ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 458, 2005-07-14 09:30

שאול יהלום: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה.

שאול יהלום: אנחנו דנים היום בשתי הצעות חוק פרטיות שמדברות על הקמת בית-חולים בקריות.

שאול יהלום: הצעת חוק אחת, הקודמת, היא של חבר-הכנסת אפרים סנה יחד עם חברי הכנסת דוד אזולאי ואיוב קרא.

שאול יהלום: והצעת חוק השניה של חברת הכנסת בלומנטל יחד עם חבר-הכנסת משה כחלון.

שאול יהלום: אז נשמע קודם בקצרה את עמדות המציעים.

אפרים סנה: בשעתו נעשתה במשרד הבריאות עבודה, בשנת 1975 כמדומני, נקראה אשפוז 2000.

אפרים סנה: והרעיון היה לתכנן את מערכת האשפוז לצרכי שנות ה-2000.

אפרים סנה: העבודה היתה עבודה מאוד מדויקת.

אפרים סנה: היא לקחה את תחזיות הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מבחינת גילאים ופיזור האוכלוסייה, התפלגות המחלות.

אפרים סנה: הניחה אותן זו על גבי זו ויצאה בסוף תמונה עם מפת אשפוז חדשה למדינת ישראל.

אפרים סנה: בחתך וברזולוציה אפילו של מחלקות מקצועיות, איפה יצטרכו אף אוזן גרון, איפה יולדות ואיפה פנימית וכו'.

אפרים סנה: כאמור לפי המודלים הדמוגרפיים והרפואיים בעולם.

אפרים סנה: בית-החולים הראשון שקבעו מומחי המשרד היה בית-חולים בקריות.

אפרים סנה: מתוך הראיה של התכנון האורבני, הגידול האורבני והצורך להקים במגה פוליסה של הקריות שיגיע בעשור הבא ל-400 אלף איש נפש, להקים שם בית-חולים.

אפרים סנה: יתירה מזו.

אפרים סנה: בתכנית המתאר במקום מסוים בקרית מוצקין גם יוחדה משבצת קרקע לטובת בית-החולים הזה עוד שנים קודם לכן.

אפרים סנה: כלומר, לא היתה בעיה של קרקע.

אפרים סנה: ואז לאחר מכן התחילה העניין להישחק ולהתמסמס והקרקע שיועדה לבית-החולים נמסרה לאיזשהו ייעוד אחר.

שאול יהלום: ואותה "מפה" של אוכלוסייה לעומת מקומות אשפוז, מה היא הראתה על חיפה שיש לה שלושה בתי-חולים, שזה תואם ואין שם "עודף" בתי-חולים?

אפרים סנה: לא, היא הראתה שהצורך יהיה בבית-חולים נוסף בקריות בעדיפות ראשונה.

אפרים סנה: ביודענו מה מצב האשפוז - - -,

שאול יהלום: ז\

שאול יהלום: את אומרת, מיטות האשפוז או נפח האשפוז בחיפה תואם פחות או יותר, ולא בעודף שיכול לכלול את הקריות?

אפרים סנה: לא, יתירה מזאת.

אפרים סנה: מדובר פה לא רק בקריות, אלא הוא משרת גם קצת את הצד המזרחי של הקריות, כמה יישובי מיעוטי גדולים.

אפרים סנה: אבל זה היה הרעיון העיקרי.

אפרים סנה: אחריו בתור יש בית-חולים נוסף לנגב שתוכנן בצומת להבים.

אפרים סנה: ורק בית-החולים השלישי היה בית-חולים שהוא אמור היה באשדוד.

אפרים סנה: הם דיברו על אזור ראשון מערב, כדי לענות על הצרכים של ראשון המתפתחת, אשדוד וכן הלאה.

אפרים סנה: דבר שהיה מוגדר אז כמיידי זה היה בית-חולים, והדברים היו כאמור לפני עשר שנים.

שאול יהלום: עכשיו דווקא כשר לשעבר בממשלות ישראל, תסביר לנו את הרציונל, אנחנו ודאי כאנשי כנסת שמחים לכל מה שנופל כפרי בשל לידינו.

שאול יהלום: אבל בכל אופן אנחנו צריכים להסביר את הרציונל של חוק הקמת בית-חולים.

שאול יהלום: אין חוק תל-השומר, חוק בלינסון, חוק רמב"ם, אבל באופן עקרוני אנחנו לא מקימים בתי-חולים בחוק.

שאול יהלום: זאת אומרת, ההטלה היא על משרד הבריאות וממשלת ישראל.

שאול יהלום: כל פעם לעשות את המפות האלה ושיש להם מחלקת מיפוי לשירותי ביטוח בריאות ממלכתי, אז כמו שפותחים ודאי מרפאות חדשות דרך קופות חולים אמנם, או מרפאות לאם וילד, אז הם צריכים להגיד, רבותיי, אנחנו מחר פותחים.

שאול יהלום: מה מביא אותך דווקא לחוק?

אפרים סנה: הרי כולם ינפנפו בתקדים הבלתי מוצלח של בית-חולים הקריות.

אפרים סנה: יגידו, הנה, יש חוק בית-חולים.

אפרים סנה: הסיבה לכך היא שמלכתחילה לא היה צידוק אובייקטיבי לבית-חולים באשדוד.

אפרים סנה: אלא זו היתה הדרישה של ראש-העיר, נתמך על-ידי חברי-כנסת בני עירו.

אפרים סנה: בכל הניתוחים של המשרד, אמרנו אין בדבר צורך.

אפרים סנה: אני זוכר שגם קודמיי בתפקיד, אמרו לראש עיריית אשדוד, אין בזה צידוק אובייקטיבי.

אפרים סנה: יתירה מזאת, אחרי שכבר לא הייתי שר הבריאות, דיברתי עם ….

אפרים סנה: שאז רצה להעביר את זה לבית-חולים פרטי, אמרתי, לא תמצא גם משקיע פרטי שיחשוב שזה כדאי לו.

אפרים סנה: זו הסיבה שגם כאשר פנו, גם אחרי שפתחו את האופציה ליזמים פרטיים, לא היה בית-חולים באשדוד.

אפרים סנה: למה?

אפרים סנה: כי לא היה לדבר הזה צידוק אובייקטיבי.

