ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 436, 2005-06-21 12:15

שאול יהלום: שלום לכולם.

שאול יהלום: אנחנו פותחים את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

שאול יהלום: הנושא שעל סדר יומנו משתלב ביום לעידוד העסקים הקטנים שהוכרז בכנסת.

שאול יהלום: אנחנו רואים בעסקים הקטנים מקור חשוב מאוד-מאוד לריכוז משאבים ולתעסוקה.

שאול יהלום: לא כל אחד יכול להשתלב ביוזמה לעסקים גדולים ולכן רבים משתלבים ביוזמות לעסקים קטנים.

שאול יהלום: ככל שירבו העסקים הקטנים תרבה בוודאי התעסוקה.

שאול יהלום: קודם כול, כל עסק מבורך, בין אם הוא עסק גדול ובין אם עסק קטן.

שאול יהלום: אבל כל אחד מאתנו יודע למה אנחנו מעודדים את העסקים הקטנים, כי כדי להקים עסקים גדולים אדם צריך להיות בעל הון, שלא תמיד צריך בכלל עידוד, הוא לבד יוזם, הוא לבד משקיע, זה ייעודו ופרנסתו.

שאול יהלום: לעומת זאת, בעסקים קטנים האדם הממוצע, האדם הפשוט, המשפחה הפשוטה יכולה להקים עסק.

שאול יהלום: לפעמים אנחנו רואים יזמים שלא יכולים או לא רוצים או לא מסוגלים או לא בנויים להיות שכירים, לעבוד אצל מישהו אחר שרוצים ביוזמתם להקים עסק.

שאול יהלום: נמצאים אתנו גם אנשים בעלי מוגבלות.

שאול יהלום: אנשים רבים בעלי מוגבלות יכולים להיות בזכות יוזמתם וכשרונותיהם עצמאים, בעלי עסקים קטנים.

שאול יהלום: לפעמים אנחנו רואים איך הם בונים לעצמם עסק קטן שמעסיק רק כמה עובדים, לפעמים עובדים בודדים ולפעמים רק את עצמם, אבל זה עסק כשלעצמו, וזה השיקום הטוב ביותר שיכול להיות לאדם עם מוגבלות.

שאול יהלום: לכן יש לעסקים קטנים גם השלכה רבה מאוד על אנשים עם מוגבלות.

שאול יהלום: אנחנו מטפלים בנושא תעסוקה לאנשים עם מוגבלות גם בעסקים גדולים, אבל אז הם בורג קטן בתוך התעשייה, וכאן פעמים רבות הם היוזמים, הם הבעלים, הם המובילים ולכך יש כבוד ויוקרה וסטטוס גבוהים בהרבה.

שאול יהלום: התנדבנו לארח כאן ציירת, שכפי שאני מבין יושבת אתנו, ואתם רואים כאן יצירות של כמה אמנים בעלי מוגבלות.

שאול יהלום: אחת ההצעות היא יוזמה לפתיחת גלריה במקום מרכזי במדינת ישראל, שתהיה בית לאמנים שיציגו שם את עבודות אמנותם, אם בתחום הציור, אם בתחום הפיסול, אם בתחום עיצוב המוצר, אם בתחום התכשיטנות, כפי שרואות עינינו.

שאול יהלום: הם יציגו בגלריה הזאת, שתהיה עסק במסגרת העסקים הקטנים.

שאול יהלום: נמצאת אתנו גם סגנית השר, וכפי ששמעתי היום בתקשורת יש לכם הרבה יוזמות בנושא העסקים הקטנים.

שאול יהלום: הייתי מציע שתפתח סגנית שר הפנים רוחמה אברהם, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לאדוני היושב-ראש על ההיענות החשובה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שזה בהחלט יום חג למגזר הזה, יום חג לעסקים הקטנים, ובמיוחד לאותם אנשים עם מוגבלויות שאנחנו רואים כאן, שמציגים לנו גם תמונות וגם יצירות נהדרות.

רוחמה אברהם-בלילא: לא רק שאנחנו מעלים את נושא העסקים הקטנים על סדר היום אלא מעבר לזה, אנחנו גם מנסים לשלב אנשים עם מוגבלויות אל תוך המגזר הזה, שלמעשה הוא המגזר הכי גדול במדינת ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מדברת על 400,000 בעלי עסקים קטנים ועל למעלה מ-1.1 מיליון מועסקים במגזר הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: אין לי צל של ספק שעד לפני שנתיים כולם חיו בתחושה – ואני רואה את זה כפרדוקס – שעסק קטן הוא עסק זניח, משום שהמילה "קטן" משמעותה שאין לתת עליו את הדעת כי אין לו משקל.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל הוכח בשנתיים האחרונות שהכוח הגדול של המשק טמון בעסק הקטן.

רוחמה אברהם-בלילא: כל השקעה של הממשלה במגזר הזה נותנת תשואה מידית, ואני אפרט.

רוחמה אברהם-בלילא: הקמתי את קרן "תבור", שמנוהלת בהצלחה רבה, וזאת ההזדמנות להודות לאנשים שמנהלים אותה.

רוחמה אברהם-בלילא: נמצא אתנו כאן מר שרון פדר מבנק אוצר החייל שהאמין בקרן הזאת, מאמין בסקטור הזה ודוחף את מגזר העסקים הקטנים קדימה.

רוחמה אברהם-בלילא: שרון, באמת תודה רבה על הנכונות.

רוחמה אברהם-בלילא: קרן "תבור" הוקמה לצורך הענקת הלוואות לעסקים קטנים ובינוניים, עד 500,000 שקלים לפרק זמן של 5 שנים.

רוחמה אברהם-בלילא: הדבר היחיד שבעל העסק אמור לענות עליו הוא יצירת תוכנית עסקית ויכולת ההחזר שלו, לא עוד בירוקרטיה.

רוחמה אברהם-בלילא: עד כה למעלה מ-1,500 בעלי עסקים זכו לקבל את ההלוואה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה לפרט מה הקרן עשתה למשק הישראלי.

רוחמה אברהם-בלילא: לאחר כ-18 חודשי פעילות נתנו לשוק כ-330 מיליון שקל כהלוואות.

רוחמה אברהם-בלילא: יצרנו כ-2,200 מקומות תעסוקה חדשים ושימרנו 13,500 מקומות עבודה, אנשים שלא יצטרפו למעגל האבטלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, בשנתיים האחרונות נדרשנו לקיצוצים רבים.

רוחמה אברהם-בלילא: על שולחן הוועדה שאתה עומד בראשה אכן ניצבו לא אחת החלטות קשות מאוד לקצץ תקציבים כאלה או אחרים.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל תראה כיצד בהשקעה מינימלית של כ-60 מיליון שקלים שהמדינה הקצתה לקרן אפשר להגיע להישגים, וזה כסף שמוחזר אליה כעבור 5 שנים כשהקרן ממונפת כל פעם מחדש.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לוקחת את אותם 13,500 מועסקים שלא יצטרפו למעגל האבטלה ושואלת את עצמי את השאלה הבאה: מה היה קורה אילו אותם אנשים היו מצטרפים למעגל האבטלה, כמה זה היה עולה לתקציב המדינה?

רוחמה אברהם-בלילא: החשבון פשוט: 13,500 כפול 6 חודשי דמי אבטלה, כפול ממוצע של 5,000 שקלים לעובד – אנחנו מגיעים לחצי מיליארד שקלים שחסכנו.

רוחמה אברהם-בלילא: על אחת כמה וכמה שאני רואה חשיבות רבה בשילוב אנשים עם מוגבלויות בסקטור הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שעלינו כממשלה, עלינו כבית המחוקקים, ואולי כאן המקום, לנסות להוביל חקיקה שתעודד שילוב ותתן הקלות לבעלי עסקים קטנים שיעסיקו אנשים עם מוגבלויות.

רוחמה אברהם-בלילא: זכיתי להיות בסיור עם מר שמעון (שימי) משה.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא מאמין גדול בנושא הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מוכרחה לומר, את היום הזה לא אשכח כל חיי, כשראיתי את האנשים עם האור בעיניים בשל העובדה שיש להם תקווה, לשם מה לקום בבוקר, והם יכולים לעשות בעצמם ולהעניק מעצמם לחברה בישראל, כשהם לא הופכים לנטל אלא יוצרים בעצמם.

רוחמה אברהם-בלילא: אם אנחנו כמדינה ניתן את הדעת לעניין הזה אין לי צל של ספק שגם כאן

רוחמה אברהם-בלילא: בהשקעה מינימלית לא נצטרך לשלם עבור דמי ההחזקה שלהם או דמי המחייה שלהם, אלא להיפך, נוכל למנף את זה, גם מבחינת הכוח היצרני למשק וגם מבחינת התוצר שאנחנו כחברה יכולים לקבל.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לכם על ההאזנה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מודה לך אדוני היושב-ראש.

רוחמה אברהם-בלילא: אני בהחלט גאה ביום החג הזה ומקווה שבשנה הבאה נוכל לומר בבית המחוקקים שהצלחנו להגשים יעד של שילוב רב יותר של אנשים עם מוגבלויות גם בסקטור הפרטי.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: כפי שאמרתי, יש כאן שני מישורים: עסקים קטנים בכל תחום שהוא, ודגש על עסקים קטנים לאנשים עם מוגבלות.

שאול יהלום: אני מבקש שאת המישור הזה יסקור מר שמעון (שימי) משה שאחראי ברשות לעסקים קטנים ובינוניים על תחום האוכלוסיות המיוחדות, בבקשה.

שמעון משה: תודה רבה אדוני היושב-ראש, תודה רבה לחברי הכנסת שנותנים לנו ליווי אינטנסיבי, זאת פעם שנייה שאני מופיע בפני הוועדה המכובדת הזאת.

שמעון משה: תודה לגברתי סגנית שר הפנים, שאני יודע עד כמה נושא זה חָרוּת עמוק בליבה.

שמעון משה: אני רוצה להודות גם ליושב-ראש הרשות לעסקים קטנים ד"ר שמואל רוזנמן שנמצא אתנו ולמנכ"ל הרשות מר עמירם בוקשפן, על הזכות הגדולה שניתנה לי לרכז את הטיפול באוכלוסיות הייחודיות.

שמעון משה: ראשית, אני רוצה להתחבר לדברים שאמרה גברתי סגנית שר הפנים, על החשיבות הגדולה שיש לרשות לעסקים קטנים בעיתות משבר כלכלי להתמודד בצורה אמיתית עם מכת האבטלה במדינת ישראל.

