ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 419, 2005-05-30 00:00

שאול יהלום: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה בנושא מחלת הבסט.

שאול יהלום: שני חברי כנסת, אילן שלגי ודניאל בנלולו, הגישו הצעה לנשיאות הכנסת לדיון מהיר לגבי המחלה ומימון מחקרים למאבק במחלה.

שאול יהלום: כפי שאני רואה חבר הכנסת בנלולו לא נמצא.

שאול יהלום: קבעתי שנשב שעה בישיבה, אבל יו"ר העמותה מוסר לי שאנשים שהיו צריכים לבוא מתעכבים בפקק בלתי צפוי.

שאול יהלום: אני מצטער שלא נוכל לחרוג ממסגרת הזמן לכן אני מציע שנתחיל והיה ונראה שאיננו מסיימים נערוך המשך לישיבה.

שאול יהלום: יפתח בבקשה חבר הכנת שלגי.

אילן שלגי: תודה רבה שנאותת לקיים את הישיבה, ואני שמח לראות את חבר הכנסת פרופ' אריה אלדד שהוא רופא, אמנם לא רופא עיניים אבל בוודאי יבין את הנושא יותר מחבר כנסת שאינו רופא וגם אני כידוע לכם אינני רופא.

אילן שלגי: בעקבות פניות שהגיעו אלי מצאתי לנכון, ואני מקווה שישנם נציגים של משרד הבריאות, לתת לאותם אנשים טובים שמובילים את העמותה הזו הזדמנות להביא את דבריהם גם בפני הוועדה הנכבדה וגם בפני הרשות המבצעת, אנשי משרד הבריאות שיוכלו להתייחס גם הם לנושא.

אילן שלגי: אינני יודע אם המחלה שמדובר בה, שהיא מחלה שעל פיה אנשים ובעיקר ילדים מאבדים את מאור עיניהם, מאופיינת עם סוג מסוים של אוכלוסיה או מגזרים מסוימים.

אילן שלגי: אני מבין שיש בארץ 600 חולים שמחציתם ילדים.

אילן שלגי: הסיוע להם מצומצם ביותר, גם המחקר שקיים בנושא די בתחילתו ואני מצפה מהאורחים שיציגו את המצוקה ויחד עם זה את הסיכוי למצוא מזור למחלה או לפחות להקלה ולשיפור תנאיהם של החולים.

אילן שלגי: לדעתי בנוסף למאמץ לביצוע המחקרים צריך לחשוב באיזה אופן אפשר לסייע לחולים באמצעות הכנסת, בין אם בתרופות או אביזרים שיתווספו לסל הבריאות ובין בדרכים אחרות.

שאול יהלום: מר להב, יו"ר העמותה, בבקשה.

אוהד להב: משתתפים נכבדים, פרויקט מזור התחיל לפני כשלושה חודשים, הטריגר לפרויקט היה אבחנה של בתי מעין החולה במחלה חשוכת מרפא וזו מחלת הבסט.

אוהד להב: הסובלים ממחלה זו עוברים תהליך הפוגע באיכות הראיה שבסופו של דבר מתבטא בעיוורון פונקציונאלי.

אוהד להב: במסגרת המאמץ האינטנסיבי למציאת טיפול במחלה גזרנו חבריי ואני מודל אסטרטגי בינלאומי למציאת מזור למחלות נדירות.

אוהד להב: אחד האנשים שיזם את זה הוא שי שריגר, שאמור להגיע לוועדה וכרגע מאחר, שהוא נשיא העמותה לניהול פרויקטים ומנכ"ל פיל"ת.

אוהד להב: בעולם אין התייחסות למחלה מבחינת הקצאת משאבים למחקר וטיפול בחולים, מחלת הבסט תהווה אב טיפוס במודל הנבנה כרגע ושם הפרויקט הוא פרויקט מזור.

אוהד להב: בשלב זה הצטרפו לעמותה מגוון אנשים בכירים ממקצועות הרפואה המשפטים והניהול, שותפים לפרויקט מיטב החוקרים במחלת הבסט בארצות הברית ובאנגליה ובקרוב אנו מקווים גם בגרמניה וצרפת.

אוהד להב: מסתמנת גם תמיכה מצומצמת מגורמי המפלגות בשלטון בארצות הברית.