אפרים סנה: וזה ההבדל לבית-חולים אשדוד לבית-חולים קריות.

אפרים סנה: בתהליך של השחיקה והמסמוס שקרה לרעיון הזה, דווקא דוגמת בית-חולים אשדוד, למסמר ולעגן ולחייב את הממשלה בחקיקה, זה דבר שהיא כן מסכימה לו מבחינה מקצועית.

אפרים סנה: זאת נראתה לנו, המציעים, הדרך הנכונה את בנייתו.

אפרים סנה: כי שוב, דבר שהיתה עליו החלטה מקצועית, דבר מקצועי, אין שום דבר פוליטי.

אפרים סנה: היתה החלטה מקצועית לפני 10 שנים, במקום שתיעשה איזה התקדמות, אפילו התקדמות איטית כמקובל במקומות האלו, אני מזכיר, לא נבנה בית-חולים חדש בישראל מזה.

אפרים סנה: זאת אומרת, לא פתחו בארץ בית-חולים חדש בארץ 40 שנה.

שאול יהלום: בסדר, אני אבל שואל אותך.

שאול יהלום: נניח כשהיית שר תחבורה, האם אתה רואה לדוגמה חוק שהכנסת תציע שמאחר ובתכנית האב של הרכבת יש הקמת מסילת ברזל לאשדוד, לצורך הדוגמה, היא יכולה להיות קיימת.

שאול יהלום: ומאחר ואין והממשלה לא משקיעה את הכסף להקמת מסילת ברזל לאשדוד, אז הכנסת תחוקק חוק מסילת ברזל אשדוד.

שאול יהלום: או שניקח דוגמה הרבה יותר מצויה וזה בתחום החינוך.

שאול יהלום: אם נגיע למסקנה שצריך להקים בית-ספר או בית-ספר נוסף או בית-ספר לחינוך מיוחד ומשום מה משרד החינוך עושה את זה, האם מבחינה מחשבתית, אני רוצה להעמיק כאן, אפשר להציע, כמו שאומרים, חוק ונציע הקמת בית-ספר לחינוך אומנותי בירושלים המזרחית.

שאול יהלום: זאת אומרת, האם אלה לא תפקידים שאנחנו יכולים רק במסגרת תפקידנו המפקח, המבקר, המזרז, הייתי אומר, בהצעות לסדר היום.

שאול יהלום: או שבא התקציב.

שאול יהלום: זאת אומרת שבא התקציב לידי ועדת הכספים היא צריכה לקרוא ולהגיד, רבותיי, אין לכם מספיק מיטות, איך אתם חושבים לאשפז את חולי קרית ים.

שאול יהלום: השאלה היא אם זה תהליך ראוי שאנחנו נמשיך בחקיקה לדברים כאלה?

אפרים סנה: לצערי הרב, בלית ברירה אולי כן.

אפרים סנה: כי מי כמוך יודע איך כל נושאי הבריאות נהיים היום או הופכים למרמה.

אפרים סנה: כל דבר.

אפרים סנה: הרי מה ההבדל בין זה לבין מסילת רכבת לבית-שאן.

אפרים סנה: אני גם יכול להגיד, החלטנו במשרד התחבורה צריכה להיות רכבת בין חיפה לבית-שאן.

אפרים סנה: פה מדובר בחיי אדם, זה מותר העניינים האלה משאר ענייני המדינה, אולי חוץ מביטחון.

אפרים סנה: ולקחי העבר וחייבים אותם.

אפרים סנה: בטח זה לא דבר שגרתי, זה לא דבר מקובל.

אפרים סנה: או-קיי, העסק הזה כבר מוסמס ונדחק ונרמס, צריך לעגן את ההתחייבות הממשלתית בחקיקה.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: המציעה השניה, חברת-הכנסת נעמי בלומנטל, בבקשה.

נעמי בלומנטל: אני מצטרפת לעמדתו של השר הבריאות לשעבר, חבר-הכנסת אפרים סנה.

נעמי בלומנטל: הייתי רוצה להתחיל בכמה מלים רק לגבי שאלתך האם צריך חקיקה למשהו, לנושא.

נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר איזה וידוי אישי קל.

נעמי בלומנטל: כאשר הייתי יושבת-ראש ועדת העלייה קליטה ותפוצות, נדהמתי לגלות שפתאום מציעים איזושהי הצעת חוק שמדברת על מרכז למורשת יהדות אתיופיה.

נעמי בלומנטל: אמרתי, רגע אנחנו עובדים פה בוועדה באופן מאוד אינטנסיבי, לנסות להגיע לכך שיוקם כזה מרכז מורשת, לא מה ששמענו מהעדה ואנחנו מנסים, פתאום חבר-כנסת מציע הצעת חוק.

נעמי בלומנטל: אז למדתי שכנראה זאת הדרך.

נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר, אני לא בטוחה שזאת הדרך הנכונה לפעול, אבל ראיתי שאם הדברים לא מתקדמים כפי שאנחנו כחברי-כנסת בתוקף תפקידנו כנציגי ציבור, הממשלה לא עומדת במטלות שלפניה, אין מנוס אלא שאנחנו בין שנזרז אותה ובין שנכפה עליה על-ידי חקיקה את הדבר הזה.

שאול יהלום: אני אשאל אותך שאלה קצת יותר קשה.

שאול יהלום: פעם אני הייתי חבר ועדת חוץ וביטחון ואת היית יושבת-ראש, אני לא אם עדיין, ועדת משנה לענייני חוץ.

נעמי בלומנטל: נכון, עדיין.

שאול יהלום: אז נניח שאת מגיעה למסקנה בוועדת המשנה שבאיזה ארץ מסוימת היה צורך ואפילו זה בתכנית משרד החוץ להקים שגרירות.

שאול יהלום: ולא מקימים שגרירות.

שאול יהלום: אז תציעי הצעת חוק כזאת.

שאול יהלום: זאת אומרת, אנחנו הופכים את עצמנו.

שאול יהלום: אני אגיד לך מה מטריד אותך ואני גם שואל את זה את חבר-הכנסת הסנה.

שאול יהלום: לא שלא צריך, צריך אז חוק.

שאול יהלום: אבל מדינת ישראל יש לה נניח 100 פרוייקטים שאנחנו יודעים שהם מתוכננים ובגלל בטלנות לא נעשים.