שמעון משה: הרשות לעסקים קטנים הוקמה בשנת 1963, כדי לשמש מנוף לפיתוח עסקים קטנים.

שמעון משה: בצדק זוהה בעולם המערבי כי במקומות בהם יש משבר, קל בהרבה לטפל מידית במשבר כאשר מפתחים עסקים של 1-2, 10-15 עובדים.

שמעון משה: הזמינות להקים עסק מעין זה גבוהה בהרבה, התוצאה מידית והרבה יותר חזקה.

שמעון משה: כאשר חלילה יש משבר בענף כזה או אחר והעסק גדול, או מפעל גדול עם מאות או אלפי עובדים, המשבר הרבה יותר ממשי וקשה.

שמעון משה: אני חושב, כפי שסגנית השר אמרה קודם וכפי שהדברים באים לידי ביטוי גם בחומר שהרשות לעסקים קטנים העמידה לרשות חברי הוועדה, שהעסקים הקטנים תורמים תרומה גדולה מאוד.

שמעון משה: אני מצטער לפעמים לראות ולהרגיש את הבירוקרטיה עדיין מכרסמת בתהליכים ומפריעה לאנשים שפותחים ביוזמות ומנסים לפתח אותן.

שמעון משה: בכלים החוקיים העומדים לרשות המדינה – אם הכשרה פנים-מפעלית, אם הכשרה מקצועית מחוץ למפעל – בתקציבים ובתהליך הזרמת התקציבים הבירוקרטיה עדיין פוגעת בתהליכים.

שמעון משה: אני מודה מאוד על המחמאות שקיבלתי מגברתי סגנית השר וגם מהיושב-ראש.

שמעון משה: אני יודע שכולם הפנימו ובירכו על היוזמות שלנו בכל הקשור לציבור הנכים במדינת ישראל.

שמעון משה: יבורך שר התעשייה, המסחר והתעסוקה מר אהוד אולמרט, יחד עם מנכ"ל הג'וינט, אשר זיהו את הצורך בטיפול מיוחד באוכלוסיות האלה וגייסו אותי, בזכות איזה מפעל אחר שהקמתי כבר לפני יותר מ-20 שנה, שעוסק בנכים, שם ביקרה גברתי סגנית השר, והתגייסתי לסייע לאוכלוסייה הזאת.

שמעון משה: לא תיארתי לעצמי, על אף שהייתי מעורה בנושא, עד כמה הפוטנציאל גדול, עד כמה הנכונות של הנכים גדולה.

שמעון משה: אני מתרשם מהאמונה שלהם, שהם לא רוצים להיות נכים, הם לא רוצים להיות תלויים, הם רוצים לצאת מהתלות לעצמאות.

שמעון משה: אדוני היושב-ראש, אני מצטער מאוד לומר, גם אם אשמע דרמטי, שאחרי 9 חודשים בעבודה הגעתי למסקנה שהמדינה מגבילה אותם יותר ממה שמגביל הטבע.

שמעון משה: יושבים כאן נכים, ואציג אותם אחד-אחד, שיש להם רצון להתגייס, כפי שכל אחד מכם מתגייס.

שמעון משה: הצגתי את התוכנית "אמני ישראל יוצרים למען עם ישראל", אותם ציירי פה ורגל או עוורים ומוגבלי ראייה שאתם רואים כאן את היצירות שלהם, או אנשים שהולכים על קביים ויוצרים דברים אחרים, ואמרתי: נקים פרויקט בטרמינל 3.

שמעון משה: רשות שדות התעופה העמידה לרשותנו מקום.

שמעון משה: אולם אנחנו נמצאים כבר בחודש יוני, ומנכ"ל הרשות ויושב-ראש הרשות וכל ראשי הרשות מסתובבים הלוך וסחור ועדיין אין תקציב לשנת 2005, בסוף חודש יוני.

שמעון משה: זאת חלמאות.

שמעון משה: אם זאת לא חלמאות אני לא יודע מה היא חלמאות.

שמעון משה: אני באתי וערערתי בשם כל הנכים שנמצאים כאן.

שמעון משה: כפי שאמרה גברתי סגנית השר, הארתי אור גדול בפניהם.

שמעון משה: לצערי הרב כרגע זה כמו אור של רכבת, כי הם פיתחו לעצמם ציפיות, אחרי כל התסכולים.

שמעון משה: אמרתי: נקים פרויקט בנתב"ג בטרמינל 3.

שאול יהלום: מי צריך להביא את התקציב?

שאול יהלום: עם מי סיכמת?

שמעון משה: הרשות לעסקים קטנים הגישה הצעה למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

שמעון משה: משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה צריך לאשר לנו תקציב, ואת תקציב משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה מאשר משרד האוצר.

שמעון משה: האם אני צריך לקחת את הנכים וכולנו נלך מכתובת לכתובת כדי להשיג את התקציב?

שמעון משה: אנחנו חיים במדינה מתוקנת והגשתי את התקציב בחודש ספטמבר-אוקטובר כפי שנתבקשתי.

שמעון משה: הגשנו את התקציב ומישהו צריך לאשר אותו, ובוודאי לא סביר שבחודש יוני ממשיכים לקיים דיונים על התקציב.

שמעון משה: מה אני יכול לספר להם?

שמעון משה: אני יכול לספר את זה למישהו?

שמעון משה: גם כשאני מגיע לפקידי הממשלה – ואני לא רוצה להזכיר שמות – ומדבר איתם אז הם מרימים כתפיים, הם חסרי כוח.

שמעון משה: אומרים: אין לנו תקציב.

שמעון משה: אם אני מגיע עם מפעל כמו "קפריס" להסדר, שיפתח אצלו הכשרה פנים-מפעלית – מר יהודה דורון, אדם על כיסא גלגלים, נכה גם מפעולת טרור, גם מפוליו ומתאונת דרכים מוכן לחזור לעבודתו כמלטש יהלומים ותכשיטנות.

שמעון משה: גייסתי לשם כך מפעל שמוכן להעמיד מקום לרשות הרשות לעסקים קטנים ובינוניים, כדי לעשות הכשרה פנים-מפעלית של 12 חודשים במחזורים של 15-20 נכים.

שמעון משה: אין לי תקציב להכשרה פנים-מפעלית.

שמעון משה: האם זאת התשובה שאני יכול להגיד ליזם שמוכן להעמיד לרשותי מקום, מוכן להתגייס ולהיות שותף אתנו?

שמעון משה: בוודאי שלא.

שמעון משה: שכנעתי את רשות שדות התעופה להקצות בטרמינל 3 מקום ללא תשלום כדי להציג את יצירות האמנות של נכי ישראל.

שמעון משה: טלטלתי רגליי בלמעלה מ-600 בתים ואיתרתי 100 נכים שהיצירות שלהם יכולות להיות מוצגות שם.

שמעון משה: אתם רואים את היצירות, אני לא צריך להגיד לכם.

שמעון משה: 100 יצרנים שיכולים להציג את יצירות האמנות שלהם בטרמינל 3.

שמעון משה: כל אחד מן הישראלים שיוצאים לחוץ-לארץ, כל התיירים יוכלו להתפאר ביצירות אמנות שעושים נכי צה"ל ונכים אחרים, ואתם רואים כאן לפניכם.

שמעון משה: זה לא מתבצע רק משום שאין תקציב.

שמעון משה: האם כאשר גייסו אותי בחודש יולי בשנה שעברה מישהו חשב שישבור אותי?

שמעון משה: אני אשבר כי אין תקציב?

שמעון משה: אני לא מתכוון להישבר.

שמעון משה: אני מוכן לעבוד ללא משכורת.

שמעון משה: אני לא מתכוון לעזוב אותם.

שמעון משה: אני רוצה להמשיך לעזור להם כי הם מאמינים בעצמם.

שמעון משה: נמצאים אתנו כאן מר מומו אלנקווה, יושב-ראש ארגון הנכים, יחד עם כל החברים שלו.

שמעון משה: נמצא כאן מר דני אובג'ניק, נכה צה"ל, צנחן עיוור, שהאמין בעצמו ופתח מסעדה.

שמעון משה: במסעדה שלו עובדים נכים.

שמעון משה: נמצאת כאן גברת שרון גזלה, כבדת ראייה המוגדרת עיוורת.

שמעון משה: אלה הציורים שלה, אלה הנרות שהיא עושה.

שמעון משה: האמינו לי, מכל דבר כזה היא יכולה להתפרנס.

שמעון משה: מר שמעון גיא הוא חולה פוליו, שהיה בעבר איש היי-טק, אלקטרונאי, עד שנהיה מוגבל.

שמעון משה: הוא לקח את עצמו בידיים ולא רוצה להיות תלוי, רוצה להיות עצמאי ולייצר ויטראז'ים ויצירות אמנות בזכוכית.

שמעון משה: בתוכניות של הרשות לעסקים קטנים, יש תוכנית לפתוח ב"מעוף" תל-אביב, בתחנה המרכזית הישנה, סדנה בה הוא יכשיר נכים אחרים לעשות יצירות מן הסוג הזה ומהן להתפרנס בכבוד.

שמעון משה: גברת שרון גזלה היא עיוורת ואלה הציורים שלה.

שמעון משה: היא עברה תקופה קשה מאוד בזמן האחרון.

שמעון משה: לאבא שלה מגיע יישר כוח איך הוא מטפל בה ואיך טיפל באשתו זכרה לברכה.

שמעון משה: אלה היצירות שלה.

שמעון משה: רבותי, שלא תטעו, הציורים שאתם רואים כאן מסביב הם של בחורה עיוורת, שהראייה שלה היא ראייה צינורית.

שמעון משה: גברת רותי מכלוף היא עיוורת ועושה יצירות קדרות.

שמעון משה: מר רוני אליהו הוא עיוור, שלמד רפלקסולוגיה ועיסוי, גר בירושלים, מתפרנס כמו עוד 92 עיוורים שעזרנו להם להתפרנס מעבודת כפיים בעיסוי.

שמעון משה: אדוני היושב-ראש, צריך לקחת את הדברים האלה בחשבון.

שמעון משה: בתחילת השבוע השתתפתי באירוע מרגש מאוד של סיום קורס שיזם מט"י חולון – ונמצא כאן מר בני חזן המנכ"ל שלו – קורס יזמות לחרשים-אלמים שנפתח בחודש ינואר 2005.