אוהד להב: אני פונה אליכם בבקשה להירתם לפרויקט כשהצלחתו תביא למזור למחלת הבסט, הצלחתנו תביא לשיקום חייהם של מאות אלפי ילדים בעולם והחזרתם למסלול החיים הנורמאליים, הפרויקט יתרום להעלות קרנה של ישראל ויביא לגאווה לאומית על מציאת מודל בינלאומי למציאת תרופה למחלות חשוכות מרפא שמרכז פיתוחו בישראל.

שאול יהלום: אני רוצה להבין מה הבעיה.

שאול יהלום: אתם מציינים שבמחלה הקשה הזו יש שלוש קבוצות שחוקרות מרפא למחלה.

שאול יהלום: אחת בבית חולים הדסה ברשות פרופ' מרין, השנייה בבית חולים סורוקה ואוניברסיטת בן גוריון ברשות פרופסור טובה ליפשיץ וקבוצה נוספת באוניברסיטת תל-אביב, אם זה נכון ששלושת העמותות האלה עוסקות בזה, אז מה חסר?

שאול יהלום: מימון?

אוהד להב: יש לנו ועדה מדעית שחוקרת עם 13 מדענים ונקבע שדרוש כ- 100,000 דולר לפרויקט לשנה כדי לממש את זה.

אוהד להב: הסכום הזה הוא לפרויקט אחד, כפול שלושה פרויקטים ולשלוש שנים, מדובר ב- 900,000 דולר.

אוהד להב: המטרה שלנו היא להשיג את התקציב הזה אבל מעבר לזה למצוא את המודעות וליצור בעזרת

אוהד להב: כם ובעזרת כבוד השר דני נווה יחד עם המתאם בחוץ לארץ מודל האסטרטגי שיביא לכך שתהיה הכרה בעולם שצריך להתמודד עם מחלות עם תסמונות נדירות ועל ידי זה ליצור לובי בינלאומי ותקציב בינלאומי לטיפול במחלות האלה.

אריה אלדד: אני רוצה לשאול שאלה ותסלח לי אם היא קנטרנית, כמה ילדים חולים במחלה בארץ?

אוהד להב: 600

אריה אלדד: יש 45,000 שנפגעים מכוויות, האם אתה מציע שנבוא לוועדה ואציע לעשות ערך משולש ולבקש סכום למחקרים בנושא כוויות?

אריה אלדד: אני לא מבין את המנגנון, אם הוועדה אמורה לתקצב או לפעול אצל שר הבריאות לתקצוב אז למה דווקא לזה ולא למשהו אחר.

אוהד להב: אסור להתעלם מאף ילד, כל ילד הוא עולם ומלואו והכדאיות הכלכלית לא עומדת לנושא הזה.

אריה אלדד: אתה צריך להחליט איך אתה מחלק את העוגה באופן שווה למספר האנשים.

אוהד להב: יש כדאיות כלכלית לטפל ב- 45,000 חולים, כולם ירוויחו מזה, דווקא למחלות הנדירות האלה אין תקציב וככה נוהג ה- FDA והממשל האמריקאי הם דואגים דווקא לאלה עם התסמונות הנדירות כי אלה שהם רבים, כמו למשל עם מחלת הסרטן, להם כמעט לא צריך לדאוג לתקציב כי יש עשרות ומאות מיליונים.

אוהד להב: המחלה הזו לא נחקרת לא רק בארץ, יש מספר קבוצות מאד מצומצם בעולם שחוקרת את הנושא הזה עם כספים מצומצמים.

אוהד להב: לכן אני חושב שאם נצא מישראל עם מודל אסטרטגי שבונים אותו אנשים ברמה בינלאומית כמו מוטי גרוס ושי שריגר, ואחר כך יעברו ועדה מדעית עם הרבה מאד מדענים, וכולם עובדים בהתנדבות מלאה ואף אחד לא מקבל שכר ורובם בצמרת העסקית והרפואית של מדינת ישראל יש אצלנו חמישה מנהלי מחלקות בעמותה, שניים צריכים להגיע לוועדה.

רמי רחמימוב: הנקודה המרכזית שניוון הרשתית הוא דבר שכיח בצורה בלתי רגילה, מעל לגיל 65 18% מהאוכלוסייה לוקים בניוון השרירים.