שאול יהלום: לצורך העניין יכול להיות גם 50.

שאול יהלום: וכאילו אנחנו שולפים ממנו פרויקט אחד, אז חיים ומוות, יש הרבה דברים של חיים ומוות.

שאול יהלום: רכבת, אתה יודע שזה גם חיים ומוות במידה מסוימת.

אפרים סנה: אם יש משאית על המסילה.

שאול יהלום: לא, זה ודאי.

נעמי בלומנטל: אבל אם שמים משאית בקריות, אז זה מצריך בית-חולים.

שאול יהלום: אבל הרכבות מונעות נסיעות בכבישים הצפופים שלנו שוודאי ובוודאי שלטווח ארוך גם זה מקטין את התאונות.

שאול יהלום: אבל לא משנה, אני אומר חיים ומוות, חיים ומוות.

שאול יהלום: אבל אני אומר, זאת אומרת, אז למה לא לכאורה בוא נקבע את בית-החולים השני שאתה אומר, למה דווקא את הראשון.

שאול יהלום: זאת אומרת, השאלה אם זו דרכינו, מבחינת, אני שואל כאן שאלה יותר פילוסופית, מקצועית.

שאול יהלום: מבחינת האם אנחנו לוקחים עכשיו שולפים פרויקט שמלא מחדלים על הממשלה מדוע היא לא עושה ואתה צודק שמערכת הבריאות מחר נעשה את חוק מכוני הרדיו-טרפיה שלא נעשים.

שאול יהלום: רק השבוע קיימנו דיון על פגיות, אז נעשה את חוק שיקום הפגיות במדינת ישראל.

שאול יהלום: מחרתיים נעשה חוק על דברים נוספים, הלוואי, אבל צריכים לקחת בחשבון שהולכים במהלך הזה, אז לא נירתע ממנו.

אפרים סנה: בתנאים רגילים ונורמלים, הצעד הזה מיותר.

אפרים סנה: במצב הנוכחי בו מתנהלים הדברים אין ברירה אלא ללכת לדבר הזה.

שאול יהלום: טוב, אז בוא קודם כל נשמע את הממשלה.

שאול יהלום: מה אומר משרד הבריאות?

יהודה רון: אני אולי אומר כמה מילות פתיחה לגבי תכנון בכלל של בתי-חולים, אבל כשאנחנו עוסקים בתכנון של בתי-חולים אנחנו חייבים להסתכל לטווח הארוך, ולו מהסיבה שקודם כל הליכי תכנון והבניה נמשכים הרבה זמן.

יהודה רון: הסיבה השניה, שהיא לא פחות חשובה, אנחנו לא רוצים בסוף למצוא את הקרקע, את המשבצת לבית-חולים מתחת לפנס.

יהודה רון: או במלים אחרות, אנחנו רוצים היום לתכנן את המיקום פחות או יותר של בית-החולים על-פי מרכז כובד נגישות לאוכלוסיית יעד וכו', מכל מיני שיקולים.

יהודה רון: זאת אומרת, אם אנחנו לא נשים יד על משבצות קרקע שאולי לא כל בית-חולים צריך להקים אותם, אולי בעוד 20 שנה, אבל אם לא נשים עליהם יד היום יחד עם רשויות התכנון, משרד הפנים, מינהל מקרקעי ישראל, אז כשנרצה להקים בית-חולים, לא יהיה לנו איפה לעשות את זה.

יהודה רון: לא יהיה לנו איפה להקים אותו ואולי אם נצטרך להקים אותו, נקים אותו במקום הלא נכון.

יהודה רון: עכשיו אני רוצה להתייחס באופן יותר ספציפי.

יהודה רון: ולכן זאת הערה וחשוב לי להדגיש את זה.

יהודה רון: לכן אנחנו היום מסמנים חמישה אזורים בארץ שבהם ביום מן הימים, בעוד 20 שנה, 25 שנה, נצטרך להקים שם בתי-חולים.

יהודה רון: הערה נוספת.

יהודה רון: אפשר לשאול, מדוע לא להגדיל את בתי-החולים הקיימים, ושייסעו ברכבת או בכל אמצעי תחבורה אחר.

יהודה רון: אנחנו אומרים שגם בתי-חולים, אזוריים אני מתייחס, לא בתי-חולים על-אזוריים שיש להם מחלקות מתמחות כמו בית-חולים הדסה, תל-השומר, רמב"ם וכך הלאה.

יהודה רון: לגבי בתי-חולים אזוריים, אנחנו רואים שיש איזשהו גודל אופטימלי סביר, אני לא יודע אם זה אופטימלי, בין 700 ל- 750, פעם היינו במספר קטן יותר, ברגע שאתה ממצה פחות או יותר את הפוטנציאל לזה.

שאול יהלום: 750 מיטות?

יהודה רון: 750 מיטות.

יהודה רון: אז אתה בעצם צריך לחשוב על הקמה של בית-חולים חדש.

יהודה רון: מבחינת ההקמה של בתי-חולים חדשים, מהנתונים שדיברתי עליהם, היא גם מניחה שהגעת לאיזשהו רוויה בבתי-חולים סמוכים שיכולים לתת את השירות הזה.

יהודה רון: אני רוצה עכשיו לעבור באופן יותר ספציפי לחיפה.

יהודה רון: חיפה, מי שמכיר את בתי-החולים בחיפה, אי אפשר להוסיף שמה היום מיטה.

יהודה רון: כל התרגילים שאנחנו עושים היום אם זה ברמב"ם, מי שמכיר את המיקום של בתי-החולים, אם זה בכרמל, בבית-חולים כרמל.

יהודה רון: אנחנו גובלים שם ממש לדירות מגורים.

יהודה רון: אנחנו עושים היום שמיניות באוויר כדי לעשות שמה כמה דברים.

יהודה רון: כנ"ל לגבי בית-חולים בני-ציון.

יהודה רון: זאת אומר, אין לנו היום אפשרות להוסיף שום מיטה בחיפה.

יהודה רון: עכשיו האזור הזה של חיפה, נפת חיפה, נפת עכו, וחבר-הכנסת סנה התייחס גם לחלק הדרומי של נפת עכו בעצם, לשפרעם וכו', כל האזורים האלה.