שמעון משה: נמצא אתנו מר מאיר אטדג'י, שהוא אדריכל בעל תואר שני, שכתוצאה מקורס היזמות שלנו והכלים שנתנו לו – ואם יתנו לו אפשרות להציג את עצמו יש לו מה להציג – מתמחה בעיקר בכל הקשור לנגישות לאוכלוסיות ייחודיות, דבר שהיום מופיע בחוק של מדינת ישראל, לאפשר לנכים להגיע לכל מוסד שנבנה במדינה, והוא עושה עבודות נפלאות בתחום הזה.

שמעון משה: לידו יושב מר איליה מרקוב, עולה חדש מאוקראינה שמייצר תכשיטים.

שמעון משה: כתוצאה מהקורס ומה שהוא למד בקורס פתח יחד עם חבר שלו, שהוא ספר בכפר-סבא, חנות שמשלבת תספורת ותכשיטים.

שמעון משה: בזמן שנשים יושבות במספרה ומייבשות את השיער הוא עוזר להן לקנות תכשיטים.

שמעון משה: רבותי, אני חושב שהגלריה הזאת יכולה רק להמחיש עד כמה נוכל לעבוד אם לא תגבילו אותנו.

שמעון משה: אתם מגבילים אותנו, יותר מכל דבר אחר.

שמעון משה: הטבע לא הצליח לעצור אותם, לא את הכישורים, לא את הנכונות ולא את המרץ.

שאול יהלום: במה מגבילים?

שאול יהלום: בחוסר תקציבים?

שמעון משה: היום אני עובד באפס תקציב.

שמעון משה: זה נשמע לכם רציני?

שמעון משה: מישהו חשב שאני אשבר?

שמעון משה: לא אעזוב אותם.

שמעון משה: אני אעזור להם.

רוחמה אברהם-בלילא: אותך אי אפשר לשבור.

שמעון משה: הגיע הזמן שתבינו שאי אפשר לשבור אותי.

שמעון משה: אם אתה נתקל באדם שאתה לא יכול ללכת נגדו, לך אתו.

שמעון משה: אין דרך אחרת לפעול אתי.

שמעון משה: אדוני היושב-ראש, אני יודע שהכנסת ישבה ודנה ושקדה והעבירה הצעת חוק לגבי משפחות חד-הוריות, לתמוך במקומות עבודה בהם קולטים משפחות חד-הוריות לעבודה, לתמוך ב-1,000 שקלים או במשהו כזה.

שמעון משה: רבותי, אני רוצה להציע לכם שתאמצו גם את האוכלוסייה הזאת.

שמעון משה: אני חושב שעושים להם עוול.

שמעון משה: יש הרבה מקומות עבודה בהם גם הנכים יכולים לבוא לידי ביטוי.

שמעון משה: יש אוכלוסייה נוספת שאליה עוד פחות מתייחסים, האוכלוסייה בגילאי 50 פלוס.

שמעון משה: לאנשים בגיל 50 פלוס שנפלטו ממקומות עבודה קשה למצוא מקום עבודה אלטרנטיבי.

שמעון משה: אדם כזה כבר מבוגר ולא מנצלים את הידע והניסיון שרכש במשך עשרות שנות עבודה.

שמעון משה: אם יתנו עידוד של 1,000-1,500 שקלים, במקום לתת דמי אבטלה, למקום עבודה שקולט את האנשים האלה, כמו שאמרה גברתי סגנית השר, לצד אותם חצי מיליארד שקלים שאת ציינת יהיה הרבה מאוד כסף שאפשר יהיה לתת לפעולות ברוכות.

שמעון משה: תודה רבה.

שמעון משה: אודה לך, אדוני, אם תאפשר לחברים שלי לומר את דברם.

שאול יהלום: קודם כול הייתי מבקש לשמוע את הנציג הבכיר של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

שאול יהלום: העיניים מכוונות אל משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

בני פפרמן: העיניים מכוונות למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, אולם לצערי הרב אנחנו לא אנשי בשורות ברגע זה, בדיוק בגלל מה שמר שמעון (שימי) משה תיאר, היעדר תקציב.

בני פפרמן: המשרד מתנגח עם אגף התקציבים על גובה התקציבים, והמעט שהם אישרו הוא באמת מעט.

בני פפרמן: אני לא צריך להזכיר לך, אדוני היושב-ראש, שבנושא התאמות שכר בסופו של דבר אחרי מלחמות גדולות אישרו עוד 5 מיליון שקל.

בני פפרמן: אני חושב שהפורום הזה יודע בדיוק את הבעיות שיש בתחום התקציבים.

אהוד יתום: מתי השתנה סדר העדיפויות במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה?

אהוד יתום: מתי חשבו על שינוי סדר העדיפויות במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה?

שאול יהלום: כאשר רוצים, יש תקציב.

שאול יהלום: יש תקציב של מיליארד שקלים לצרכים מסוימים, כאשר רוצים.

שאול יהלום: מבחינת משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה לפרויקטים האלה, דווקא בכיוון של שיקום אנשים, לפרויקטים שצוינו כאן על-ידי מר שמעון (שימי) משה צריך לתת עדיפות ראשונה.

שאול יהלום: אי אפשר לומר אין תקציב ועד שיהיה תקציב אנשים נזרקים, אין להם פרנסה.

שאול יהלום: הם מבקשים רק שתתנו להם תנופה כדי שישקמו עצמם, יהיו עצמאים ולא יצטרכו לקבל עזרה.

שאול יהלום: אם אדם ימכור 5 תמונות הוא יוכל להתפרנס, אבל תנו לו צ'אנס לפתוח גלריה, תנו לו צ'אנס לפתוח עסק קטן, תזרים מזומנים, התחלה.

שאול יהלום: אלה אנשים עם יוזמות.

שאול יהלום: שמעת את הלהט בדבריו של מר שמעון (שימי) משה ואת המסירות שלו אבל הוא אומר שהכסף אפס.

שאול יהלום: יאוש אופף אותנו.

שאול יהלום: אנחנו מצפים שלממלא מקום ראש הממשלה יהיו תקציבים כאשר מדובר בכסף קטן.

שאול יהלום: כלומר, אם עכשיו צריך להקים תחנת שידור שנייה במדינת ישראל – אני לא אומר שזה מה שצריך לעשות השר הממונה על רשות השידור, אולי אין כסף.

שאול יהלום: אבל כאן, כשמדובר על סיוע להקמת עסקים, על קצת יותר שתדלנות מעשית כדי שדברים ירוצו, הכול בנוי מתקציבים כדי לעודד את הארגונים הקיימים, זאת הציפייה שלנו מכם.

שאול יהלום: אם זה לא, מה כן?

שאול יהלום: משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה עושה הרבה דברים טובים, אבל זה צריך להיות במקום גבוה בסדר העדיפויות ובינתיים אפשר לוותר על כמה דברים אחרים.

בני פפרמן: לפני 2-3 חודשים הצגנו לפניך בהרחבה את תוכניות המשרד.

בני פפרמן: כבר אז הדגשנו את מגבלת התקציב.

בני פפרמן: כפי שאתה יודע, וכולם יודעים, התקציבים אושרו רק לאחרונה, אבל גם במקרה הטוב ביותר – והקצו כספים – התוכניות שמר שמעון (שימי) משה מדבר עליהן, וגם המשרד מדבר עליהן, לא ימצאו מענה במסגרת התקציב הנוכחי.

בני פפרמן: אני רוצה להדגיש דבר נוסף.

בני פפרמן: צריך לזכור – ואני לא בא להצטדק – המשרד הזה למעשה מטפל לראשונה בנושא התעסוקה.

בני פפרמן: כל הכלים נשארו במשרד הרווחה, וגם כל התקציבים נשארו במשרד הרווחה.

בני פפרמן: לכן לא די שיבואו בטענה אל המשרד שלנו, אלא צריך גם לנסות לראות את זה במעטה הכללי של כל הממשלה.

בני פפרמן: אני מודה ומתוודה, בשלב זה הדברים יגעים למדי.

בני פפרמן: אבל לומר שאין כאן שינוי של סדר עדיפויות?

בני פפרמן: אמרנו במפורש שנתאם את נושא הרשות לעסקים קטנים, נתאם את ההכשרה.

בני פפרמן: יושבת לידי גברת שרה חורש, מנהלת האגף להכשרה מקצועית.

בני פפרמן: טרם שוחררו התקציבים.

אילנה כהן: עצם העובדה שהם יושבים כאן כבר מעיד על כך שאין סדר עדיפויות.

אילנה כהן: הם לא היו באים סתם כך.

בני פפרמן: אני חוזר ואומר, הדברים ימצאו ביטוים השנה, גם ביצירת מסלולים חדשים, אבל אלה הן העובדות.

שאול יהלום: נשמע את האנשים.

שאול יהלום: אני מוכן שהדברים שלך יהיו המובילים ולא הדברים שלי, הלוואי.

שאול יהלום: ניתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת ואחר-כך נחזור לשמוע את המוזמנים.

יגאל יאסינוב: קודם כול, מר שמעון (שימי) משה, כל מה שאמרת, ואם לא הכול אז 99 אחוזים נכון.

יגאל יאסינוב: כנראה גם אנחנו כחברי כנסת בבית המחוקקים אשמים בכך שהמצב עדיין כזה, כי לא הצלחנו להעביר חקיקה, לא הצלחנו להפעיל לחץ ולעשות.

יגאל יאסינוב: אני חושב שבזה נצטרך לפעול עוד.

יגאל יאסינוב: אני רוצה להזכיר שלחלק מן השאלות שהעלית יש תשובה בתקציב השנתי.

יגאל יאסינוב: כלומר, לא הכול בתקציב משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

יגאל יאסינוב: לדוגמה, במשרד לקליטת העלייה יש קרן של 20 מיליון שקלים לעזרה ליזמים, לעסקים קטנים ובינוניים של עולים חדשים, וגם זה מופעל דרך מרכזים שלכם.

יגאל יאסינוב: כלומר, אל תגיד שאין בכלל מענה ואין בכלל תקציבים, יש.

יגאל יאסינוב: ב-20 מיליון השקלים האלה אפשר לעזור לחלק מהאנשים.

יגאל יאסינוב: אני גאה שהצלחנו השנה להוסיף שם 3 מיליון שקלים, על-פי ההסדר בין "שינוי" לבין הממשלה על התקציב.

יגאל יאסינוב: זה מה שיכולנו לעשות.

יגאל יאסינוב: דבר שני, במרכזים שעוזרים לעסקים הקטנים, מט"י, אחד הקריטריונים צריך להיות האם אדם שרוצה לפתוח עסק הוא נכה או יש לו מוגבלות כלשהי.

