יישובי הקבע.

זבולון קלפא: לצערי במשך כל שלושת השבועות האחרונים עושים הכול כדי לעבוד אחרת.

זבולון קלפא: במקום לפעול דרך ההנהגה שקיימת שם.

זבולון קלפא: נזרקו מספרים לגבי עצמונה.

זבולון קלפא: אז קבוצה מעצמונה פרשה: טבעי שאחרי תהליך קשה כל כך 20 משפחות מתוך 85 משפחות ילכו לדרך אחרת, לחלוצית או לכל הפתרונות האלה.

זבולון קלפא: זה לגיטימי ביותר.

זבולון קלפא: אבל במקום להתחיל להקשיב קצת מה האנשים אומרים ומה הם רוצים, מנסים כל הזמן לייצר עוד ועוד פתרונות שאינם רלוונטיים, עליהם לא מדובר, אותם האנשים לא רוצים.

זבולון קלפא: אני מצטער לומר, כבר כמעט ארבעה שבועות אנחנו יושבים באותו מתחם, ולא זזנו מילימטר.

זבולון קלפא: אסביר במה מדובר: אנחנו יושבים על שטח שנבנה עבור התעשייה לפני עשר שנים.

זבולון קלפא: עד היום לא נבנה שם שום מפעל תעשייתי.

זבולון קלפא: מדברים על כך שבעתיד יגיעו תעשיות, בעזרת השם.

זבולון קלפא: מבחינת תשתית המקום מפותח לגמרי.

זבולון קלפא: אפשר להעמיד שם מבנים בקלי קלות.

זבולון קלפא: בעיות חקיקה אפשר לפתור, אם רוצים.

זבולון קלפא: מוזר בעיני, משום מה היצירתיות של הממשלה נעצרה במחסום כיסופים.

זבולון קלפא: מעבר למחסום שכחו איך אפשר לגלות יצירתיות כדי לפתור את הבעיה.

זבולון קלפא: אני אומר לכם בוודאות גמורה: אם היינו הולכים למהלך הזה, אני חושב שכבר היינו מוצאים פתרון ניכר לחלק ניכר מהמשפחות.

זבולון קלפא: צריך לעבוד עם ההנהגות של היישובים, ולא לנסות לפורר את העסק, להתחיל לדבר עם כל אחד בנפרד וליצור עוד תת-קבוצה בכל קבוצה.

זבולון קלפא: יצאנו מגוש קטיף 1,700 משפחות, אבל לדעתי כבר היום אתם עומדים על פתרונות ללמעלה מ-2,500 משפחות.

זבולון קלפא: בקצב הזה תגיעו ל-3,000.

זבולון קלפא: אני מציע, בצורה הפשוטה ביותר, פשוט להקשיב לאנשים, לשמוע מה הם אומרים, ומתוך זה לנסות למצוא את המכנה המשותף.

זבולון קלפא: זה ניתן, זה פשוט, אבל לצערי אתם מנסים כל הזמן,

יצחק הרצוג: כמה אתם שם?

זבולון קלפא: כרגע יש62 משפחות.

זבולון קלפא: יש עוד יישובים שרוצים להצטרף, אבל אין לנו פתרונות דיור במקום.

זבולון קלפא: כל מה שיש מוצה עד הסוף.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: אני פונה כעת לנציג מינהלת סל"ע.

אמנון כהן: אתה, קום וצא.

אמנון כהן: אי-אפשר כך.

אמנון כהן: אתה מדבר.

אמנון כהן: לחבר הכנסת מותר לדבר.

אמנון כהן: אני לא יכול, אתה יוצא החוצה עכשיו.

אמנון כהן: הוא יכול לצאת החוצה, שיכעס בחוץ, ויבוא אחר כך.

דוד כנפו: בסדר, חמש דקות הפסקה.

אמנון כהן: יש שם מים קרים.

אמנון כהן: אנחנו רוצים כמה תשובות: במקום לשכור את הדירות האלה, סתם לשלם מיליונים שם?

אמנון כהן: בהרבה פחות כסף אפשר לתת להם תשתית, לתת להם להתארגן.

אמנון כהן: להגיע לקבע.

אמנון כהן: תהיו אתם במשא ומתן.

אמנון כהן: למה לא לבוא לקראתם?

אמנון כהן: זאת השאלה.