רמי רחמימוב: לכן אם אנשי עמותת בסט היו מסתכלים על זה בצורה יותר רחבה של ניוון רשתית, זה דבר שהיה עוזר לאוכלוסיה עצומה במדינת ישראל.

רמי רחמימוב: 18% מעל גיל 65 וקרוב ל- 30% מעל גיל 75 אלה מספרים שקבלתי אתמול בערב מד"ר איל בנין, ולמען הגילוי הנאות הוא עשה דוקטורט במחלקה שלי אז אני משוחד ואני מאמין לו.

שאול יהלום: למה גורם ניוון הרשתית?

שאול יהלום: 18% מעל גיל 65 לא רואים?

רמי רחמימוב: זה התחלת התהליך, את הצבע והחדות רואים בנקודה קטנה שקוראים לה מאקולה, בתוך העין.

רמי רחמימוב: אצל 18% מעל גיל 65 מתחיל ניוון בתוך המאקולה.

רמי רחמימוב: זה תהליך רציף שנמשך שנים עד שכ- 4% מהאנשים מאבדים את הראיה לגמרי.

רמי רחמימוב: אין ספק שבארץ אנחנו בחזית המחקר של תאי גזע, מתכוונים לכוון תאי גזע שיתפתחו לתאים שיוכלו להיכנס לתוך המאקולה, אם זה יצליח או לא אני לא יודע, גם כמה זמן זה ייקח אני גם לא יודע.

שאול יהלום: שלושת קבוצות המחקר עוסקות לא רק בבסט?

שאול יהלום: אלא בכל הנושא של ניוון הרשתית?

רמי רחמימוב: כל הדבר הזה הובא לתשומת ליבי לפני 48 שעות.

רמי רחמימוב: דברתי עם חלק מהקבוצות והם מתכוננים לטפל באופן כללי בבעיה של ניוון הרשתית שזו בעיה בכל העולם.

אריה אלדד: ולכן הסיכוי להשיג לזה תקציבי מחקר מקרנות בינלאומיות גדולות הוא לא גדול.

שאול יהלום: איך בדרך כלל מערכת הבריאות במדינת ישראל פועלת?

שאול יהלום: האם יש לך כמדען ראשי קרן למחקרים והשאלה היא האם הוקצבו כספים לזה?

רמי רחמימוב: זו הייתה צריכה להיות הנקודה הרביעית ואני אקדים אותה.

רמי רחמימוב: בארצות הברית, הכסף שהוקצב למחקר רפואי זה בערך מאה דולר לתושב של ארצות הברית לשנה ממקור ממשלתי ויש גם מקורות אחרים.

רמי רחמימוב: במדינת ישראל, הכסף שמוקצב למחקר רפואי זה בערך דולר וחצי לתושב לשנה ויש אין סוף ועדות.

רמי רחמימוב: מה שאנחנו צריכים להקציב למחקר רפואי זה כמו בארצות מפותחות אחרות כמו ארצות ה- OECD שם מוקצב סכום מסוים מתוך התקציב שמוקצב למחקר אזרחי, בין 6% ל- 8% מוקצב למחקר בבריאות.

רמי רחמימוב: בארץ, תלוי מי עושה את החשבון, זה 0.4%.

רמי רחמימוב: מדינת ישראל לא מעוניינת במחקר רפואי.

שאול יהלום: והמחקר שבכל זאת נותנים לך לטפל בו?

רמי רחמימוב: הסכום הוא כמו של כוס קפה לאדם בשנה.

רמי רחמימוב: יש לזה תחרות עצומה, יש לנו כמה מאות בקשות ואנחנו יכולים לממן משהו כמו 4% מהן.

רמי רחמימוב: גם התחום הזה נכנס לתחום הכללי אבל היכולת שלנו לממן את זה היא אפסית.

רמי רחמימוב: לכן אני מאד שמח אם תצליחו להעלות מתוך הוועדה לתשומת לב המחוקק את העובדה שמדינת ישראל איננה מממנת מחקר רפואי עם כל הנזק הכלכלי שישנו.

רמי רחמימוב: מחקר רפואי מביא גם רווחה כלכלית בלתי רגילה.

שאול יהלום: מה אומרים על זה אנשי האוצר?