יגאל יאסינוב: האנשים האלה צריכים לקבל עדיפות, וזאת חובה.

יגאל יאסינוב: אני לא מבין למה לא אמרת שזה קיים אצלכם, ואם זה לא קיים זה חייב להיות קיים.

בני פפרמן: אתה יוצר רושם כאילו זה לא קיים.

יגאל יאסינוב: אם זה קיים, היית צריך לציין את זה קודם כול.

יגאל יאסינוב: התמריץ שעסקים קטנים ובינוניים שמעסיקים נכים ואנשים עם מוגבלויות צריכים לקבל הוא קודם כול כלכלי: הנחות במס הכנסה, בארנונה, במס מעסיקים, בכל הדברים האחרים.

יגאל יאסינוב: אין צורך להגיד האם הדבר הזה מופיע בתקציב או לא.

יגאל יאסינוב: אם אין דבר כזה בתקציב אז יתכן שאתם לא ביקשתם, או שאנחנו אשמים שלא שמענו שביקשתם.

יגאל יאסינוב: לוועדה הזאת לא הגיעה בקשה ממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה לעשות שינוי כזה בתקציב.

יגאל יאסינוב: לא ביקשתם מאתנו, ואני אשם, בין היתר, שלא העלינו את השאלה הזאת.

יגאל יאסינוב: אני פונה אל מר שמעון (שימי) משה ודרכו אל כל האנשים שארגנתם ואתם עוזרים להם, תבואו אלינו לוועדה, ואני חושב שהיושב-ראש לא יתנגד לכך, עם הצעות ספציפיות, דברים שאתם רוצים שאנחנו נקדם.

יגאל יאסינוב: נדמה לי שהוועדה הוכיחה בשנתיים האחרונות שהיא מקבלת הצעות ומנסה לקדם אותן.

יגאל יאסינוב: אני מבטיח לך שיש כאן אנשים שרוצים לעזור לכם אבל לא יודעים כיצד.

יגאל יאסינוב: תודה.

שאול יהלום: תודה רבה חבר הכנסת יאסינוב.

שאול יהלום: נשמע את קשת האנשים, אבל לפני כן ביקש את רשות הדיבור חבר הכנסת דורון.

חמי דורון: אין ספק שנושא העסקים הקטנים הוא אחד הנושאים הבסיסיים בכלכלה.

חמי דורון: כמי שנמנה עד לא מזמן על הסקטור הזה, אני חושב שהעסקים הקטנים הם חוט השדרה של הכלכלה.

חמי דורון: כאשר מפעל גדול נסגר הזעזוע הרבה יותר גדול מאשר כשנסגרת חנות קטנה עם 3-4 עובדים, אבל אני מדבר על כלל המשק ועל ההשפעה הסביבתית של הנושא הזה.

חמי דורון: אני גם לא רואה כמעט שום ענף בין העסקים הקטנים שבו אנשים עם מוגבלויות לא יכולים להשתלב, ואולי אפילו קל להם יותר להשתלב מכיוון שקשה להם יותר, מדרך הטבע, להיות שכירים.

חמי דורון: אבל בתור יזמים, בתור מי שמפעילים עסקים קל להם הרבה יותר להשתלב.

חמי דורון: הבעיה אכן מגיעה תמיד לשורה התחתונה – הכסף.

חמי דורון: שמעתי בקשב רב את דברי נציג משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ואני מצטער לומר שאני לא מסכים עם אף מילה שהוא אמר.

חמי דורון: ביום שמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה יבין בצורה הברורה ביותר, שהגוף שהוא חוט השדרה של הכלכלה במדינת ישראל זה אותם עסקים קטנים, אז הוא יפנה את המשאבים, הן מתוך תקציבו הוא, אבל גם יידע להילחם במשרד האוצר.

חמי דורון: אני רואה לא מעט את המלחמות של שר התעשייה, המסחר והתעסוקה במשרד האוצר בדברים מסוימים אבל הוא לא נלחם בנושא העסקים הקטנים.

חמי דורון: הוא נלחם בנושא עסקים גדולים מאוד, לגבי בנקים, לגבי עסקים שנראים לכאורה כאילו הם המרכז הגדול, ולא כך היא.

חמי דורון: כשאני מעסיק 2-3 עובדים בעסק שלי, זה לא רק 2-3 עובדים שמשתכרים ממני ביום-יום.

חמי דורון: זה גם הרואה חשבון, עורך-הדין וסוכן הביטוח.

חמי דורון: זה עוד שלוש משפחות שחיות ממני כעסק קטן, פרט לעובדים שמקבלים ממני משכורת, וכמובן זה הולך ומתגלגל.

חמי דורון: צריך להבין את זה ולומר: זאת מטרה.

חמי דורון: כאשר אתה מציב לעצמך סדר עדיפויות ומטרות, ומגדיר אותן, הדברים נראים אחרת.

חמי דורון: לבוא ולומר: אין לנו כסף – זאת הקלישאה הכי פשוטה.

חמי דורון: כי לאף אחד אין כסף, לכאורה.

חמי דורון: אני רק לא מבין מה אתם עושים עם כל-כך הרבה כסף בתקציבים שלכם.

אהוד יתום: שלום לכולם.

אהוד יתום: אל"ף, כמו כולם אני חש התרגשות והתפעמות, מברך את כולכם ומקבל את כולכם באהבה ובחיבוק בכנסת.

אהוד יתום: אני רוצה להודות לך, שימי.

אהוד יתום: אנחנו מכירים כבר יומיים.

אהוד יתום: חבל שאתה לא יכול לעזור לי במפעל נגד ההתנתקות עם ה-drive שלך כי אז אולי היינו מצליחים לנצח, אבל לך בדרכך שלך ותצליח.

אהוד יתום: אני רוצה לומר לכם שחברת הכנסת רוחמה אברהם, טרם התמנותה לסגנית שר היתה חברת הכנסת הבולטת ביותר מבין כל 120 חברי הכנסת שעסקה בתחום העסקים הקטנים וזה היה נר לרגליה.

אהוד יתום: לרגע התבלבלתי כאן ואמרתי לה: את הרי במשרד הזה, למה את לא מזיזה דברים?

אהוד יתום: אז היא הזכירה לי שהיא סגנית שר הפנים.

אהוד יתום: אבל למען האמת, דובר בהתחלה שהיא תהיה סגנית שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

אהוד יתום: לעצם העניין, העסקים הקטנים הם למעשה מפעל קטן של אנשים מוכשרים, שכל רצונם להתפרנס.

אהוד יתום: אפשר להפריח את המפעל של אותם מוכשרים ואפשר לדרדר אותו לתחום האבטלה.

אהוד יתום: מובטלים ברוך ה' יש לנו מספיק.

אהוד יתום: אלה שתי האופציות, אין אופציה אחרת.

אהוד יתום: הרי בתקופה הקשה שפקדה אותנו בשנים האחרונות עסקים קטנים היו הנפגעים הגדולים ביותר.

אהוד יתום: אמי זכרה לברכה תמיד אמרה לי: ילד קטן – זו צרה קטנה, ילד גדול – זו צרה גדולה.

אהוד יתום: אני אומר שאם העסק הקטן הוא, במרכאות, בתפיסת העולם של מדינת ישראל צרה קטנה, אפשר להציל את העסק הקטן.

אהוד יתום: צרה גדולה קשה מאוד להציל.

אהוד יתום: אני רואה אותו דבר קורה גם בסקטור החקלאי.

אהוד יתום: אני עומד ליזום הצעת חוק, לנסות לשנות את נושא החקלאות לעסקים קטנים, לאפשר לחקלאים על הנחלה שלהם להרוויח גם מעסקים קטנים.

אהוד יתום: זה בדיוק מוקד העניין.

אהוד יתום: ברגע שמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה אומר: משרד האוצר מפנה לנו עורף, אני חושב שכאן הבעיה.

אהוד יתום: הבעיה היא בסדרי העדיפויות.

אהוד יתום: אני לא בא אליכם בטענות.

אהוד יתום: אני רק פונה אליכם ואומר שכאשר אתם יושבים ודנים, גם אם הצגתם את תוכנית העבודה שלכם, וגם אם הצגתם אותה לוועדה ולחבר הכנסת שאול יהלום, צריך לשנות את סדרי העדיפויות.

אהוד יתום: זאת אוכלוסייה שאפשר לרתום אותה למאמץ הכלכלי החוט-שדרתי של מדינת ישראל, כי אחרת בהנף-יד הם פשוט יורדים לתחום האבטלה והופכים להיות נטל במקום להפוך להיות ניצן ופרח שפורח.

אהוד יתום: כמו שאמר חבר הכנסת חמי דורון בצורה הכי ברורה, הם מפריחים את השממה הכלכלית כי יוצרים סביבם יש מאין עוד בעלי תפקידים ועוד בעלי עסקים קטנים וכן הלאה.

אהוד יתום: השמיכה קצרה מלהכיל את כל המטלות שמדינת ישראל לוקחת על עצמה.

אהוד יתום: אבל אם תהיה תוכנית רב-שנתית, כאשר המוקד הוא אנשים כאלה ובעלי עסקים קטנים שרוצים להתפרנס ולא רוצים להידרדר למעגל האבטלה, אני חושב שבתוכנית רב-שנתית אפשר ליצור בהדרגה, לא בזבנג וגמרנו – ואני מבין את משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה – אפשר לשנות במעט את סדרי העדיפויות, ולא צריך כאן הרבה.

אהוד יתום: צריך כאן תשומת-לב, צריך הבנה וצריך לב לתחום הזה, כי אלה אנשים שאם לא ישובצו כאן פשוט יידרדרו, וידרדרו איתם את כל החברה שלנו.

אהוד יתום: אז הפנייה שלי היא קטנה, תיבנו תוכנית רב-שנתית, שנו לאט אבל בטוח, לכו על גשר של ברזל.

אהוד יתום: אני לא מאמין במהפיכות, אני מאמין במסעות ארוכים.

אהוד יתום: תשנו את סדרי העדיפויות, כל שנה קצת, ואני חושב שנרוויח הרבה.

אהוד יתום: תודה רבה.

אילנה כהן: קודם כול, אני רוצה להגיד לכם שגם אני מתרגשת, ואני מברכת אתכם.

אילנה כהן: אני חושבת שעצם זה שאנשים לא רוצים לקבל דמי אבטלה, שבסך הכול רוצים שיעזרו להם להמשיך ביצירות הנפלאות האלה, זה מרגש.