אמנון כהן: אם יש במועצה האזורית בעיה, צריך לשבת עם המועצה, להפעיל קשרים, להפעיל את כל מה שאפשר, לתת את הפיצוי הנאות שנדרש שם ולבוא בטובה.

אמנון כהן: עם רצון טוב, אפשר לפתור את הבעיות.

אמנון כהן: אני מבקש התייחסות לכל הדברים שהעלינו כאן, גם הנושא של הוצאות אחסון שהעליתי.

אמנון כהן: השר לא התייחס לזה, אז אני מבין שהתחום הזה אצלכם.

אמנון כהן: הבנתי שהאנשים שמים בעצמם את הדברים שלהם באחסון.

אמנון כהן: המכולות שהבאתם – קודם כול, זה לא נגיש.

אמנון כהן: אי-אפשר לגשת אל המכולות, כי הן במקום כלשהו, ויש אנשים שלא יודעים איפה הציוד שלהם.

אמנון כהן: הצבא לקח להם את כל הציוד, והם לא יודעים איפה זה.

אמנון כהן: עכשיו, לקראת החג, צריך דברים ובגדים, כל מה שקשור – והאדם לא יודע איפה הדברים.

אמנון כהן: יש בלגן, הוא לא זוכר את המספר של המכולה.

אמנון כהן: זאת בעיה אחת.

אמנון כהן: שנית, הרבה משפחות ראו שהכול מאוחסן בחוץ, כלומר בחום, והפחונים האלה מתחממים מאוד.

אמנון כהן: לכן הם שכרו מחסן במקום אחר, והם משלמים מכספים.

אמנון כהן: בעיר האמונה הם השקיעו מכספם, בנו כיתות והרבה דברים.

אמנון כהן: אולי המינהלת, במקום לתת כסף למלון שאף אחד לא משתמש בו, תנייד את זה לשם, לפי רצון האוכלוסייה?

לב יעקב: יש אלף מכולות שלא יודעים למי הן שייכות.

יניב בן חגי לוי: אדוני מכיר את הסיפור על המכולות שאיבדו אותן?

יניב בן חגי לוי: זה לא כל כך פשוט.

אמנון כהן: ניתן למר לוי לדבר.

אמנון כהן: הוא יציג את הדברים.

שולי לוי: אדוני היושב-ראש, קודם כול, אני לא יכול להשיב על כל הנקודות, כי נאמרו כאן הרבה דברים.

שולי לוי: אשתדל לענות על רוב מה שנאמר.

שולי לוי: אני חייב לפתוח ולומר שאומנם אנחנו פקידי ממשלה, עובדים בשם הממשלה, אבל יש לנו גם רגש והבנה לתושבים.

שולי לוי: אנחנו משתדלים לעשות את המלאכה, את המשימה הקשה הזאת, מתוך רגישות והבנה.

שולי לוי: לא תמיד זה מספיק בסיטואציה, שהיא קשה גם כך.

שולי לוי: שנית, אני חושב שיש להבדיל בין הטראומה והקושי של התושבים, כעובדה, לבין הפתרונות.

שולי לוי: זה לא במקום: פתרונות הדיור לא אמורים לבטל את תחושת הטראומה.

שולי לוי: לכן אני חושב שצריך להפריד.

שולי לוי: דיברו אנשים מאלי סיני, יניב דיבר, על המקום שבא ממנו ועל מה שהוא מצפה לקבל.

שולי לוי: אני חושב שכולנו מזדהים עם הבקשה שלו, היא לגיטימית לחלוטין ומובנת.

שולי לוי: אגב, לשאלת חבר הכנסת אורלב למה לא מעתיקים את היישובים אחד לאחד – זאת הייתה השאיפה של היישובים.

שולי לוי: אני חושב שאין מחלוקת בעניין הזה: הם רצו להעתיק את היישוב מנקודה אחת לנקודה אחרת.

שולי לוי: לכן אני חושב שהבקשות לגיטימיות לגמרי.

שולי לוי: השאלה היא מה אפשר להציע ולתת.

שולי לוי: זו סוגיה שבחלקה עולה כאן, ואני לא רוצה לדבר עליה.

שולי לוי: אני רוצה לדבר על בתי המלון.

שולי לוי: בתקופת הפינוי קלטנו 1,250 משפחות בבתי המלון.

שולי לוי: בהיבט הזה סל"ע ביצעה את המהלך ללא דופי.