יהודה רון: אם אתם מסתכלים על נפת חיפה ונפת עכו, אין ספק ובהנחה שאנחנו נגדיל את בית-חולים נהריה, אני מדגיש את זה, נגדיל את בית-חולים נהריה יש לו את אוכלוסיית השירות שלו.

יהודה רון: אנחנו מגיעים למסקנה שלא ניתן להוסיף בחיפה מיטות, בית-חולים נהריה יגדל, ולכן אנחנו חייבים להקים בית-חולים נוסף באזור הקריות.

שאול יהלום: מתי?

יהודה רון: אנחנו כרגע עסוקים בתכנית, בעצם דיווחנו כבר על תכנית 2015 או 2025, המסמך הוגש לאוצר ואנחנו כרגע בדיונים.

יהודה רון: זה יבוא גם לממשלה, זו היתה החלטה ממשלה.

שאול יהלום: חנוכת הבית תהיה כשאנחנו נבוא על מקל בפנסיה.

יהודה רון: בתכנית הזאת יש הצעה להקים בתי-חולים חדשים, להתחיל בהקמה של בתי-חולים באזור הקריות.

שאול יהלום: האם זה נכון שזאת העדיפות הראשונה?

שאול יהלום: נניח שהיום היה בא השר נתניהו, יחד עם עוד שמונה תורמים והיה כסף להפעלה, והיו אומרים לך: הנה, יש לך 700 מיטות מתנה, זרוק אותה על מגרש.

שאול יהלום: מה העדיפות הראשונה?

יהודה רון: יש לנו עוד מקום אחד שהוא בעייתי יחד עם המקום הזה, וזה אזור השרון.

שאול יהלום: בגלל שסוגרים את בית-חולים השרון?

יהודה רון: לא בית-חולים השרון, אזור השרון.

יהודה רון: זאת אומרת, מדבור על האזור שבין חדרה לכפר-סבא, שהיום בעצם נמצא שם בית-חולים לניאדו.

יהודה רון: לצערנו, גם בפיגוע הוא לא היה מסוגל לקלוט את הזה.

שאול יהלום: את מי היית מעדיף, את הקריות?

יהודה רון: אני לא רוצה פה להביע דעה.

שאול יהלום: אבל הקריות בעדיפות ראשונה?

יהודה רון: הוא מופיע בתכנית שלנו.

שאול יהלום: עכשיו בוא נאמר, אתה מדבר על?

יהודה רון: על 2015 ו- 2015.

שאול יהלום: זו תכנית חומש.

שאול יהלום: האם בתכנית של שנתיים, שלוש, ארבע, יש הקמת בית-חולים בקריות?

יהודה רון: יש התחלה.

שאול יהלום: התחלה של מה, חשיבה?

יהודה רון: לא.

שאול יהלום: אתה מקים אותו ב-2000- ו-?

יהודה רון: שוב, שלא תהיינה אי הבנות.

יהודה רון: אני אומר, התכנית מתייחסת לאוכלוסיית יעד ב- 2015, אבל התהליך מתחיל - - -,

שאול יהלום: השאלה שלי אליך.

שאול יהלום: האם אתה חושב שצריך להקים, ואתה מכיר את הממשלה שלנו, שעד שלא ימותו מאה חולים וישכנו אותם במרתפים הם לא יקימו בית-חולים.

שאול יהלום: אז השאלה היא, האם אתה כממשלה, אתה כאן מייצג את הממשלה, אם אתה שמח על ההצעות, לא בתור רק שנשב ונדון ולעורר את האנשים באוצר וישמע וזה.

שאול יהלום: אלא האם בוא נמשיך, אתה ודאי מעוניין שנאשר היום את החוק בקריאה ראשונה כבר.

יהודה רון: אני לא נכנס לחלק הזה שלכם.

יהודה רון: זאת אומרת, אתם מחייבים בחוק.

יהודה רון: אנחנו חושבים, כפי שנאמר כאן, זה צריך שזה ייעשה בשיתוף פעולה או בהסכמה עם משרד האוצר, לא צריך להגיע למצב של חקיקה, זו גם דעתנו, אבל אני לא מתערב בשיקולים של חברי-הכנסת.

יהודה רון: אני חוזר עוד פעם ואומר, אנחנו צריכים להקים את בית-החולים, אנחנו כבר בהליכים.

יהודה רון: וזו תשובה לחבר-הכנסת סנה, במקום בית-החולים בקריות, אנחנו במגעים, יש לנו בצומת גל-עם, מי שמכיר את האזור.

שאול יהלום: צומת גל-עם זה הרעיון ששם יקום בית-חולים?

יהודה רון: כן, זה האזור המתוכנן.

יהודה רון: ואנחנו כבר בהליכים עם הרשויות.

שאול יהלום: זה שייך לקרית אתא, לא?

יהודה רון: זה שייך לקרית אתא.

יהודה רון: והבעלות על השטחים שמה חלקם זה גם גורמים פרטיים ולכן יש קצת בעיה.

יהודה רון: אבל זה כרגע הטיפול הראשוני שאנחנו כבר עושים.

יהודה רון: מנסים יחד עם רשויות התכנון, עם המינהל ומשרד הפנים להגיע לפחות לייעד לתכנית דינמית את האזור הזה לבית-חולים.

יהודה רון: ברור שאחר-כך יש את כל התכנון והבניה וכו'.

שאול יהלום: טוב, אז השאלה שעומדת לפנינו זה ככה.

שאול יהלום: אם אנחנו מסתפקים ועל זה דיון, מסתפקים בהצהרת סמנכ"ל משרד הבריאות שאומר, אנחנו מתכננים, תהיו סמוכים ובטוחים, איתרנו שטח, צומת גל-עם.

שאול יהלום: אנחנו הולכים וצפו בעוד 10 שנים יהיה בית-חולים.

שאול יהלום: קרוב לוודאי בגלל שהמצוקה ובהנחה שתהליכי התכנון או שאנחנו ממשיכים בחקיקה.

שאול יהלום: זאת למעשה ואז צריכים לאחד את שתי ההצעות נניח ולהמשיך.

שאול יהלום: זאת השאלה שאנחנו שואלים את עצמנו.

שאול יהלום: אז מי ייצג לנו את התושבים, קרית אתא?