אילנה כהן: אני אומרת כמי שבאה מתחום הרפואה, צריך להבין, אם הם יישארו בבית הם יעלו למדינה יותר.

אילנה כהן: האמינו לי, כשאדם מנסה לשכוח מכל המוגבלויות שלו ועושה יצירות כאלה זה מרשים מאוד.

אילנה כהן: לכן לא צריך לוותר ובאמת צריך לשנות את סדרי העדיפויות.

אילנה כהן: אני יודעת שסגנית השר רוחמה אברהם פעלה רבות למען העסקים הקטנים.

אילנה כהן: אני חושבת שאנחנו לא צריכים לפנות אליהם.

אילנה כהן: אני חושבת שאנחנו צריכים לעזור להם.

אילנה כהן: אמנם הגעתי לכאן באיחור אבל אני רוצה להגיד שצריך לעזור לכם, ולפעול אתכם ביחד.

אילנה כהן: פשוט נהדר שאנשים כאלה יוצרים ומבקשים בסך הכול שנעזור להם להמשיך ליצור.

אילנה כהן: זה פשוט מחמם את הלב.

שאול יהלום: תודה.

שאול יהלום: את הסיבוב הזה תסכם שוב סגנית שר הפנים, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להמשיך מדבריו של חברי חבר הכנסת אהוד יתום.

שאול יהלום: את מרכזת את הנושא מטעם ראש הממשלה, או שכל מה שתיארת זה פעולות שעשית עוד לפני התמנותך כסגנית שר?

רוחמה אברהם-בלילא: מיומי הראשון בכנסת ישראל סברתי שזה אחד הנושאים שעלינו כחברי כנסת להעלות לסדר היום ולראות איך ניתן לטפל בו.

שאול יהלום: מה קרה מאז התמנית כסגנית שר הפנים?

רוחמה אברהם-בלילא: אני מתכוונת לטפל גם ממשרד הפנים בכל הקשור לרישוי עסקים.

רוחמה אברהם-בלילא: כרגע אנחנו בוחנים את הנושא הזה ומוצאים תמונת-מצב עגומה מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: למעלה מ-70% מהעסקים במשק הישראלי פועלים עדיין ללא רשיון, זה עולה רק מבדיקה שטחית, ואני מתכוונת בהחלט להיכנס לזה.

רוחמה אברהם-בלילא: שוחחתי על כך עם שר הפנים, יש בינינו הסכמה מלאה ואני מאמינה שיחד ניצור איזו תבנית, כך שלעתיד לבוא נוכל לראות הישגים.

רוחמה אברהם-בלילא: בנושא העסקים הקטנים, אני חושבת שהיום יותר מתמיד – חבר הכנסת דורון אמר שאין כתובת, אבל אני בהחלט מוחה על טענתו – יש כתובת.

רוחמה אברהם-בלילא: שר התעשייה, המסחר והתעסוקה החליט לקדם את נושא העסקים הקטנים.

רוחמה אברהם-בלילא: העובדה שהוא הגדיר את שנת 2005 כשנת העסקים הקטנים מעידה על שינוי בתפיסה הממשלתית כלפי המגזר הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שזה חשוב מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: גם שמעתי לפני רגע בדיון בוועדת הכספים שהוא הגיש הצעת חוק בעניין הזה, שתוך כמה שבועות הוא תובא לכל משרדי הממשלה, שייתנו דעתם לעניין הזה, ושתיצור לפחות את התחלת המהפיכה.

רוחמה אברהם-בלילא: השאלה, אדוני היושב-ראש, מה אנחנו רוצים להשיג בישיבה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: האם באנו להתכנס כדי להלקות את עצמנו ולומר עד כמה המצב קשה, עד כמה אין תקציבים, עד כמה התקציב לא עבר בזמן, ועד כמה יש אטימות, או אנחנו רוצים ליצור דבר מה?

רוחמה אברהם-בלילא: אנחנו יכולים לומר: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות לוקחת על עצמה פלח מסוים, בפרק זמן מסוים אולי להקים ועדת-משנה שיהיה בה גם חברים מוועדת הכספים, כדי שאם יהיה צורך ניצור לחץ בוועדת הכספים על משרד האוצר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שכחברי כנסת אנחנו יכולים ליצור את מנגנון הלחץ שדרכו אפשר יהיה להשיג הישגים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא בעד בניית משהו גדול.

רוחמה אברהם-בלילא: אני בעד להגדיר מטרה אחת קטנה, שבה ניתן לתת איזה סיוע.

רוחמה אברהם-בלילא: יש את תוכנית ויסקונסין, יש את תוכנית ההכשרה במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

רוחמה אברהם-בלילא: בואו נעשה איגום משאבים ונאמר שלמשך השנה הקרובה, אם במקום לתת 1,000 שקלים למובטל ניתן אותם לבעל העסק כדי שיעסיק אדם שרוצה לעבוד אני חושבת שכך נביא למהפיכה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מציעה שוועדת העבודה, הרווחה והבריאות תיקח את זה על עצמה כמטרה.

רוחמה אברהם-בלילא: אודה לאדוני אם יאמץ את הצעתי.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

שאול יהלום: אני חושב שמטרת הישיבה הזאת, לתבוע מן הממשלה, באמצעות שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, שאנשיו יעבירו לו את דרישתנו, ואפשר בהחלט בשיתוף סגנית השר שמגלה בעניין הזה מחויבות מן הרגע הראשון למינויה לכנסת, לקחת את הנושא הזה כנושא בעל עדיפות גבוהה.

שאול יהלום: אנחנו רוצים שבשנה הבאה יבואו לכאן אנשי הקרן, יבוא לכאן מר שמעון (שימי) משה ויגיד לנו: רבותי, הצלחתי להוביל כמה דברים בכסף ממשלתי שניתן לי בכבוד.

שאול יהלום: שלא יגיד כמו עכשיו: נגמר התקציב ותראו מה נעשה כאשר יהיה לנו תקציב, אלא יפעל בכסף ממשלתי בכבוד.

שאול יהלום: הדברים האלה מקדמים את המשק, מורידים נטל מתשלומי העברה, יוצרים אזרחים הרבה יותר בריאים שתורמים לחברה, מתערים בחברה ולא צריכים לקבל מתנה מהחברה, וזה בוודאי נושא שמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה צריך להוביל.

שאול יהלום: מטרת הישיבה להראות עד כמה ארוכה עוד הדרך וכי דברים רבים עדיין לא נפתרו ומחכים ליד מסורה שתטפל בהם.

יהודה דורון: יש לנו בעיה רצינית מאוד, שלא קשורה רק בכסף.

יהודה דורון: לנכים, ובמיוחד לנכים הקשים, יש בעיה.

יהודה דורון: כאשר אני רוצה לפתוח עסק אני צריך לשכור חנות גדולה פי שלוש מחנות שיכול לשכור אדם רגיל.

יהודה דורון: בגלל שאני צריך חנות גדולה פי שלוש, אני מקבל עונש.

יהודה דורון: כאן אני פונה דווקא לסגנית שר הפנים.

יהודה דורון: מה העונש?

יהודה דורון: הארנונה נקבעת על-פי מטראז' ולכן אני צריך לשלם מסים פי 3 מאדם רגיל.

יהודה דורון: אדם רגיל היה מסתפק בחנות של 12 מטרים, אני צריך חנות של 60 מטרים, אבל זה לא בגלל שאני רוצה לוקסוס אלא כי אני צריך רדיוס סיבובי, כדי שאוכל לשים את הציוד, שתהיה לי יכולת תמרון בין כל האביזרים שאני שם בעסק שלי.

יהודה דורון: אתם לא מבינים את זה ולא באים לקראת הנכים.

יהודה דורון: צריך לתת להם פטור מארנונה שתעזור לאותם נכים.

יהודה דורון: נכים רבים רוצים לפתוח עסקים אבל נדרשים לעבוד לא בשביל עצמם אלא כדי לשלם מסים לעירייה, עובדים בשביל הארנונה.

יהודה דורון: צריך להשקיע בזה קצת מחשבה.

יהודה דורון: אפשר להגיד שנכים בדרגות גבוהות המרותקים לכיסאות גלגלים, או בעלי נכויות קשות מאוד של 100% יקבלו פטור מארנונה.

יהודה דורון: לא אסון שלא יגבו מהם תשלום.

יהודה דורון: אני לא מבין למה זה כל-כך מסובך.

רוחמה אברהם-בלילא: זה דורש חקיקה ויש לזה עלות תקציבית.

דניאל אובג'ניק: אם זה עלות תקציבית אז נכה צה"ל כמוני, 100% פלוס מיוחד, שיכול לשבת בבית ולקבל היום ממשרד הביטחון 25,000 שקלים ויתר על הישיבה בבית ונמצא בעבודתו מצאת החמה ועד צאת הנשמה, יושב שם, מעסיק 20 עובדים, מייצר מקומות עבודה, מייצר פרנסה, מייצר כלכלה, וגם נותן דוגמה לבן שלי שיושב כאן, שאבא יכול לעבוד ולא לקבל מהמדינה כסף חינם.

דניאל אובג'ניק: במקום שתתנו לזה פרס ומחיאות כפיים אתם מענישים אותנו על כך.

שאול יהלום: זה חלק מאותו טירוף.

שאול יהלום: אני מבקש שמשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה וגם את סגנית השר רוחמה אברהם תרשמו את הבעיות.

שאול יהלום: הם אומרים לך: תנו לנו תנופה לפתח עסקים קטנים בכל הקשור לפטורים או לתקציבים.

דניאל אובג'ניק: תורידו לנו את הארנונה הזאת.

שאול יהלום: הם אומרים: אנחנו לא יכולים, ולפעמים זה אפילו בנפשנו, שאנחנו צריכים קצת מרחב, גם למחסן וגם למקום יצירה וגם למקום מכירה ואנחנו לא יכולים לשאת בנטל כאשר מתייחסים אלינו כאילו היינו בית-חרושת "עלית" או "אוסם".

יהודה עירוני: אני יועץ עסקי, ויש לי גם עסק משלי לאביזרי אופנה ותכשיטים.

יהודה עירוני: בשנים האחרונות ליוויתי מקרוב למעלה מ-1,000 עסקים בכ-160 ענפים ויש לי תמונה כלשהי או הערכה מה באמת קורה ואיך אפשר לסייע.

יהודה עירוני: אם רוצים לצאת מתחום הדיבורים והכותרות – וגם זה טוב, שמדברים, כי לפני 2-3 שנים לא דיברו על העסקים הקטנים – לתחומים פרקטיים ומעשיים, אני קורא לוועדה ולחברי הכנסת שנמצאים כאן לקחת יוזמה ולעשות מעשה, שלא עולה כסף, ותיכף אציע כאן הצעה.