שולי לוי: אני רוצה להזכיר לציבור: הפינוי עצמו תוכנן במקור לשבעה שבועות.

שולי לוי: אחר כך הוא הצטמצם לשלושה שבועות.

שולי לוי: בפועל זה הפינוי היה במשך 72 שעות, 90% מהאוכלוסייה פונתה ב-72 שעות.

שולי לוי: סל"ע לא רצתה להפריע לפינוי של הצבא ולהגיד לו שיווסת את התושבים.

זבולון אורלב: למה לא?

זבולון אורלב: רווחת התושבים, זה לא צריך להיות גורם עיקרי?

לב יעקב: הצלחת המבצע זה הגורם העיקרי.

שולי לוי: ודאי, אדוני חבר הכנסת.

שולי לוי: עם זאת, זה לא שאחר כך הם הלכו לשום מקום.

שולי לוי: המהלך הטראומטי, המהלך הבעייתי, שממנו כולם חששו, היה מהלך הפינוי בכוח של המתיישבים מהגוש.

שולי לוי: לכן לא אנחנו, מינהלת סל"ע, רצינו להפריע – ודאי כשידענו מה האלטרנטיבות ולאן התושבים הולכים.

זבולון אורלב: ב-17 באוגוסט, ביום רביעי בצהריים, אתה כבר רואה את כיון הפינוי.

זבולון אורלב: למה מינהלת סל"ע לא באה לראש הממשלה ואמרה לו: הדהירה הזאת הולכת להרוס אנשים, היא הולכת לאמלל משפחות, לרסק קהילות.

זבולון אורלב: אנא, אם דאגתך לרווחת התושבים, הורה לצבא,

שולי לוי: אני לא רוצה להיכנס לזה.

שולי לוי: אתה מכניס אותנו למשהו אחר.

אמנון כהן: זה כבר נגמר.

שולי לוי: אני לא בטוח שאם הפינוי היה בשלושה שבועות הטענות היו משתנות.

שולי לוי: המהות, העקירה הפינוי – זה מה שכואב.

זבולון אורלב: לא היית יכול לתת פתרונות טובים יותר בשלושה שבועות?

שולי לוי: בשלושה שבועות היינו בונים יישובים?

זבולון אורלב: לא, אבל לסדר טוב יותר, שהוויזה לא תיגמר.

שולי לוי: עוד פעם, תראו: לא קפצתי על עניין הוויזה, כי היו מקרים כאלה, והיו מקרים שהנהגים עזבו ולא נתנו לתושבים לרדת.

קריאה: הייתי שם.

שולי לוי: לא סתרתי את זה.

שולי לוי: אנחנו בסל"ע נערכנו לקלוט את כל האוכלוסייה בפרק זמן קצר.

שולי לוי: נערכנו לקליטה של 3,300 חדרים בפרק זמן קצר.

שולי לוי: אגב, היו לנו חלופות, בתיאום עם הצבא ומשרד הביטחון, להיעזר במתקנים של הצבא.

שולי לוי: לא רצינו שמשפחה אחת תגיע למתקן לא מכובד ולא ראוי בסיטואציה הזאת.

שולי לוי: עובדה, כל המשפחות נכנסו לבתי מלון של חמישה כוכבים.

קריאה: לא כולן.

שולי לוי: חלק למלון של שלושה כוכבים.

שולי לוי: לא הייתה משפחה אחת שישנה ברחוב, וכאן קפצתי בעקבות דברי חבר הכנסת קרא.

שולי לוי: הייתה משפחה אחת שישנה בלובי של מלון "הייאט", זאת הייתה בחירתה, כי היא רצתה להתעקש על המלון הזה – אבל חוץ מזה אני לא מכיר משפחה שישנה ברחוב, ודאי לא באוטובוס.

שולי לוי: עם זאת, כל האכלוס בבתי המלון – כל הלילה ניהלנו דיאלוג מול התושבים כדי לראות לאן הם רוצים להגיע ולנסות למצוא מלון שיתאים, שלפחות יהיה בהסכמה בסיטואציה שהייתה, כדי לשמור על קהילתיות גם בבתי המלון, ככל הניתן.

עודד איתן: כמה משפחות הגיעו לפתרונות במוסדות חינוך שלא דרככם?

עודד איתן: אתם לא מזכירים את זה, זה לא קיים.

עודד איתן: שלושה יישובים שלמים עברו לאולפנות, לישיבות.