שאול יהלום: מר מלכא:

חיים מלכא: לגבי החקיקה, הצורך או לא, אני מבקש לשים לב שאנחנו מתקנים פקודה.

חיים מלכא: פקודה בשנת ה-40, דהיינו לפי 65 שנה.

חיים מלכא: זה בלבד אומר דרשני.

חיים מלכא: אני מניח שאם משנת 40 עד היום היה חוק שבו העיקרון של הקמת בית-חולים, לא היו מתקנים פקודה.

ג'ודי וסרמן: לא הקימו בתי-חולים בחוק.

חיים מלכא: אני אגיע לזה.

חיים מלכא: עכשיו נאמר פה ובצדק, האם ניקח עכשיו כל מיזם וכל בית-ספר ונעשה לו חוק.

חיים מלכא: זה נכון, באמת שאלה.

חיים מלכא: אבל כל תחום כזה יש לו בכל זאת חוק.

חיים מלכא: חוק חינוך חובה, דרכים מסילות הברזל.

חיים מלכא: לחולים, אנחנו פתאום הולכים לפקודת בריאות העם שטיפלה בזמנו כשהיישוב היה עוד יישוב קטן.

חיים מלכא: על כלבת ועל כל מיני דברים.

חיים מלכא: בעקרון, אני לא מדבר עכשיו על קריות.

שאול יהלום: יסלח לי אדוני, החוק הוא חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

חיים מלכא: זה מדבר על הצד הכספי אולי.

שאול יהלום: לא.

ג’ודי וסרמן: גם מכוח פקודת הבריאות מנכ"ל משרד הבריאות, נותן הרשאות להקמת בתי- חולים, זאת בדיוק הפקודה.

שאול יהלום: זה נכון, אבל מי שאומר שצריך בכלל בתי-חולים.

שאול יהלום: איפה כתוב שאדם זכאי להתאשפז.

שאול יהלום: זה חוק בריאות.

שאול יהלום: זה כמו שחוק חינוך חובה.

שאול יהלום: אני לא יודע מאיזה חוק נותן המנכ"ל את ההוראה לתכנן בית-ספר, אבל מאיזה חוק הוא מחלקת המיפוי, מחוק חינוך חובה.

שאול יהלום: על זה יושבת במשרד החינוך מחלקה למיפוי והיא אומרת כך וכך תושבים, כך וכך ילדים חינוך חובה.

שאול יהלום: ולכן זה לא ככה, יש לנו את חוק בריאות ממלכתי שכל אדם זכאי לטיפול ולאשפוז.

שאול יהלום: יותר מזה, אפילו במרחק סביר מביתו.

שאול יהלום: זאת אומרת, אם מחר, תסלחו לי על הדוגמה, סתם דוגמה כתומה, נניח שהיינו בונים בית-חולים ענק בעזה או על-יד עזה, בנגב המערבי.

שאול יהלום: ועכשיו יש התפנות של התושבים והינתקות.

שאול יהלום: ואז היינו אומרים, יש לנו בית-חולים ריק עצום, כל החולים מהצפון נביא אותם לבית-חולים.

שאול יהלום: חוק בריאות ממלכתי אומר, לא, אתה צריך מרחק סביר, אתה לא יכול לעשות דברים כאלה.

שאול יהלום: אם מחר מתברר שיש לך איזה בית-חולים רחוק.

שאול יהלום: כך שהחוק כן קיים.

שאול יהלום: יש לך גם חוק הרשאה, גם חוק זכות להתאשפז.

שאול יהלום: זה קצת דומה, לא כתוב חובה להתאשפז, כי אנחנו לא רוצים להיות חולים, אז זה לא כמו חינוך.

שאול יהלום: אבל המקבילות קיימות.

חיים מלכא: אבל אני חושב שבגלל, להבדיל מהחינוך שהרשות היא רשות אחת, ולהבדיל מרכבות לדוגמה שהרשות היא רשות שהוקמה ואחת מטפלת בזה.

חיים מלכא: בבריאות, מכיוון שיש הרבה רשויות או קופות חולים, אז הדבר יכול להיות שהוא לא כל כך ברור.

חיים מלכא: ועדיף איזה נורמה חוקית כללית, לא קשורה בקריות או מקום אחר.

שאול יהלום: גם חינוך באמצעות רשתות חינוך.

שאול יהלום: חינוך חובה יכול להינתן על-ידי אורט ועל-ידי עמית ועל-ידי גוף פרטי שהוכר.

חיים מלכא: נכון.

שאול יהלום: אני שואל, האם כאן, ואל תסתכל כי אתה אתא והקריות אלא תסתכל על כל בתי-החולים במדינה.

חיים מלכא: קשה לי.

שאול יהלום: קשה לך, טוב.

שאול יהלום: מה אומרים אנשי האוצר?

יובל פרידמן: הממשלה תמכה בהצעה של חוק כזה.

שאול יהלום: נו, אז הכל פתוח.

יובל פרידמן: הממשלה תמכה ב- 5 ביוני השנה, ושבוע לפני זה התנגדה לאותה הצעה בדיוק, ולמה?

יובל פרידמן: כי משרד הבריאות הודיע שהוא עובד על מסקנות של ועדה שאנחנו חברים בה, שתבנה את תכנית האשפוז של מדינת ישראל.

יובל פרידמן: הוועדה לא הגיעה למסקנות, אני חושב שמן הראוי לדון בזה.

שאול יהלום: לא הבנתי, למה זה גורם לכך שהממשלה של שבוע התנגדות ואחר-כך הסכמה?

יובל פרידמן: כי בהערה של שר הבריאות, שר הבריאות מבקש לתמוך בכפוף לכך שהמציעים מטעמו את המשך קידום ההצעה, בכפוף לתכנית הדרומית שתאשר הממשלה.

אפרים סנה: הבדל העמדות לא נבע מתהפוכה אידיאולוגית, אלא ישב בראש הוועדה מישהו שהחליף את שרת המשפטים, והיו נוכחים בחדר שני אנשים בלבד.

אפרים סנה: אתה מצייר כאילו היה פה איזה היפוך משונה של דעות, אבל לא, היו שני שרים בחדר, האחד בעד והאחד נגד ואז כמובן זה נפל.