יהודה עירוני: אם רוצים באמת להשתמש בעסקים הקטנים כמנוף לצמצום האבטלה וליצירת מקומות עבודה, אם רוצים ליצור 20,000 מקומות עבודה חדשים במשך חצי שנה אפשר לעשות מעשה.

יהודה עירוני: אגב, 380,000 מתוך העסקים הקטנים בהם אנחנו מדברים הם עסקים שמעסיקים פחות מ-5 עובדים, עסקים קטנים ממש.

יהודה עירוני: מבחינה גיאוגרפית העסקים האלה פרוסים בכל רחבי המדינה.

יהודה עירוני: הגמישות התעסוקתית שהם מציעים, מגוון המקצועות, הגמישות בשעות פנטסטית.

יהודה עירוני: מדינת ישראל משלמת 300 מיליון שקל דמי אבטלה מדי חודש.

יהודה עירוני: אם מתוך אלה שמקבלים דמי אבטלה יש 10%-20% שבאמת רוצים לעבוד, בואו נייצר מנגנון שמשתמש בדמי האבטלה, כדמי אבטלה בסיסיים.

יהודה עירוני: הסכום יחולק לשניים: דמי אבטלה בסיסיים, סכום קבוע ראשון, ועוד סכום שמשלים לשכר המינימום או למה שצריך לקבל כדמי אבטלה קודמים כמענק עבודה, למי שיוכיח שהוא עובד 3 שעות ביום, לא צריך יותר בעסק קטן.

יהודה עירוני: על-ידי כך נאפשר למעסיק לקבל עובד שרוצה לעבוד, שבמילא משולם לו כסף, להוסיף לו שכר נוסף, שאינו שכר למשרה מלאה בעלות שלו אלא שכר נמוך יותר, שלא קשור לדמי אבטלה, כי אותו אדם כבר מקבל במילא לתקופה מסוימת את הכסף הזה.

יהודה עירוני: הוא יקבל אותו בצורת דמי אבטלה ומענק עבודה, וההשלמה תהיה על-ידי המעסיק.

יהודה עירוני: אלפי עסקים קטנים רוצים להתפתח, רוצים לגדול.

יהודה עירוני: כל מה שהם צריכים זה עוד איש מכירות בשטח, עוד פקידה, עוד שליח, עוד מענה טלפוני.

יהודה עירוני: כאשר בעל העסק צריך לשלם לעובד 4,000 או 5,000 שקלים הוא חושב פעמיים, אבל אם יצטרך לשלם 1,000 שקלים לתקופה קצרה, של עד חצי שנה, בסוף התקופה הזאת התפוקה שיביא אותו עובד, שגם מצא מקום תעסוקה, תרד מנטל האבטלה ובעל העסק יוכל לשלם לו שכר מלא.

יהודה עירוני: זה הכיוון בו צריך ללכת, כי העסקים רוצים לגדול, רוצים לקלוט אנשים, המנגנונים קיימים.

יהודה עירוני: אגב, זה על בסיס עסקים קיימים.

יהודה עירוני: במנגנונים ליצירת יזמויות המדינה לא מסייעת כמעט בשום דבר לעסק שרוצה לקום, אין סיוע ליזמים, לא בשעות ייעוץ, לא בליווי, והלוואות הרבה יותר קשה לקבל בעסק שעדיין לא קיים.

יהודה עירוני: זה הכיוון.

שאול יהלום: אדוני מנכ"ל מט"י חולון, אתה יכול לתאר בפנינו בתמציתיות מה אתה עושה מבחינה זאת?

שאול יהלום: האם אתה מעודד, יוזם, או רק נותן שירותים?

בני חזן: אני יכול לספר לוועדה שלפני יומיים סיימנו קורס יזמות ליזמים חרשים וכבדי-שמיעה.

בני חזן: בקורס הזה השתתפו 20 יזמים חרשים וכבדי-שמיעה, מבאר-שבע ועד חיפה.

בני חזן: במשך שנתיים חיכינו לתקציבים מיוחדים כדי לאפשר לפתוח את הקורס הזה.

בני חזן: יושב על-ידי מר מאיר אטדג'י, מהנדס בעל תואר שני שסיים לימודיו בטכניון, אדריכל שרצה להקים עסק עצמאי אולם חשש מאוד.

בני חזן: לפני שנתיים הוא היה אצלי ולא יכולתי לעזור לו, כי הוא צריך אמצעים ותקציבים מיוחדים שלא היו לנו.

בני חזן: בזכות הרשות לעסקים קטנים, שהנציגים שלה נמצאים כאן, הצלחנו לגייס בינואר 2005 תקציב מיוחד ופתחנו קורס, ונדהמנו מכמות האנשים שפנו אלינו.

בני חזן: פנו אלינו 40-50 חרשים מכל הארץ עם רעיונות עסקיים.

בני חזן: רובם המכריע היו מובטלים, שביקשו להקים עסק עצמאי קטן שיוכלו להתפרנס ממנו.

בני חזן: חלקם, גם השכירים, רצו להקים במקביל להיותם שכירים גם עסק עצמאי.

בני חזן: הקורס הזה הסתיים לפני יומיים.

בני חזן: בסיומו נכחו מנכ"ל משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ונציגים מהרשות לעסקים קטנים.

בני חזן: הבאנו אותם עד הגשר.

בני חזן: 4 מתוכם כבר פתחו עסק עצמאי ומתפרנסים, וחלקם אפילו מעסיקים עובדים נוספים.

בני חזן: כרגע אין יותר תקציבים, הכול נעצר.

בני חזן: אני לא יכול לתת להם עזרה וחונכות כדי שימשיכו הלאה.

בני חזן: נמצא אתנו עולה חדש כבד-שמיעה (מר איליה מרקוב).

בני חזן: אולי אתם לא יודעים אבל שפת הסימנים לא אוניברסלית.

בני חזן: הוא היה צריך ללמוד קודם כול באמצעות המשרד לקליטת העלייה את שפת הסימנים בעברית.

בני חזן: כשהרציתי בפניו כמנהל מט"י הוא לא יכול היה לקרוא את השפתיים שלי.

בני חזן: מר מאיר אטדג'י יכול לקרוא שפתיים אבל מר איליה מרקוב לא יכול לקרוא אותן, הוא חייב את שפת הסימנים.

בני חזן: הקורס היה מורכב גם ממרצים הדוברים את שפת הסימנים, אבל גם ממרצים רגילים שקיבלו הכשרה מיוחדת.

בני חזן: בקורס הם קיבלו גם תרגום לשפת הסימנים ותמלול.

בני חזן: היום בעזרת התקציבים שאתה ציינת מהמשרד לקליטת העלייה אותו עולה שהיה יחיד בקורס יכול לקבל ליווי והוא פתח עסק.

בני חזן: אבל מי שאינו עולה, אני לא יכול לתת לו כי אין לי את מסגרת החונכות של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה כדי להמשיך אתו, אין תקציב.

יגאל יאסינוב: זה בדיוק מה שאמרתי.

יגאל יאסינוב: עליהם ידעתי ואז נלחמנו להוסיף תקציבים.

יגאל יאסינוב: על האחרים לא ידעתי, הייתי בטוח שזה קיים ולכן לא נלחמנו עבור זה.

קריאה: זה קיים, אבל לא קיים מספיק.

אבי אבידור: אני לא מכיר את מר שמעון (שימי) משה אבל כל מילה שלו חקוקה בסלע.

אבי אבידור: המילים שלך מתאימות לכל ענף וענף יצרני במדינת ישראל.

אבי אבידור: אני עומד בראש ענף טכנולוגי, ענף המתכת, ענף העיבוד השבבי.

אבי אבידור: אנחנו לא רוצים תקציבים, אנחנו לא רוצים כסף אלא עובדים.

אבי אבידור: אנחנו מפרסמים מזה שנים בעיתונות, בכנסת, בוועדות שאנחנו זקוקים למאות עובדים.

אבי אבידור: אנחנו מפרסמים סקרים על הצרכים במדינת ישראל בענף טכנולוגי שהוא הפלטפורמה של מדינת ישראל.

אבי אבידור: על ענף המתכת נשענים כל ענפי ההיי-טק, התעשייה, הרפואה, הטכנולוגיה וכיוצא בזה.

אבי אבידור: כל מה שאנחנו רוצים הוא עובדים, אבל צריך להכשיר עובדים, רבותי.

אבי אבידור: נושא ההכשרה במדינת ישראל פשט את הרגל.

אבי אבידור: אנחנו עומדים במצב שדמי אבטלה מועטים שיופנו להקמת מכללות טכנולוגיות יוכלו להכשיר מאות עובדים, ואנחנו מתחייבים לקלוט אותם.

אבי אבידור: ברשותך חבר הכנסת יהלום, צריך תקציב מועט להקמת מכללות לחידוש החינוך הטכנולוגי, שלא קיים יותר במדינת ישראל.

אבי אבידור: החינוך הטכנולוגי במדינת ישראל פשט את הרגל לפני 10 שנים.

שאול יהלום: לפני שאתה ממשיך, אני מבקש לשאול מי מרכז את הרעיונות כאן.

אבי אבידור: ישבתי עם אנשי משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, עם שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

אבי אבידור: הוקמה ועדה.

שאול יהלום: האצבעות מופנות אל כיוון משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

בני פפרמן: אתה מכיר את הוועדה שהוקמה.

אבי אבידור: ישבתי בוועדה ואין תוצאות.

אבי אבידור: כבר 3 שנים אין תוצאות, ואנחנו זקוקים לאנשים.

בני פפרמן: אני מבקש להעמיד דברים על דיוקם.

בני פפרמן: בתחום המתכת אחת הבעיות הקשות היא שאין מועמדים, כי השכר ההתחלתי המוצע הוא כ-3,000 שקלים, שכר מינימום.

אבי אבידור: זה לא נכון.

בני פפרמן: עד שהדבר הזה לא יתהפך והשכר ההתחלתי בתחום המתכת לא יהיה 6,000-7,000 שקלים לא תמצא שם אנשים.

בני פפרמן: הלחץ שלכם במשך כל השנים להביא עובדים זרים ועובדים פלסטינים הוא חלק ממה שקרה כאן.

בני פפרמן: אתה רוצה שאנחנו נהפוך את המגמה הזאת תוך חודש ימים?