עודד איתן: אתם בכלל לא מזכירים זאת בסקירה.

שולי לוי: טוב שאתה מעלה את הנקודה של האולפנות.

שולי לוי: אני רוצה לומר: כל האולפנות, כל התושבים ששוכנו באולפנות על פי בקשתם ועל פי הסדר בין היישוב לבין האולפנה – ודובדבני יכול להעיד, הוא היה מעורב בתהליך – הכול ממומן על ידי המדינה.

שולי לוי: לא על ידי התושבים ולא על ידי התנדבות של האולפנות.

זבולון קלפא: היוזמה הייתה שלנו.

זבולון קלפא: ציפית שגם נשלם?

שולי לוי: אני מודה, היוזמה הייתה שלכם.

שולי לוי: לא אמרתי שאתם תשלמו, האולפנות.

שולי לוי: תן לי לסיים.

שולי לוי: אני מחזק אותך.

שולי לוי: גם לזה אתה לא מסכים?

אמנון כהן: בדברים כאלה, להיפך: אתם צריכים לתת את היוזמות, את הגיבוי הכספי, הטכני, גם בנושא הזמני.

אמנון כהן: למה לכפות?

שולי לוי: אדוני היושב-ראש, יש דברים שצריך להודות עליהם.

שולי לוי: אני אומר כעובדה: הקליטה של המשפחות באולפנות וביישובים הקולטים היתה טובה יותר מבתי המלון.

עודד איתן: והיא הייתה בלעדיכם.

עודד איתן: בסופו של דבר נרתמתם לשלם.

עודד איתן: אתם לא הייתם שם, לא עזרתם בתהליך, לא עזרתם בימים הראשונים.

עודד איתן: נכון שאתם משלמים, וגם זה אני לא יודע כמה זה סגור.

אמנון כהן: נתקדם.

שולי לוי: אני מתעלם מההערות.

אברהם דובדבני: אני רוצה להגיב.

אמנון כהן: מר דובדבני, פה מקבלים זכות דיבור.

אמנון כהן: לא עכשיו.

שולי לוי: נכון להיום יש לנו בבתי המלון ובאולפנות כ-950 משפחות.

אמנון כהן: יש 1,250 משפחות במלונות, לא?

שולי לוי: לא, 1,250 נקלטו אז, בימים 15-19 באוגוסט.

שולי לוי: היום יש כ-950 משפחות בבתי המלון.

שולי לוי: אני רוצה לציין שעד להיום לפחות אנחנו מממנים אירוח מלא, כולל שירותי כביסה.

אמנון כהן: מה יהיה ממחר?

שולי לוי: בהתאם להחלטת הממשלה מיום ראשון, יש מדרג: תושבים ומשפחות שלא הגיעו להסדר עם המינהלת לגבי פתרון – או פתרון מיידי או פתרון זמני – יתחילו להשתתף, בהתחלה בעלות של 150 ש"ח למשפחה ליום.

לב יעקב: אם הם לא יסכימו למה שהם מציעים, הם ישלמו כסף.

אמנון כהן: לא משנה כמה ילדים יש במשפחה.

אמנון כהן: כמה זמן זה 150 ש"ח?

אמנון כהן: מתי זה יהיה 300 ש"ח?

שולי לוי: כשמונה ימים אחר כך זה יעלה ל-300 ש"ח.

עוזי קרן: לא, אחרי ראש השנה.

זבולון אורלב: אני לא מבין.

זבולון אורלב: משפחה שרוצה להישאר עם היישוב שלה, ולא מצאו פתרון לכל היישוב יחד, עכשיו המשפחה הזאת צריכה לשכור דירה בנפרד במקום אחר?

זבולון אורלב: אם היא עם היישוב בנוה אילן, ובמשואות יצחק זה לא הולך?

אמנון כהן: חבר הכנסת אורלב, כרגע אין זמן.

אמנון כהן: אם תדבר עכשיו, לא יהיה לך זמן לדבר אחר כך, תחליט אתה.

זבולון אורלב: מה צריך לעשות עם אותה משפחה?

זבולון אורלב: היא בנוה אילן, היא מיועדת ללכת למשואות יצחק ם היישוב.

זבולון אורלב: אבל זה לא מוכן שם, מסיבות שאתם יודעים.

אמנון כהן: הכוונה למי שלא חתם.

שולי לוי: אני רוצה לחדד את הנקודה.