אפרים סנה: שר הבריאות ערער על זה לפני ועדת שרים לענייני חקיקה, שבוע שאחרי זה, ואז היו יותר שרים בחדר ואז ברוב גדול זה עבר.

אפרים סנה: כך שלא היה פה איזה היפוך בעמדת הממשלה.

אפרים סנה: זה היה עניין טכני.

יובל פרידמן: דבר ראשון, הממשלה לאורך כל השנים התנגדה להצעות האלה והצעות דומות שעלו, אני מזכיר הצעת חוק של בית-חולים בסכנין שעלתה כמה פעמים.

שאול יהלום: אבל אתה בעצמך אומר שהממשלה מסכימה.

יובל פרידמן: גם שר הבריאות ביקש לעשות את זה בכפוף לאותה תכנית לאומית שתאושר.

יובל פרידמן: התכנית הלאומית מגובשת בהתאם להחלטת ממשלה.

יובל פרידמן: עוד אין מסקנות.

יובל פרידמן: נכון, אני חייב לומר ששר הבריאות כבר הצהיר כוונות מה הכוונה להסיק מהמלצות הוועדה שעברו לפני מספר ימים למשרד האוצר.

יובל פרידמן: הנושא הזה הוא נושא כבד, ונושא שאי אפשר להקל בו ראש.

יובל פרידמן: אנחנו מוטרדים מהרבה מאוד דברים ששמענו בתור חברים בוועדה.

יובל פרידמן: רק לדוגמה, מספר ממוצע של מיטות אשפוז עומד על 2.12.

יובל פרידמן: כשמדברים על נפת חיפה יש 3.5 מיטות אלף נפש, ונפת צפת 3.04 ואני חושב שלא בכדי הזכיר יהודה רון את נפת השרון שיש שם 0.78, כששאלו אותו על סדרי עדיפויות.

יובל פרידמן: כל מה שאני רוצה להגיד שהדבר הזה שהולך אחר-כך בניה של מאות מיליוני דולרים, אני עכשיו מתכוון לנתונים מ-2004 של משרד הבריאות, מחייב מסקנה מסודרת שעל הוועדה של הממשלה.

שאול יהלום: עכשיו אני באמת לא מבין.

שאול יהלום: הכל בסדר, אבל אני לא מבין, אם ועדת שרים לחקיקה, ממשלת ישראל מחייבת את החוק, אז אתה צריך כאן לקום ולהגיד, אני מחייב את החוק, אבל אתה לא יכול לדבר בשני קולות.

יובל פרידמן: נכון.

שאול יהלום: כמו שאתה מייצג את השלילה לפעמים, אז כאן אתה צריך לייצג את החיוב.

שאול יהלום: ואם ועדת שרים, לא ניכנס כרגע לסיבות, בוודאי ובוודאי שהמשך החקיקה יהיה בתיאום עם הממשלה.

שאול יהלום: על זה אין ויכוח, בגלל שלא נקים בית-חולים נגד בית-חולים שרק את אויבי המשטר נשים שם.

יובל פרידמן: מכיוון שמדובר בחקיקה בתיאום עם הממשלה, אז אני חושב שחשוב שנשים את זה על שולחן.

יובל פרידמן: זה דבר ראשון.

יובל פרידמן: דבר שני, אני אומר, המסקנות, אני חושב שיהיה יותר נכון ויהיה יותר ראוי לדון בהחלטה אם אנחנו ממשיכים בחקיקה או לא, לאור המסקנות.

יובל פרידמן: כי יכול מאוד להיות שהממשלה תגיד, אנחנו הולכים בכיוון הזה וזה לוחות הזמנים שלנו.

יובל פרידמן: ולכן כל השאלה אם צריך חוק או לא צריך חוק, מתייתרת.

שאול יהלום: יש לכם החלטה להתנגד, אתה מדבר יותר בלהט.

שאול יהלום: כאן אתה לא הופך באותו להט את החיוב ואת השלילה.

שאול יהלום: כאן אתה צריך לבוא ולהגיד, ההחלטה של הממשלה בעד החוק, אנחנו בעד החוק.

שאול יהלום: לפנות, אם המציעים יתאמו את המשך החקיקה עם עמדות הממשלה, אז אנחנו בעד החוק.

שאול יהלום: זה החלטת הוועדה, כמו שהיית אומר, אם זה היה לשלילה, או-אה.

יובל פרידמן: אני אומר שהתיאום עם הממשלה.

שאול יהלום: אתה מסכימים לתאם עם הממשלה, נכון, חבר-הכנסת סנה ובלומנטל?

אפרים סנה: בוודאי.

יובל פרידמן: התיאום עם הממשלה לדעתי הוא מחויב.

יובל פרידמן: אני אומר מעבר לזה, יש כמה דברים שלנו מאוד קשה לקרוא בחוק הזה.

שאול יהלום: אני שואל אותך, עכשיו אני מעמיד להצבעה.

שאול יהלום: בעד הכנת החוק לפי הראשונה, אתה בעד, אתה כמייצג פה את אחד ממשרדי הממשלה.

שאול יהלום: מציע לי או לחבר אחר, להצביע בעד או נגד?

יובל פרידמן: אני כמובן לא הולך להציג דעה נגד עמדת הממשלה.

שאול יהלום: ולכן?

יובל פרידמן: אני יכול להציג את עמדתנו המקצועית כמשרד האוצר שאומר שיש הרבה סימני שאלה שאני חושב שמן הראוי לברר אותן ולא באמצעות חוק, אלא לחכות מעט.

יובל פרידמן: הוועדה שהוקמה לא ל- 20 שנה.

שאול יהלום: היא לא החליטה כך.

שאול יהלום: ועדת שרים היתה צריכה להגיד, כרגע אנחנו מתנגדים ולידיעת המציעים שימתינו לזה.

שאול יהלום: אתה אומר שהוועדה לא החליטה ככה.

שאול יהלום: האם הגב' יפה פרץ, חברת עיריית חיפה ובמקרה עובדת גם בבית-חולים רמב"ם, רוצה להאיר עינינו בכמה דברים כאן?

יפה פרץ: אני הייתי מבקשת רק לשמוע.

שאול יהלום: או-קיי.

שאול יהלום: נשמע את עמדת ההסתדרות הרפואית בישראל.