שאול יהלום: אומרים לכם שאתם נותנים את הגרועה בתמיכות ואומרים לכם גם שכל הקצבה כזו, מעבר לזה שהם מעסיקים אנשים, אחר כך במשך הזמן ניתן ליצור מצב של מפעלים וייצוא וייצור ורווחה, כל מה שמושקע במחקר הוא מסוג הדברים שנושאים את פירותיהם מאוחר יותר.

יובל פרידמן: אי אפשר להתווכח עם הנתונים אבל הייתי מצפה ממשרד הבריאות במסגרת הדיונים התקציביים אתנו להעלות דרישות מכיוון המדען הראשי.

יובל פרידמן: אני לא זוכר מסיכומים אחרונים שזה היה מספיק חזק, אני רוצה להזכיר שמהוועדה הזו יצאו קריאות לתקציב 2005 ואין סיבה שזה לא יהיה אחד מהם.

שאול יהלום: שמעת מה הוא אומר, כאשר יושבים על תקציב 2006 עם אנשי אגף התקציבים הם שומעים על פגיות הקרנות וכל מיני דברים שאנחנו חפצים בהם ולא מציגים בפניהם מחקרים קריטיים, הוא אומר שתתן להם להתמודד עם זה אחרי שתגישו את הבקשה.

שאול יהלום: אני חושב שהכי חשוב שתופיעו בפני הנהלת המשרד ונשלח לשר את הפרוטוקול ותגידו שזו הייתה עמדת האוצר וננסה אותם.

שאול יהלום: המדען הראשי יגיש הצעה לשנה הבאה למחקרים חשובים ואני מניח שגם המחקר על מחלת הבסט יהיה בתוכם.

רמי רחמימוב: בשנה שעברה עשינו כעצת היו"ר והתוצאה הייתה שאמרו שזה באמת מאד נכון אבל יש מאבק מתמיד בין החשוב לדחוף ובמאבק הזה הדחוף מנצח, ולכן תקציב המדען הראשי לא תוקצב.

שאול יהלום: מה זה דחוף?

רמי רחמימוב: פגיות זה דחוף.

שאול יהלום: 600 ילדים זה לא דחוף?

שאול יהלום: ועוד אתה מרחיב ואומר שאותה תרופה ייתכן ותשפר את ניוון המאקולה גם באוכלוסיה המזדקנת.

שאול יהלום: מדוע אין נחישות לבוא מצד המשרד ולהגיד שאיבוד ראיה זה לא פחות חשוב, נכון שיש היום הרבה דברים שמשפרים אבל אי אפשר לתאר את סבלו של הילד שחולה במחלה.

שאול יהלום: לכן אנחנו מבקשים קודם כל שיוצגו בפני האוצר מחקרים על העניין ואני מבקש לפנות אלינו אם לא תהיה היענות, אז נקיים ישיבה עם כל צמרת המשרד.

אוהד להב: לגבי המחלות האחרות שדברת, יש מספר מחקרים ולבסט יש אפס מחקרים.

אוהד להב: דברתי אתמול עם ד"ר בנין שאמר שבהחלט כדאי לקדם את הנושא הזה כי להערכתו דרך התסמונות הנדירות במחלת המאקולה קיימת אופציה שהם יעזרו לפתרונות לניוון המאקולה.

רמי רחמימוב: הוא אמר בדיוק מה צריך לעשות, לגדל תאי גזע שייכנסו לתוך המאקולה וישפצו את המאקולה.

אילן שלגי: היות והזמן קצר, אולי ידבר אחד החוקרים שבא אתך.

ענת לוינשטיין: פרופסור לוינשטיין, מנהלת מחלקת עיניים באיכילוב.

ענת לוינשטיין: רציתי להתייחס לדברי פרופסור רחמימוב וזה כולל גם את דברי עו"ד להט.

ענת לוינשטיין: הנקודה היא שיש בפנינו מודל מאד ממוקם וקל יהיה לבדוק לגביו השפעה של התפתחויות שונות, טיפולים שונים עבודות שונות ומחקרים שונים.

ענת לוינשטיין: זו שיטה מצוינת לחקור את המודל שהוא מודל נקי ויש בהמשך פוטנציאל לאוכלוסיה הענקית הזו שכוללת מאקולה וג'נריישן הקשורה לגיל.