שולי לוי: למשל, אם אתה מדבר על נוה אילן, בימים האחרונים היישוב גדיד הגיע אתנו להסכם כלשהו שהוא הולך למשואות יצחק.

שולי לוי: פיתוח המקום,

זבולון אורלב: יתעכב.

שולי לוי: לא, אבל לא משנה.

שולי לוי: היישוב הזה הגיע אתנו להסכם.

שולי לוי: יש סעיף שלפיו הקבוצה תגיע עם מינהלת סל"ע להסדר על גובה התשלום.

שולי לוי: יש גמישות למינהלת סל"ע, בהתייעצות עם משרד ראש הממשלה והחשב, לקבוע את גובה התשלום היומי ליישוב שהגיע אתנו להסכם.

אילן ליבוביץ: מה האופציה האחרת?

זבולון אורלב: הוא לא רוצה לשלם יומי, והוא אומר: תסדר לי דיור.

זבולון אורלב: מה תעשה?

זבולון אורלב: אני לא מבין אותך.

זבולון אורלב: אתה מציע לו דירות?

זבולון אורלב: הבנתי.

שולי לוי: יותר מזה, יש משפחות שנמצאות כרגע בבתי המלון ושכר הדירה שלהם משולם.

שולי לוי: במסגרת הפיצויים הם מקבלים שכר דירה חודשי.

שולי לוי: הם גם נמצאים בבית מלון וגם מקבלים שכר דירה.

זבולון אורלב: לא הבנתי: הוא מקבל שכר דירה אם הוא שוכר דירה.

שולי לוי: זה לא מדויק.

זבולון אורלב: לא, הוא מקבל שכר דירה אם הוא שוכר דירה.

יוסי רוסו: הוא מקבל בכל מקרה, זה מענק.

ארנון איקן: במסגרת הפיצויים.

אמנון כהן: אלו דברים שוליים.

זבולון אורלב: זה שוליים?

זבולון אורלב: זה שוליים?

זבולון אורלב: זה שולי, אבל זה לא שוליים.

זבולון אורלב: אגב, שולי הוא הנשמה הכי טובה במינהלת סל"ע.

זבולון אורלב: שולחים אותו אלינו כדי שלא נתרגז.

יניב בן חגי לוי: גם אצלנו אומרים שהוא הנשמה היחידה שם.

איוב קרא: אז למה שכרתם 600-700 דירות?

אילן ליבוביץ: הוא אומר: זה מה שהוא רוצה, לפנות אותם מהמלונות לדירות, לפצל אותם עוד יותר.

שולי לוי: אדוני היושב-ראש, בכל בית מלון יש לנו מנהל מטעם סל"ע עם קופה קטנה.

שולי לוי: דיברתם על משחת שיניים וטיטולים.

שולי לוי: באמת בימים הראשונים היו משפחות שיצאו ולא לקחו אתן את הדברים.

שולי לוי: נתנו מענה במקום למשפחות שהיו להן הפערים האלה.

יוסי רוסו: גם מקבלים מקדמה, שיק של 50,000 ש"ח.

אמנון כהן: היינו ביישוב שבו לא כולם קיבלו.

נחום חדד: לא קיבלתי.

יוסי רוסו: היית ממלא טופס, היית מקבל.

נחום חדד: את כל הטפסים מילאתי.

אמנון כהן: אתמול הייתי ביישוב שבו לפחות 20 לא קיבלו.

אמנון כהן: אתה אומר 12 שעות.

ארנון איקן: הגישו בקשה?

נחום חדד: אני רוצה להגיד לך שגם יש אנשים שאין להם מה לאכול.

אמנון כהן: ביקרת שם, אדוני?

אמנון כהן: מתי ביקרתם שם?

זבולון אורלב: רוסו יושב ביישוב.

יוסי רוסו: תן לי רשימה של כל מי שלא קיבל, אטפל בזה אחד-אחד.

אמנון כהן: אולי תבדוק מי הגיש ותשחרר מהר?

נחום חדד: אתן לך את השמות.

שולי לוי: לנושא המקדמות.

שולי לוי: העלית את הנקודה של 50,000 ש"ח.

שולי לוי: יש שני סוגי מקדמות.

זבולון אורלב: יש פה אנשים שטונים שהם הגישו בקשות לפני הרבה ימים, ולא קיבלו מקדמות.