רחל ניסנהולץ: אנחנו כמובן לא מתנגדים להצעת החוק.

רחל ניסנהולץ: אני רק רוצה להסב את תשומת לב המציעים וגם לתשומת לב הוועדה.

רחל ניסנהולץ: שהיה ניסיון לפני שנה בערך לצמצם בצורה משמעותית את מספר המיטות בעיר חיפה.

רחל ניסנהולץ: והעובדה שהוצעה הצעת החוק הזו והצורך להקים בית-חולים בקריות, גם לפי מה שהבנתי מדבריו של חבר-הכנסת סנה, הוא איננו בא במקום המיטות שנמצאות בחיפה.

רחל ניסנהולץ: בית-החולים הזה צריך להיות בנוסף, ולא במקום בתי-החולים.

אורן בן עמרם: אם אפשר מילה אחת, ביקשת קודם את עמדת התושבים ואני מניח שנשמע משהו בהיבט החוקי.

אורן בן עמרם: אבל בסך הכל מדובר ביוזמה מאוד מבורכת, שכן עבור תושבי הקריות הקמת בית-חולים הוא צורך הכרחי.

אורן בן עמרם: לא מדובר פה במותרות.

שאול יהלום: אז בוא תתאר לי את העניין.

שאול יהלום: אתה איש קרית אתא, נמצא ברשות המוניציפאלית.

שאול יהלום: יש מחר מצב חס וחלילה תאונת דרכים, תאר לך מה יהיו התקלות?

שאול יהלום: או אדם חולה וצריך עכשיו ניתוח קטרקט.

שאול יהלום: תגיד לי מה התקלות?

אורן בן עמרם: נתחיל מהטיפולים היומיים שנאלצים אנשים לעשות בבתי-חולים בחיפה.

אורן בן עמרם: מדובר בדרכים עמוסות, לפעמים עושים זאת בשניים או שלושה אוטובוסים, נסיעה שנמשכת שעה עד שעה וחצי, בשעות העומס.

אורן בן עמרם: כאשר חלופת הקרקע שנמצאה על-ידי משרד הבריאות סמוך למוסד גל-עם בקרית אתא, היא במרחק של כ- 10 דקות מכל אחת מהקריות.

אורן בן עמרם: בנוסף, משפרעם, עיבלין, תמרה, רכסים, נשר, כפר חסידים.

אורן בן עמרם: במיקום שמאפשר גישה מהירה, כמעט מכל יישוב.

אורן בן עמרם: לעומת האלטרנטיבה של נסיעה לחיפה.

אורן בן עמרם: והמשבצת דרך אגב בקרית מוצקין כבר לא קיימת, יש עליה.

יהודה רון: הייעוד שונה.

חיים מלכא: ואחרי שמגיעים לחיפה לא מוצאים מיטה.

שאול יהלום: מיד נשמע את היועצת המשפטית שלנו.

שאול יהלום: אז השאלות שאנחנו שואלים הן: אחת, האם אנחנו מאחדים את שתי ההצעות.

שאול יהלום: שתיים, מחליטים להכין אותן לקריאה ראשונה.

שאול יהלום: מצהירים בשלב הזה המציעים שהכל ייעשה בתיאום עם הממשלה.

שאול יהלום: אחרי הקריאה הראשונה, נרצה בוודאי לקראת השניה והשלישית לעבות את תכנית הממשלה בתוך החוק, כדי שמר פרידמן יקבל בדיוק את דרישותיו, והם בוודאי מסכימים לכך.

שאול יהלום: היועצת המשפטית שלנו, עו"ד יהודית וסרמן.

ג’ודי וסרמן: תודה אדוני היושב-ראש.

ג’ודי וסרמן: אני הייתי מבקשת להתייחס קודם לשאלה העקרונית ואחר-כך אם הוועדה תחליט להמשיך בחקיקה, אז יש לי כמה וכמה הערות פרטניות לנוסח הצעת החוק ובעצם לכמה חסרים בהצעת החוק שצריך להשלים אותם.

ג’ודי וסרמן: לשאלה העקרונית, האם ראוי בחקיקה להחליט על דברים שהם בעצם בתחומה של הרשות המבצע, אנחנו כאן באמת נתקלים במצב של קצת ערבוב הרשויות.

ג’ודי וסרמן: בעצם התפקיד הוא של הרשות המבצעת, בחובה של הרשות המבצעת לא נעשית, שמענו מפי חבר-הכנסת סנה שהיה שר הבריאות והוא אמר, "בתוקף תפקידי לשעבר היתה תוכנית והיא לא מתבצעת, ומאחר והיא לא מתבצעת אני מעוניין שהכנסת תחוקק את זה בחוק".

ג’ודי וסרמן: לגבי השאלה, באם זאת הדרך הראויה.

ג’ודי וסרמן: אני לא רוצה לצטט דברים שחברי-כנסת אומרים שכאשר בית-המשפט עושה חקיקה שיפוטית ונעשה עירוב רשויות מתחומים אחרים, אבל בוודאי אנחנו יודעים שצריך להשתדל במידת האפשר כך שכל אחד יישאר בתחום הדברים שהוענקו לו מכוח חוק ומכוח ההרשאה.

ג’ודי וסרמן: אם הסיבה להצעת החוק הזאת זה כדי לזרז וכדי להבטיח שבית-חולים בקריות יוקם, הרי שיש לנו דוגמה לא כל-כך טובה.

ג’ודי וסרמן: יש לנו פה שאושר בכנסת ישראל בשנת 2002 של חוק אשדוד, ואנחנו רואים חוק שיש בו נקודות מאוד ברורות תוך שלושה חודשים יוגשו תכניות, בתוך חמש שנים יוקם החוק וכו'.

ג’ודי וסרמן: ואנחנו רואים ששום דבר לא נעשה מעבר למאמרים אקדמיים שנכתבו על החוק הזה.

ג’ודי וסרמן: אני הייתי מבקשת מהוועדה שלא לחזור על הטעות של הצעת חוק אשדוד.

ג’ודי וסרמן: ולא לחוקק בחוק חוק להקים בית-חולים קריות ובאמת בלי להיכנס לשאלה המקצועית ולצורך האמיתית שאני מניחה שבאמת קיימת.