ענת לוינשטיין: זה נכון להשקיע דווקא בדבר הזה שהוא ממוקם מבודד וניתן למחקר.

שאול יהלום: אצלכם עוסקים בזה?

ענת לוינשטיין: אנחנו לא עושים את המחקר הבסיסי הזה, זה משהו מאד ספציפי וצריך להקים את מעבדת המחקר הזו אבל אנחנו מרכז גדול למאקולה וג'נריישן ואנחנו מטפלים קלינית בחולים ובהחלט נשתתף במחקר הזה בכל צורה.

שאול יהלום: מה התרופה שנמצאת היום לילדים האלה?

ענת לוינשטיין: אין להם שום תרופה למעט עזרים לראיה לקויה שיכולים לעזור להם.

ענת לוינשטיין: העזרים עוקפים את האזור החולה ומאפשרים להשתמש באזורים סמוכים שאין להם כזו חדות ראיה טובה.

שאול יהלום: מה הוא רואה?

שאול יהלום: זה עיוורון מוחלט?

ענת לוינשטיין: המחלה הזו לא גורמת לעיוורון מוחלט, היא פוגעת רק במרכז.

ענת לוינשטיין: המחלה גורמת לאזור מרכז הראיה, שאחראי על ראיית פנים קריאה וכתיבה והוא לא מתפקד, מסביב הם יכולים לראות.

ענת לוינשטיין: העזרים לראיה לקויה עוקפים את האזור הרגיש נותנים לך חפץ יותר גדול ורואים אותו עם האזורים הפחות רגישים אתה רואה אותו אמנם פחות טוב אבל רואה אותו.

אילן שלגי: כמה הם עולים?

ענת לוינשטיין: הם מאד יקרים.

ענת לוינשטיין: האביזרים הפשוטים עולים בין 5,000 ל- 10,000 ₪ אלו סוגים של מגדלות שמורכבים על העדשה של המשקפים וגם של טלוויזיות במעגל סגור שהילד שם את החומר ורואה בטלוויזיה בצורה יותר מוגדלת.

ענת לוינשטיין: הם לא רק מאד יקרים, זה דורש המון תרגול גם למבוגרים וגם לילדים.

שאול יהלום: כמה ילדים בטיפול אצלכם במרפאה?

ענת לוינשטיין: אצלנו יש כעשרה ילדים עם מחלת הבסט.

ענת לוינשטיין: חלקם נקלטים במסגרות רגילות עם כל העזרים האלה.

ענת לוינשטיין: בבית החולים יש מרכז לילדים עם ראיה לקויה שפעם בחודש הילדים נפגשים עם עובדת סוציאלית, מורה, פסיכולוגית של ילדים, רופא עיניים והם מפנים את אותם ילדים לטיפולים המתאימים.

שאול יהלום: האם יושב כאן מישהו שעוסק במחקר או יודע על מחקר ויכול לתת לנו תקווה?

ברק עדיאל: לא לגבי בסט אלא לגבי כל נושא ניוון הרשתית.

ברק עדיאל: כרגע נוסף מחקר שנמצא בשלבים ראשוניים, יש מחקרים שהמטרה שלהם היא להכניס על הרשתית החולה צ'יפ חשמלי ובעזרת הצ'יפ החשמלי משפרים את הראיה לאותם אנשים.

ברק עדיאל: אבל אלה מחקרים שמתנהלים כרגע בארצות הברית והם בשלבים מתקדמים.

שאול יהלום: אני שואל את רופאי העיניים שנמצאים כאן, האם אתם מרגישים בשדה שלנו מחדל מול זעקת הבעייתיות, האם אתם אומרים שהעולם חוקר ואין טעם שנוציא על העניין הזה כי בסוף נקבל את הפירות מארצות הברית, או שאתם אומרים שאנחנו המומחים בעניין אם היו משקיעים בנו עוד 100,000 דולר היינו מוצאים את הפתרון.

שאול יהלום: אני שואל אתכם כאנשי המקצוע האם אתם יכולים לשים את האצבע ולומר דברים ספציפיים?

ענת לוינשטיין: המחקר בשלבים מאד התחלתים בנוגע לבסט.