יצחק הרצוג: הנוהל היה שמקבלים 50,000 ש"ח בו ביום, לכן אני שואל את שולי לוי.

שולי לוי: בדיוק רציתי לענות.

שולי לוי: יש שני סוגי מקדמות.

שולי לוי: המקדמה של 50,000 ש"ח היא לא בו במקום, היא בטווח של ימים.

שולי לוי: בסך הכול 350 משפחות פנו, כדי לקבל את המקדמה צריך לבקש.

שולי לוי: יש תנאים אלמנטריים: תעודת זהות, מגורים וכו', ולהוכיח שמרכז החיים,

אילן ליבוביץ: כמה קיבלו מתוך 350 המשפחות?

שולי לוי: 307 משפחות.

יצחק הרצוג: אולי תבדוק את המשפחות כאן שטוענות שלא קיבלו?

יוסי רוסו: ביקשתי שייתנו לי את השמות.

שולי לוי: מקדמות ותשלומי פיצויים – זה סכום הכסף היותר משמעותי, שגם הוא מורכב מהרבה רכיבים.

שולי לוי: בצפון השומרון 93% מהתושבים שפנו – כמעט מתוך ה-100% - קיבלו כ-90 מיליון ש"ח.

שולי לוי: זה לא הכול, זה החלק, מה שהם תבעו.

שולי לוי: מגוש קטיף, מתוך 90% תיקים שפנו, כ-800 משפחות, חולקו כ-260 מילון ש"ח כפיצויי.

יניב בן חגי לוי: כמה משפחות פנו?

יוסי רוסו: יש עוד 4 מיליארד ש"ח בתקציב שממתינים לתביעות, שייגשו ויקבלו.

שולי לוי: משפט אחרון לגבי המכולות.

שולי לוי: כל האחסון, כל האריזות, מה שנאמר בקריאות הביניים לגבי הבעיות במכולות וכו' – צריך לפנות למשרד הביטחון.

שולי לוי: זאת הייתה האחריות שלו, כמו הפינוי והאוטובוסים, שלא נתנו לאנשים לרדת.

שולי לוי: זה החלק של משרד הביטחון.

שולי לוי: יש לי תשובות, אני לא רוצה להחליף את משרד הביטחון.

שולי לוי: שחרור המכולות באחריות סל"ע.

אמנון כהן: האדם לא יודע איפה המכולה שלו, לא כולם יודעים.

שולי לוי: כל המכולות שפונו הלכו או על פי טופס, כלומר התושבים פנו לסל"ע ואמרו לאן הם רוצים שיעבירו את המכולה.

שולי לוי: כל המכולות האחרות, מה שפונה, אם יש משהו שנשאר בגוש והפלסטינים הגיעו אליו – זאת תקלה.

אמנון כהן: לא בגוש.

אמנון כהן: פינו.

אמנון כהן: איפה?

שולי לוי: כל השאר נמצאים בקסטינה.

שולי לוי: אני לא יודע על כמויות כאלה גדולות.

שולי לוי: יכול להיות, גם את זה אני לא יכול לשלול עכשיו.

שולי לוי: אם יש מכולות כאלה, נאתר את המכולות אחת לאחת, הן בקסטינה.

אמנון כהן: מה לגבי עיר אמונה, שהוציאו כספים?

שולי לוי: לגבי מה שנאמר פה.

שולי לוי: אני לא יכול לתת תשובה, זה לא בסמכותי, זה אילן כהן.

שולי לוי: זבולון קלפא מנהל משא ומתן עם אילן כהן לגבי הפתרון הזה.

שולי לוי: אני משוכנע – אני מקווה שימצאו פתרון שיתאים לכולם, כי בסך הכול מה שנאמר כאן הגיוני, למעט הבעיות.

אמנון כהן: דבר, בקצרה בבקשה.

זבולון אורלב: אשתדל בקצרה.

זבולון אורלב: חברים, צריך להיות אנשים אמיתיים: לוח הזמנים שהממשלה קבעה הוא לוח זמנים שמראש לא מאפשר פתרונות אנושיים.

זבולון אורלב: זה לא לוח זמנים אנושי.

זבולון אורלב: שלא יקום אף אחד ויאמר שבלוח הזמנים שהממשלה קבעה אפשר.

זבולון אורלב: אגב, בלוח הזמנים המקורי זה היה עד סוף דצמבר, לא עד אמצע אוגוסט.

זבולון אורלב: אבל מישהו החליט.