בני פפרמן: אם לא ישתנו תנאי העבודה בענף הזה ולא ישתנה השכר לא נצליח לעשות שום דבר.

בני פפרמן: אתה צריך להתאזר בסבלנות.

בני פפרמן: המחסור הזה אכן פוגע בכלכלה, אבל לדעתי בסופו של דבר יביא את האנשים פנימה.

אבי אבידור: אני שולל מכול וכול את טענתך.

אבי אבידור: כל עובד חדש בענף העיבוד השבבי משתכר שכר התחלתי של 30 שקלים לשעה, ולא 3,000 שקלים בחודש.

קריאה: אל תשכח להגיד שזה ברוטו.

אבי אבידור: זה השכר ההתחלתי.

אבי אבידור: אני מעסיק 100 עובדים, והשכר הממוצע נטו במפעל שלי הוא בין 8,000-10,000 שקלים.

בני פפרמן: אתה מוכן היום לקלוט עובדים בשכר התחלתי של 6,000 שקלים?

אבי אבידור: כן.

אבי אבידור: התאחדות המלאכה והתעשייה, שאני עומד בראשה, והתאחדות התעשיינים עשו סקר שמצא ממצאים חד-משמעיים, שיש בענף מאות עובדים בשכר התחלתי של 6,000 שקלים, ואנחנו מתחייבים לכך.

שרה חורש: אתה יודע שאנחנו נמצאים בחזית אחת, אבל איפה הייתם כולכם כאשר קיצצו את תקציב ההכשרה המקצועית?

יואב קריים: הדברים שאמר מר שמעון (שימי) משה מדויקים.

יואב קריים: מדינת ישראל לא באמת רוצה, לגבי נכים לפחות, שניכנס לעבודה.

יואב קריים: כבר שנים היא משלמת בעניין הזה מס-שפתיים ולא עושה דבר.

יואב קריים: פרט לדבר הנפלא שאתה עצמך עשית, ואתה באמת הכתובת היחידה האמיתית שלנו בעניין חוק הנגישות, יזמנו קרן הון סיכון רצינית.

יואב קריים: הבאנו למצב שכסף היה נכנס למדינת ישראל.

יואב קריים: הדבר הזה נמצא על שולחן משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה כבר כשנה, ונמצא על שולחן שר האוצר, אני נתתי לו את זה ביד באופן אישי, כבר כמה חודשים.

יואב קריים: מדינת ישראל לא באמת רוצה.

יואב קריים: במסגרת ועדה ציבורית קיבלנו נתונים האומרים כדלקמן: אם נשווה עצמנו לארצות-הברית, אם שיעור העצמאים בארצות-הברית כולה הוא 7% אז בין הנכים שיעור העצמאיים הוא 14%.

יואב קריים: ועוד דבר ידוע, שרוב הנכים שהם שכירים עובדים אצל נכים אחרים.

יואב קריים: כלומר, יש לעודד נכים לפתוח עסקים עצמאיים, זאת הדרך לצרף אותם לשוק העבודה באופן הכי ברור.

יואב קריים: הנתונים האלה נמסרו לכל הגורמים הרלוונטיים, עם תוכניות פעולה, אולם מאז יש דממה.

שאול יהלום: מר פפרמן, כאשר חבר הכנסת זבולון אורלב נכנס לתפקיד שר הרווחה, הדבר הראשון שהוא עשה היה לקרוא לארגוני הנכים ולומר: אני רוצה שבלשכתי יישב יועץ מאנשיכם, שלא ייתן לי מנוחה, שיוביל את העניין, שיציע לי רעיונות 24 שעות ביממה, ומונה מי שמונה, אדם היושב כאן בחדר.

שאול יהלום: אותו דבר צריך לעשות במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

שאול יהלום: אנחנו רואים שהדברים נרשמים ולא מבוצעים, נשארים על הנייר שנים ארוכות, ואנחנו באים אחרי זה ואומרים: יכולנו לעשות יותר, וכל שנה שעוברת אתה יודע לאן כולנו מתקרבים.

שאול יהלום: לכן חשוב מאוד להמליץ בפני שר התעשייה, המסחר והתעסוקה – כאן אנחנו מדברים על עסקים קטנים, אבל תראה כיצד הישיבה מתרכזת בכיוון בעלי מוגבלויות – ואומרים: הכר כל-כך נרחב ואפשר לעשות כל-כך הרבה.

שאול יהלום: בסופו של דבר זה יביא חיסכון למדינה, כי יוכלו לחסוך את כל מה שמשלמים כשאדם לא עובד.

שאול יהלום: צריך לקחת בחשבון גם את מה שאמר מר יואב קריים, שאם נעזור אפילו בקרנות הון סיכון הן לא תפסדנה.

שאול יהלום: לכן עליכם לקחת על עצמכם את העניין ולקדם אותו.

שאול יהלום: אני מציע שתחזרו למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, תבואו אל השר ואל המנכ"ל ותגידו: ההמלצה שלנו שמישהו ירכז את התחום.

שאול יהלום: אנחנו ממליצים שזה יהיה מישהו מארגון הנכים, אבל לא נעשה גם הפליה לטובה, אם תמצאו לנכון למנות מישהו אחד זה בסדר גמור.

שאול יהלום: אם אדם לא ירכז את הפרויקטים אלא הכול ייפול במסגרות הגדולות והרחבות של משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה ואז האכזבה תהיה גדולה כפי שהיא עכשיו.

שמואל רוזנמן: אדוני היושב-ראש, אולי קודם כול הערה לסדר, ברשותך.

שמואל רוזנמן: אתה פונה כל הזמן למר בני פפרמן.

שמואל רוזנמן: אני חושב שהשנה, לפחות השנה, משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה בשיתוף הרשות לעסקים קטנים והג'וינט לקח את מר שמעון (שימי) משה להוביל מהלך.

שמואל רוזנמן: אנחנו מגלגלים ומוצאים כסף מן היקב ומן הגורן, תקציבים מאוד-מאוד מועטים ולא מספיקים.

שמואל רוזנמן: התקציב הגיע מאוחר מאוד, אבל זה עלה על סדר היום.

שמואל רוזנמן: מי שמוביל את זה בצורה מאוד-מאוד אסרטיבית הוא מנכ"ל משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, מר רענן דינור.

שמואל רוזנמן: אז כאן צריך לפחות לתת את הקרדיט.

שאול יהלום: אם עיניי אינן מטעות אותי, נכנסת קצת באיחור לישיבה ואולי לא הספקת לשמוע את מר שמעון (שימי) משה.

שאול יהלום: אנחנו צריכים לשחרר אותו מדאגות ולומר לו: תפעיל ותיזום.

שאול יהלום: הוא אומר לנו שהוא עובד על ריק כי אין לו כסף.

שאול יהלום: זה מה שהוא אמר, לא אנחנו אומרים.

שמואל רוזנמן: אדוני היושב-ראש, מה שהציג מר שמעון (שימי) משה, הציג בשמי.

שמואל רוזנמן: הוא עובד הרשות לעסקים קטנים והציג את הפעילות של הרשות לעסקים קטנים בתחום המוגבלויות.

שמואל רוזנמן: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאתה יכול להוליך מהלך קולוסלי מהותי, ואולי פעם אחת עקרוני בתוך בית הנבחרים בוועדות השונות.

שמואל רוזנמן: אני חושב שבנושא הנכים והמוגבלויות צריך לעסוק באיגום משאבים.

שמואל רוזנמן: לא ללכת למקור אחד, אלא לקחת ממספר מקומות.

שמואל רוזנמן: שמענו כאן דברים מעניינים.

שמואל רוזנמן: החבר היושב ממול אומר שהוא מעסיק 25 אנשים ויש לו בעיה קשה של ארנונה, ושמענו גם דברים אחרים.

שמואל רוזנמן: אף פעם לא ראיתי שמישהו לקח מסמך יסודי ותרגם אותו כלכלית, ומולו הביא את המשאבים שקיימים.

יואב קריים: יש מסמך כזה.

שמואל רוזנמן: מה שאנחנו עושים כעת הוא לברוח ממסמך.

רוני שכטר: אנחנו מנסים לקיים את המסמכים.

שמואל רוזנמן: אני מציע לקחת את מה שקיים ולמצוא כסף בסעיפים השונים של תקציב המדינה.

שמואל רוזנמן: יש סעיפים שאם נאגם אותם נוכל לתת את סך כל השירותים.

שמואל רוזנמן: אני חושב שזה צריך לעלות על סדר היום ברמה הרחבה יותר והרחוקה יותר.

רוני שכטר: זה נדון כבר מ-1984, ויש ועדה שמסקנותיה הוגשו רק עכשיו, ישר מהתנור.

שמואל רוזנמן: אבל אני לא רוצה ועדה.

שמואל רוזנמן: אני רוצה כסף, לא ועדה.

רוני שכטר: יש כסף, עם הסכמה, עם החלטת ממשלה והכול.

רוני שכטר: אתה ואני חייבים לדאוג שההחלטות האלה יקוימו.

שרה חורש: מר בני פפרמן אמר לך שזה לא מכוסה בתקציב, זאת הבעיה.

שמואל רוזנמן: אני מבקש מאדוני היושב-ראש להוביל את המהלך, כי זה בתחום בו עוסקת הוועדה, ואני מודה על כך.

שמואל רוזנמן: כפי שהציג מר שמעון (שימי) משה, אנחנו מנסים להוביל מהלך, ואכן כרגע בטווח המאוד-מאוד קצר אנחנו תקועים בגלל משאבים שלא קיימים.

שאול יהלום: עם כל הכבוד, כל אחד מפנה אצבע אל האחר.

שמואל רוזנמן: אני לא מפנה אצבע אל אחרים.

שמואל רוזנמן: אני אומר שעלינו לעשות איגום משאבים, שהוועדה הזאת תוביל אותו.

שאול יהלום: עם כל הכבוד לקרן לעסקים קטנים, שמשתפת פעולה עם כל משרדי הממשלה, אנחנו לא מפנים את האצבע אל עבר הקרן.

שאול יהלום: אנחנו אומרים שהמשרד שלדעתנו צריך להוביל את העניין – ואני שמח שאתה מספר על הנכונות של המנכ"ל והשר וכל מי שתרצה – הוא משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

שאול יהלום: הוא המשרד שצריך בדלת הראשית להוביל את הנושא, כי חלק מתפקידו הוא תעסוקת אנשים עם מוגבלות.

שאול יהלום: המשרד צריך להילחם.