ענת לוינשטיין: יחד עם זאת יש בישראל גם את הכלים גם את האנשים וגם את המעבדות שבהם ניתן לעשות את המחקר בצורה שיש לו סיכוי סביר להצליח, וגם את המודל.

שאול יהלום: אני מודה לכולם שבאתם ולכל אלה שעוסקים בנושא, אנחנו מסכמים שמה שנעשה נעשה וברוכים העושים, אנחנו מצפים מאנשי משרד הבריאות שלקראת שנה הבאה בתקציב 2006 יבררו בשטח איזה עזרה ספציפית צריכות קבוצות המחקר שעוסקות בנושא, כמו שאומרת פרופסור לוינשטיין שזה הטוב ביותר ללא גורמי הזקנה שהתווספו, או אלה שעוסקים ברשתית בכלל.

שאול יהלום: מה צריך להעלות את זה בפני משרד האוצר, לכמת את זה, ובמידה ולא תהיה נכונות להביא בפנינו, ואם יהיה צורך ניפגש פעם שנייה.

אילן שלגי: האם יש דרך לסייע בעלות המכשור?

אילן שלגי: אני משער שבין 600 המשפחות שנפגעו בזה, יש משפחות שלא יכולות לעמוד בזה.

אילן שלגי: האם משרד הבריאות יכול לסייע לאותן משפחות?

שאול יהלום: האם זה כלול בסל הבריאות?

ענת לוינשטיין: זה מחוץ לסל הבריאות.

אורנה טל: אביזרי שיקום מוגדרים בסל, אני לא בטוחה אם האביזרים הספציפיים האלה נכללים בהגדרה הזו, אני מוכנה לבדוק את זה.

ענת לוינשטיין: אני יכולה להגיד לך בביטחון שזה לא כלול בסל הבריאות.

אילן שלגי: האם נכון לומר שהוצאה של משפחה בשל המחלה היא מעבר למחלה היא מעבר לציוד עצמו?

אילן שלגי: האם יש סיוע שמתקבל?

אריה סלומון: אני עוסק בהתנדבות מזה עשרים שנה בנושא ילדים נפגעי ראיה.

אריה סלומון: במסגרת הזו אני גם עובד מול משרד החינוך ואני רוצה לחדד שלושה דברים שנאמרו פה, דבר ראשון, מאז 1975 משרד החינוך בנה מערכת של אינטגרציה לילדים עם לקויי ראיה בתוך מערכות של בתי ספר רגילים, אין יותר מוסדות מיוחדים לילדים עיוורים.

אריה סלומון: הילדים מוכנסים לכיתות רגילות ויש מה שנקרא אגף החינוך המיוחד שבתוכו ישנו אגף לנפגעי ראיה שמי שיושב בראש המחלקה היא ד"ר ברכה ומערכת החינוך מחנכת מורות לתואר ראשון במכללת לווינסקי, איך ללמד ילדים עיוורים.

אריה סלומון: ברגע שהם מסיימים את שעות הלימוד הרגילות המורות, בהתאם לחומרת הפגיעה, מחנכות אותן שעות נוספות מחוץ לכיתה.

אריה סלומון: המרכז הנפלא ביותר שנבנה נבנה בתל-אביב, ואני לקחתי חלק בפרויקט הזה שנבנה לפני שנתיים, ואתם מוזמנים לראות את הכיתה המיוחדת הזו נמצא בבית ספר לדוגמא בתל-אביב.

אריה סלומון: לגבי הנושא של מחשוב, יש הסכם של שתי קופות, קופה הכללית ומכבי שכאשר ילד זקוק לאביזרים כל כך יקרים, שליש ימומן על ידי המשפחה, שליש על ידי הקופה ושליש מאחת האגודות למען העיוורים ונפגעי הראיה בארץ.

אריה סלומון: מאחר והקמתי אגודה למען ילדים לפני עשרים שנה אני כבר לא פעיל בה, היא מקבלת את הבקשה עוברת על הנושא התקציבי וככה רוכשים את הדברים היקרים האלה

ענת לוינשטיין: אני חושבת שקופת חולים כללית לא עושה את זה.

אריה סלומון: המדיניות הזו הייתה נכונה לפני עשר שנים, יכול להיות שהיא השתנתה עקב הצמצומים.