זבולון אורלב: ברור שמי שהחליט על לוח הזמנים הזה, וכאן הממשלה נושאת אחריות מלאה, ידע מראש שהפתרונות לא יהיו אנושיים, זה בלתי אפשרי.

זבולון אורלב: הדאגה לאנשים לא עמדה במקום הראשון.

זבולון אורלב: רווחת האנשים לא עמדה לעיני מי שהחליטו על לוח הזמנים.

זבולון אורלב: הם ידעו מראש שלוח הזמנים הזה פוגע באנשים, מרסק משפחות, הורס קהילות.

זבולון אורלב: שנית, חוק פינוי פיצוי, חרף בקשתנו, בנוי על קונצפציה של "קח שיק ושבור את הראש".

זבולון אורלב: הנושא הקהילתי, סעיף 85, הוא לא עיקר החוק.

זבולון אורלב: ועדיין אפשר לתקן.

זבולון אורלב: אני אומר לשר הבינוי והשיכון: עדיין מותר לתקן חוק.

זבולון אורלב: ולא רק זה, כמו שהיה חוק לעקירה צריך גם חוק לשיכון.

זבולון אורלב: כמו שהעקירה מדלגת על כל השלבים, ולמטרה הזאת הכול מותר – ואני לא רוצה לפרט כי אין זמן – כך גם לשיכון צריך שהכול יהיה מותר, לדלג על כל השלבים, כי אין זמן, כי אנשים צריכים פתרונות.

זבולון אורלב: לשר השיכון מותר ליזום חוק כזה.

זבולון אורלב: גם אנחנו ניזום.

זבולון אורלב: שלישית, אין יד אחת מכוונת.

זבולון אורלב: תראו מה קרה כאן: אתה אחראי על הפתרונות הזמניים, חוץ מהמלונות.

זבולון אורלב: על המלונות אחראית מינהלת סל"ע.

זבולון אורלב: אתה אחראי על קרווילות.

זבולון אורלב: החטיבה להתיישבות, שעושה עבודה מלאוה, אחראית על משהו אחר.

זבולון אורלב: משרד הביטחון אחראי על המכולות.

זבולון אורלב: החינוך אחראי על החינוך.

זבולון אורלב: משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה אחראי על התעסוקה.

זבולון אורלב: ככה זה מזמין כישלון ידוע מראש.

זבולון אורלב: כמו שלצורך העקירה שיעבדו את כל המערכות, כולל המשטרה, ואת כולן הכפיפו למערכת אחת – גם פה צריך שיהיה סדר, צריך החלטה מסודרת בעניין הזה.

זבולון אורלב: דבר רביעי ואחרון: אדוני היושב-ראש, אפשר לצאת מהישיבה ולומר שהייתה ישיבה.

זבולון אורלב: לא פתרנו בישיבה הזאת כלום.

זבולון אורלב: בקושי התחלנו לגעת בקצה של הבעיות.

זבולון אורלב: רק השערורייה הזאת, שעכשיו הולכים לחייב את התושבים על השהות במלונות, רק זה דורש ישיבה.

זבולון אורלב: אדוני שר השיכון, אני קורא לך למנוע אותה.

זבולון אורלב: הולכים לעשות כאן עוול גדול מאוד לאנשים.

זבולון אורלב: מה רוצים שהם יעשו?

זבולון אורלב: אתם חייבים לתת להם פתרונות קהילתיים, הוא לא ילך לדירה שכורה כשלעצמו, אלא אם כן כל הדירה עוברת.

זבולון אורלב: לוח הזמנים לעקירה לא היה אנושי; אל תכפו לוח זמנים לא אנושי נוסף כדי למצוא פתרונות אחרים.

זבולון אורלב: לסיום, הטענה שנרמזה, היא לא עלתה כאן בגלוי, שמשום שהאנשים לא שיתפו פעולה הם נענשים עכשיו, היא בלתי קבילה לחלוטין.

זבולון אורלב: אי-אפשר לדרוש מקורבן לשתף פעולה.

זבולון אורלב: לא שהאנשים לא האמינו.

זבולון אורלב: הם האמינו, אבל הם אמרו: אני לא רוצה לשתף פעולה כדי שתעקור אותי מהבית שלי, כדי שתגרש אותי.

זבולון אורלב: כמו שהייתה על הממשלה אחריות מלאה לעקור, כך יש עליה אחריות מוחלטת לתת את הפתרונות.