שאול יהלום: השר שעומד בראשו, שהוא לא סתם שר אלא ממלא מקום ראש הממשלה, צריך לגשת אל כל השרים ולאגם משאבים, להכיר את כל הבעיות, לגשת אל שר הפנים ולדבר אתו על ארנונה, לגשת אל שר הרווחה ולדבר אתו על שיקום, לגשת לכל מי שצריך ולדבר אתו ולדרוש לקדם את העניין.

שרה חורש: למה אתה חושב שהוא לא עושה את זה?

שרה חורש: הוא עושה את זה.

שאול יהלום: אם העובד הבכיר שלך יושב כאן ואומר: אני מלא תנופה, מלא מסירות, מלא יוזמות, אבל אני נעצר בשל מחסור במשאבים – זה לא טוב.

שאול יהלום: רבותי, אנחנו מתקרבים לסיום הישיבה.

מאיר אטדג'י: (דבריו תורגמו משפת הסימנים על-ידי מר סמי סירואה) אני רוצה לדבר קצת מנקודת המבט שלי.

מאיר אטדג'י: למדתי תואר שני בטכניון, אדריכלות בניין.

מאיר אטדג'י: עבדתי במשרד אדריכלים, אחד הגדולים בישראל, במשך 4 שנים.

מאיר אטדג'י: שם ביקשתי בישיבות עבודה שיזמינו לי מתורגמן שיתלווה אליי.

מאיר אטדג'י: הבוס שלי אמר:

מאיר אטדג'י: לשם מה אתה צריך מתורגמן?

מאיר אטדג'י: אמרתי לו: מה זאת אומרת?

מאיר אטדג'י: מתורגמן הוא הקשר שלי.

מאיר אטדג'י: למעשה מה שאתם עושים, אתם אומרים ש-1 ועוד 1 שווים בעצם 3.

מאיר אטדג'י: קודם לא היתה המודעות הזאת, אבל החוק החדש, חוק הנגישות, מהווה פריצת דרך במדינת ישראל.

מאיר אטדג'י: סוף-סוף מדינת ישראל עושה מעשה גדול.

מאיר אטדג'י: מתחילים לחשוב מה יהיה בעוד 10 שנים, איך אפשר להנגיש את כל המדינה, מקדישים מחשבה לכך שיש להנגיש את כל מערכת החינוך תוך 10 שנים.

מאיר אטדג'י: אני בהחלט צופה עתיד טוב אולם יש חשיבות רבה לאופן בו יפקחו וישגיחו.

מאיר אטדג'י: בקורס הזה במט"י מצאתי כיוון.

מאיר אטדג'י: למרות שלא ידעתי מה זה יועץ נגישות, במט"י עזרו לי למצוא את הנישה המתאימה הזאת, וזה עזרה גדולה עבורי.

מומו אלנקווה: אתחיל עם דברים שבאים מהמקום הכי עמוק בלב.

מומו אלנקווה: אתה מכיר אותי, אדוני היושב-ראש, ואני חייב לומר את הדברים.

מומו אלנקווה: אם הדמעות לא יוצאות, ייצאו המילים.

מומו אלנקווה: לפניך מוצגות יצירות של אמנים שבעיני הציבור נחשבים פסולים, רחוקים, מוסתרים.

שאול יהלום: לא פסולים.

מומו אלנקווה: פסולים.

מומו אלנקווה: רק בשנים האחרונות, לאחר ששברנו את מסך הזכוכית שעמד בינינו לבין החברה – וגם לך יש חלק גדול בזה – מתחילים לשמוע אותנו.

מומו אלנקווה: הייתי רוצה לראות את התצוגה הזאת באחד המוזיאונים הגדולים במדינת ישראל, לא על השטיח של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

מומו אלנקווה: הייתי רוצה לראות את היצירות האלה במקומות שונים, שכל מי שמגיע למדינת ישראל יראה מה הנכים של מדינת ישראל עושים.

מומו אלנקווה: אתם מחלקים מיליארדים לפרזיטים, שלא עושים כלום ומקבלים כסף.

מומו אלנקווה: וכאן דופקים 600,000 נכים בדלתות.

מומו אלנקווה: אנחנו לא רוצים חסד.

מומו אלנקווה: אנחנו רוצים צדק.

מומו אלנקווה: אנחנו רוצים לעבוד, אנחנו רוצים לתרום, אנחנו רוצים לעשות.

מומו אלנקווה: בכל מקום בעולם אנשים היו רודפים אחרי אדם כמו מר שמעון (שימי) משה, שקם עם יוזמה, ותראו איזה סכינים אתם תוקעים לו.

מומו אלנקווה: מישהו אחר היה כבר אומר: אני לא יכול.

מומו אלנקווה: מה הוביל אותנו למאבק?

מומו אלנקווה: אם לא היינו מאוחדים, כששכבנו כאן 77 ימים לא היינו מגיעים לתוצאות.

מומו אלנקווה: אני לא יודע מה מחזיק אותו.

מומו אלנקווה: למה לא עוזרים לו? הוא היה בשורה בשנת 2004.

מומו אלנקווה: למה שנת 2005 הפכה לשנה שחורה?

מומו אלנקווה: מה נגיד לאותם נכים שאמרנו להם: הנה הבשורה, הנה האור בקצה המנהרה?

מומו אלנקווה: זה היה טיל שבא מולנו, לא רק אור.

מומו אלנקווה: כל מי שפותח כאן את הפה מתרגש.

מומו אלנקווה: עם כל הכבוד לכולם, לכל חברי הכנסת, תפסיקו להתרגש מהנכים.

מומו אלנקווה: הנכים רוצים להרוויח בזכות, לא רוצים מתנות, לא רוצים קצבאות, לא רוצים כלום.

מומו אלנקווה: רוצים לעבוד, רוצים ליצור, רוצים להיות חלק מהחברה.

מומו אלנקווה: כמה תשפילו אותנו?

מומו אלנקווה: איך ניראה ברחוב?

מומו אלנקווה: איך הילדים שלנו יראו אותנו?

מומו אלנקווה: למה תמיד מתייחסים לנכה כאומלל?

מומו אלנקווה: למה מלטפים אותנו בראש כאילו אנחנו מסכנים?

מומו אלנקווה: למה?

מומו אלנקווה: אנחנו יכולים לעשות.

מומו אלנקווה: אני לא רואה איזו הצלחה גדולה לכל חברי הכנסת הבריאים.

מומו אלנקווה: תראו מה קורה למדינה, היא הולכת להתפרק.

מומו אלנקווה: אתם בלי קביים, בלי פרוטזות ויש לכם עיניים, יש לכם הכול ותראו לאיזו מדינה הבאתם אותנו.

מומו אלנקווה: אדוני, אנחנו רוצים את זה בזכות.

מומו אלנקווה: תעזרו למר שמעון (שימי) משה, תעזרו למשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

מומו אלנקווה: יש הרבה מיליארדי שקלים, תפנו אותם לכאן, ובוא נדבר בעוד שנתיים.

מומו אלנקווה: על הרבה טעויות כאלה שילמנו כסף.

מומו אלנקווה: כאן לא תהיה טעות.

מומו אלנקווה: אנחנו נעזור לך, שימי, בכל מקום שתקרא לנו אנחנו אתך, אתה לא לבד.

מומו אלנקווה: אני מבקש שתעזרו להם.

מומו אלנקווה: תודה.

גדעון בן-חיים: רק שני משפטים.

גדעון בן-חיים: שר האוצר והביטוח הלאומי לוקחים את התקציבים ופוגעים בנו הנכים, רומסים אותנו ברגליים.

גדעון בן-חיים: זה דבר אחד.

גדעון בן-חיים: דבר שני, בחברת "עמישב" רומסים אותי ב-1,000 שקלים כבר 6.5 שנים.

גדעון בן-חיים: זה הכול.

שאול יהלום: מה שמר בן-חיים מעלה הוא למעשה מה שדוח לרון מדבר עליו, איך אפשר לתת לאדם להרוויח בכבוד ולא לצמצם את קצבת הנכות שלו.

שאול יהלום: אבל לא ניכנס לעניין הזה כעת.

שאול יהלום: אני מקווה מאוד שבקרוב תעלה על שולחננו לקריאה ראשונה הצעת חוק שתהיה מבוססת על מסקנות ועדת לרון.

שאול יהלום: אנחנו מחכים לראות כמה זמן זה ייקח.

שאול יהלום: רבותי, אנחנו חייבים לסיים.

שאול יהלום: נכנסנו לסד הזמן של הטלוויזיה, בעניין הזה הם שולטים בנו ולא אנחנו שולטים בהם.

שאול יהלום: אני מתנצל בפני כל מי שלא דיבר.

שאול יהלום: היום שמענו יותר מצוקות מאשר פתרונות.

שאול יהלום: כיוונים לפתרונות, עדיין לא פתרונות.

שאול יהלום: אנחנו קוראים לממשלה – ואני עומד על כך שהמשרד המוביל כאן הוא משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, אפשר לומר בשיתוף ובייעוץ משרד הרווחה, אבל מאחר וכאן מדובר על זכות ולא על חסד אז זה באחריות משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, כי מדובר על תעסוקה.

שאול יהלום: משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה חייב לקחת על עצמו הובלה מידית, לא הובלה של איזו ועדה שהמסקנות שלה יוגשו בעוד 100 שנים, הובלה מידית של הדברים כדי שנראה תוצאות.

שאול יהלום: ראינו את האנשים עם המוגבלויות, עד כמה הם מצד אחד מוכשרים, מצד שני יזמים, ומצד שלישי בוכים.

שאול יהלום: מעדיפים לתת להם כל מיני מתנות חסד במקום לחשוב להביא אותם לכיוונים של יצירתיות ופרנסה בכבוד וחיים בכבוד, וכבוד למדינה.

שאול יהלום: כפי שאמרתי לך, אלה לא יצירות פסולות, בשום אופן לא, אבל מוסתרות.

שאול יהלום: היוזמה להציג יצירות אמנות של אנשים עם מוגבלות בשערי מדינת ישראל היא חלק מהמהפיכה שאנחנו עוברים בעקבות גישתנו לאנשים עם מוגבלות, כדי להגיע לשוויון.

שאול יהלום: זה הסיכום שלנו.

שאול יהלום: אני מתנצל שאנחנו נאלצים כבר לסיים.

שאול יהלום: אתם רואים את הסדרן שעומד לא כדי לשמור עלינו אלא כדי שנצא מכאן.

שאול יהלום: רבותי, אני מסיים את הישיבה.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: לא נרפה מהעניין הזה בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.