אריה סלומון: אני רוצה להסתכל מעבר לזה ולהעלות רעיון בקשר למימון, אני מציע פרויקט לאומי, יש מקום לבנות תכנית לאומית של רפואה מונעת שהחלק של חקר בסט הוא בזה שנמנע מחלות שפוגעות בנו, גורמות לנכויות ועולות כסף במחשוב בשיקום ובטיפול.

אריה סלומון: הרפואה הזולה ביותר היא הרפואה המונעת שיכולה להיות בשני מישורים, האחד מחקר ויישום, בכך שאני מונע הופעת מחלות והשנייה הזולה יותר היא העניין של רפואה מונעת הסברתית שמגיל הרך מלמדים תרבות של אכילה פעילות פיזית ואז נמנע מהילדים את הסוכרת, עודף כולסטרול, השמנת יתר שנופלים מאוחר יותר על כל סל הבריאות הלאומי.

אריה סלומון: לכן אני חושב שתכנית לאומית כזו של רפואה מונעת יכולה להיות מתוך אינטרס של כמה משרדים, גם הביטוח הלאומי יהיה מעוניין שלא יהיו לו נכים וברמה גבוהה יותר שהסברה וחינוך של התנהגות מידע של בטיחות וגהות.

אריה סלומון: אני בונה רעיון לארבעת המשרדים, שמעוניינים שיהיו פחות הקצבות לשלם לנכויות, שיתחברו יחד לבניית הקרן הלאומית לרפואה מונעת שבתוכה תהיה ההסברה, ומשרד החינוך ירים את הכפפה ויתחיל ללמד את הילדים מכיתה א' לא לשבת מול הטלוויזיה ולאכול 18 קילו במבה ולא לאכול מול המחשב.

אילן שלגי: יש מרכז כזה במדינות אחרות?

אריה סלומון: לא ידוע לי, אבל בבוקר חשבתי שיש כאן הרבה דברים מהותיים לאומיים שאם היינו מתחילים אותם עכשיו בעוד עשרים שנה לא יהיה מצב של עודף משקל ונוכל להוריד מכמות המחלות שאוכלות לנו את רוב התקציב שישנו פלוס המגבלות הרבות שישנן.

מרדכי הוכברג: שמי ד"ר מרדכי הוכברג Phd בתזונה, זה בדיוק התחום שאני עוסק בו מזה 25 שנה, חינוך לתזונה יותר נכונה.

מרדכי הוכברג: בין השאר פיתחתי שיטה שבשטח של 10-15 מטרים מרובעים משפחה יכולה לגדל את רוב הירקות בצורה אורגנית.

מרדכי הוכברג: ישבתי עם ד"ר ניצן קולובסקי שבא אלי לחצר וראה את זה.

מרדכי הוכברג: אחד הדברים המרכזיים בעניין הזה שכדי להאט גידול מקולארי, לשיפור וריפוי צריך לאכול הרבה מאד ירקות עלים שמכילים לוטאין שנמצאים במזון טרי וככל שהוא טרי יותר המצב טוב יותר.

מרדכי הוכברג: עשו מחקר באיטליה וראו שירקות עלים שקוטפים אותם, אחרי שלושה ימים 50% מהויטמינים החיוניים הולכים לאיבוד ואחרי שבוע נשאר רבע ופחות מזה.

מרדכי הוכברג: הנושא של אכילת שפע ירקות לא מרוססים זה אולי המפתח מספר אחד לבריאות במדינה הזו.

מרדכי הוכברג: הנושא השני שבוער בעצמותיי, בארץ התחילו להפליר מים בו בזמן שבכל העולם מפסיקים.

מרדכי הוכברג: הוצאתי מחקרים משנת 2004 ויש לי פה מחקר עם צילומים מה קורה לכדוריות דם אדומות כששותים מים מופלרים.

מרדכי הוכברג: כל בעיה בריאותית במדינה קשורה להפלרה, ובעניין הזה צריך לעשות ישיבה לחוד.

אורנה טל: אנחנו עוסקים עכשיו בהכנת ההצעות לסל השירותים 2006 כלומר לשנה הבאה מבחינת היערכות תקציבית.