אילן ליבוביץ: אדוני היושב-ראש, אדוני השר, נראה לי שהגענו למצב שבו בין הממשלה לבין המתיישבים יש דו-שיח של חרשים.

אילן ליבוביץ: זה אומר אל"ף, זה אומר בי"ת וכל אחד מתכוון למשהו אחר, מדבר על דברים אחרים.

אילן ליבוביץ: באמת, נעשית עבודה, אתה מציג לנו פתרונות, אבל הם אומרים שהם לא רוצים את זה.

אילן ליבוביץ: הם רוצים דבר אחר, הם לא רוצים להיכנס להרחבה, ומרבית היישוב רוצה להיות יישוב בפני עצמו.

אילן ליבוביץ: פה הבעיה המרכזית.

אילן ליבוביץ: אני לא נכנס לנושאים האחרים שעלו כאן, אני מדבר רק על הדיור.

אילן ליבוביץ: אדוני היושב-ראש, יכול להיות שאתה צריך להעמיד את שירותיך ואת שירותי ועדת הכלכלה לנושא: להקים צוות של שניים או שלושה חברי כנסת, יחד אתך, שיסייעו לגשר ולפשר בין הצדדים, ויהוו גורם שמאזן בין הרצונות של אלה לבין חוסר היכולת שלהם לתקשר עם אלה, כדי להביא לכך שלפחות בחלק גדול של המקומות יהיה אפשר לסכם את הדברים עד ראש השנה.

אילן ליבוביץ: למשל, אנשי אלי סיני אומרים שאם ידעו איפה הם ביישוב הקבע, הם כבר יבואו בדברים לגבי היישוב הזמני.

אילן ליבוביץ: שלפחות נוכל להוציא אותם מהאוהלים עד ראש השנה.

אמנון כהן: תודה.

אמנון כהן: ברוח הדברים האלה, בתיאום אתך, אדוני השר, אני רוצה לסכם את הדיון החשוב היום.

אמנון כהן: אני חושב שממשלת ישראל, בנחישות רבה, פינתה את התושבים האלה.

אמנון כהן: אבל בלי נחישות ובלי רצון,

משה כחלון: ובלי רגישות.

אמנון כהן: ובלי רגישות, היא לא ממשיכה את הפעילות.

אמנון כהן: אם הממשלה רוצה היא יכולה להקים ועדת שרים לענייני שיקום של אותם אזרחים.

אמנון כהן: אם תגידו ועדה שלנו – בשמחה רבה.

אמנון כהן: אדוני השר, אנחנו בוועדת הכלכלה נעקוב ונקיים דיונים נוספים עד שלמפונה האחרון תהיה קורת גג.

משה כחלון: עקור.

אמנון כהן: עקור.

אמנון כהן: כמובן, כפי שהבטחתי בתחילת הדיון, נעשה דיונים בנושא תעסוקה ובנושא חקלאות, עם השרים הרלוונטיים.

אמנון כהן: אבל בנושא הזה נרצה לקבל דיווחים בתוך שבועיים או שלושה, אולי אפילו לפני ראש השנה.

אמנון כהן: נעשה דיון, ואנחנו רוצים שכל מי שגרים באוהלים יפונו אחרי שקיימו משא ומתן, אחרי דיברו אתם, כשהם יודעים איפה יישוב הקבע ואיפה הזמני.

אמנון כהן: כל מי ששומע אותנו, כל היישובים האלה: אנחנו עומדים לרשותכם, אם צריך להיכנס בעובי הקורה, אנחנו נקים צוות – לא ועדה.

אמנון כהן: ניקח כמה חברים, אדבר אתם בטלפון, ניכנס באמצע במקומות שיש בהם חילוקי דעות ומחלוקות, על מנת לעזור.

אמנון כהן: המטרה שלנו היא לעזור, לא לנגח אף אחד.

אמנון כהן: כולנו אחים, כולנו צריכים לעזור זה לזה.

אמנון כהן: אנחנו משבחים את השר, ציינתי זאת בהתחלה.

אמנון כהן: באמת יש לו רגישות רבה, אבל לא הכול אצלו.

אמנון כהן: יש מינהלת, יש משרד ראש הממשלה, יש הגופים האחרים.

אמנון כהן: כולנו, כמשפחה, כגוף אחד, נפתור את הבעיות, תודה רבה.