אורנה טל: אני מציעה לעמותה או לרופאים להגיש הצעה להכללת האביזרים או הסיוע הנדרש וכמובן שאני מוכנה לסייע מילוי הפרטים הטכניים ואני מאד אשמח אם ההצעה הזו תעלה.

אורנה טל: אנחנו נגיש אותה לדיון במסגרת כלל ההצעות שיועלו.

מידד גיסין: הזכירו את הנושא של רפואה מונעת טיפול או הקצאת משאבים למניעה.

מידד גיסין: לצערי, זה כמעט שלא קיים במערכת הבריאות, אולי רק השנה ועדת הסל התייחסה לעניין הזה במימון ארבעת המשרדים שצריכים להיות מעוניינים.

מידד גיסין: אני חושב שמשרד האוצר הוא הראשון שצריך להיות מעוניין במניעה כדי לחסוך בעוד שנה או בעוד חמש שנים.

מידד גיסין: לצערנו לא עושים את השיקול הזה בכלל כאשר דנים בתקציב הבריאות ומהניסיון שלי כשאני משתתף בדיונים האלה התשובה של האוצר על כל מיני הצעות שמציעים לפרופסור רחמימוב להגשת הצעות, התשובה תהיה שמשרד הבריאות במסגרת תקציבו ימצא את התקציב לפתרון הדברים האלה.

אריה אלדד: אתה צודק, כולנו יודעים שההשקעה הנבונה ביותר במערכת הבריאות היא ברפואה מונעת.

אריה אלדד: ברור שחיסונים היא אחת ההשקעות היותר מוצלחות במערכת בריאות, אבל ועדת השרים לענייני חקיקה התנגדה והפילה את הצעת החוק שלי שחיסונים במדינת ישראל עד גיל 18 יהיו חינם ברור שזה אינטרס של המערכת מטעמים ברורים הייתה התנגדות לתקצוב שלם של החיסונים במדינת ישראל.

אריה אלדד: מעבר לסיכום של יו"ר הוועדה נוצר פה, כמו בהרבה מדיוני הוועדה, מפגש בין העוסקים בכך, שיכול להיות שגם בעזרתו נעשה מספר צעדים בכיוון שיפור היכולת שלנו להתמודד גם עם מחלת הבסט וגם עם מחלות נדירות אחרות.

אריה אלדד: נדמה לי שההצעה של ד"ר טל לוועדה לשנה הבאה יכולה לקדם כי זה חור שחור שלא עסקנו בו עד עכשיו.

שאול יהלום: אני מצטער שיצאתי למספר דקות בגלל ראיון דחוף, כפי שאני מבין נוסיף לסיכום שלי את המישור של סל הבריאות.

שאול יהלום: במסגרת המאבק של התקציב לסל הבריאות לשנה הבאה מתבקשת ד"ר טל להגיש לאנשי משרד הבריאות, ד"ר לוכסנבורג ופרופסור גולדמן, ראשי ועדת הסל את הדברים שנובעים מהמחלה לאותם אנשים שצריכים את האביזרים לשיקום.

שאול יהלום: כידוע לך בסל הבריאות יש בהרבה תחומים הגדרה של דיפרנציאציה, גם בגילאים, כמצב ראשוני אפשר להתחיל עם הילדים, הם ישתמשו בזה עשרות שנים וזה ישפיע על נכונותם לשרת בחברה.

שאול יהלום: אני מצטער שלא שמעתי את דברי ד"ר סלומון, אני אקרא אותם בפרוטוקול.

שאול יהלום: לנושא הראשון שדברת עליו בנושא המרכזים, גם באותם מרכזים משוכללים למיטב ידיעתי יש בעיה עם הילדים שחוזרים הביתה.

שאול יהלום: אין להם אפשרות לעשות את שיעורי הבית באותם אמצעים משוכללים שנמצאים בבתי הספר, וגם כאן יש בעיה קשה שהם באים הביתה ולא יכולים לעשות את שיעורי הבית, ובית ספר מסיבות תקציביות לא יכול לפתוח את דלתו עד שעות מאוחרות לילדים האלה לשימוש באותם מתקנים.

שאול יהלום: גם זה צריך לבוא לידי ביטוי.

אוהד להב: לגבי המאמץ הבינלאומי, יש ליצור מודל ולהיעזר בו בתחום הזה.