ג’ודי וסרמן: נכון שהדבר ייעשה אולי בפיקוח הוועדה הזאת, אולי בעזרת הקצאת כספים בוועדת הכספים, או בכל דרך אחרת שהרשות הזו יכולה לעזור לזרז או לוודא שהדברים יקרו.

ג’ודי וסרמן: אני חושבת שזה לא נכון לעשות בחוק.

ג’ודי וסרמן: אני רוצה לקרוא בפני הוועדה שני דברים.

ג’ודי וסרמן: אל"ף, היתה הצעת חוק להקים בית-חולים בסכנין ואני מצטטת את מה שאמר במליאה שר הבריאות, דני נווה: "..

ג’ודי וסרמן: אני בכלל חושב (זה דיון במליאה מ-2.5.2004) ולא נחזור אחורה לחוק בית-חולים באשדוד שזה דבר שלא צריך בכלל לבוא לידי ביטוי במסגרת של חקיקה, אלא הוא צריך להיות בגדר החלטה של תכנון מדיניות בריאות במדינת ישראל.

ג’ודי וסרמן: החלטה שמשרדי הממשלה בממשלה ולא דבר שצריך להסדיר במסגרת חקיקה..".

ג’ודי וסרמן: (דברי שר הבריאות לגבי בית-חולים בסכנין).

ג’ודי וסרמן: ולגבי בית-חולים באשדוד, פרוטוקול המליאה מ-23.1.2002, שר הבריאות דאז, נסים דהן: "..

ג’ודי וסרמן: עם גידול האוכלוסייה באזור, משרד הבריאות בפרוגרמה ל- 10 השנים הקרובות מתכנן בית-חולים באשדוד כמו בצפון הארץ, בפרוגרמה של משרד הבריאות הוא קיים.

ג’ודי וסרמן: אמרתי זאת גם שהגוש החוק הזה לקריאה טרומית וגם כשהוגש לקריאה ראשונה".

ג’ודי וסרמן: הוא ממשיך: "לדעתנו החוק מרע עם העיר אשדוד, כי ברגע שיקימו בית-חולים באשדוד על-פי חוק במימון פרטי, הממשלה תראה עצמה פטורה ממחויבות לבית-חולים באשדוד.

ג’ודי וסרמן: ואם בית-חולים במימון פרטי ייקלע לקשיים ויתברר שהוא לא עומד בפני עצמו, סביר להניח שאת המשאבים שהממשלה רצתה להשקיע באשדוד, היא תשקיע בינתיים במקום אחר".

ג’ודי וסרמן: ולהוציא את בית-החולים הפרטי מקשייו או לעשות לו תכנית הבראה".

ג’ודי וסרמן: ובהמשך השר דהאן אומר: "לכן זה אופי הסתייגות שלי ושל שר האוצר.

ג’ודי וסרמן: כשהמשמעות שלהן היא אם הממשלה מחליטה שהיא רוצה להקים את בית-החולים כמו שאומרים בערבית: "אהלן וסהלן", אבל שתביא כסף.

ג’ודי וסרמן: היא לא מתכוונת להעמיד משאבים, כלומר החוק הזה נועד לצורכי פוליטיקה, לצורכי בחירות, דקלרציה לקהל.

ג’ודי וסרמן: אף אחד לא מתכוון להקים להם שם בית-חולים כי המציאות היא שלא מעמידים משאבים..".

ג’ודי וסרמן: אז אלה דברים שאמרו שרי הבריאות לשעבר בהקשרים של הקמת בתי-חולים אחרים.

ג’ודי וסרמן: חוק אחד לא התקדם, הצעת חוק אחת באשדוד הפך להיות הצעת חוק.

ג’ודי וסרמן: ולכן באמת אני הייתי מבקשת הוועדה הזאת תלך בדרך אחרת.

שאול יהלום: איזו דרך?

ג’ודי וסרמן: דרך אחרת.

ג’ודי וסרמן: אפשר לעקוב אחרי התכניות, אפשר לבקש.

שאול יהלום: כבר עוקבים 20 שנה.

שאול יהלום: אני אגיד לך גברתי, במצב מסודר, אם באמת היינו עוסקים במשרד מסויים, ואני לא רוצה כרגע לומר איזה, ובאמת היינו רואים שהמשרד מתנהל פחות או יותר בסדר.

שאול יהלום: ניקח למשל את החינוך שאת הזכרת, פחות או יותר לכל ילד יש בית-ספר במסגרת התקציב ופחות או יותר לא שמעתי שילדי חינוך חובה, פה ושם יש תקלות תמיד, על-ידי חינוך חובה הם לא מקבלים את השירות הראוי.

שאול יהלום: יבוא מישהו עכשיו ויציע הקמת בית-ספר, לפי חוק חינוך חובה, בסכנין.

שאול יהלום: גם אם יש צורך, אין ספק שבסוף המערכת תתגבר על זה, אז זה איזה תקלה או היא לא שמה לב, אבל אם המערכת בכללותה בסדר, אז אין בעיה.

שאול יהלום: גברתי יודעת, תנסי במערכת הבריאות, לא תמיד זה בחקיקה, את לא, נכון, אבל את קוראת את הפרוטוקולים שבוע אחר שבוע, קטסטרופה של חיים ומוות במדינת ישראל.

שאול יהלום: כאן רק השבוע באו כאן רופאי הפגיות, רופאי הילדים ואמרו "חמישים ילדים נפטרים כל שנה בגלל מחדלי הבריאות".

שאול יהלום: באים אנשי האונקולוגיה ואומרים: "נפטרים אנשים בגלל שאין מכונים לרדיו-טרפיה.

שאול יהלום: אין רופאים לרדיו-טרפיה, אין רנטגנולוגים ברדיו-טרפיה".

שאול יהלום: באים אחרים ואומרים: "אנחנו קשישים, לא מקבלים קודין".

שאול יהלום: באים לכאן אנשים ובוכים על סל התרופות.

שאול יהלום: זאת אומרת, אנחנו כאן, את יכולה לראות את החדר השני כל יום תלונות בלי סוף.

שאול יהלום: וטובי הרופאים במדינת ישראל באים ובוכים.

שאול יהלום: אז אנחנו רואים שמערכת הבריאות במדינת ישראל שרויה בקטסטרופה של חיים ומוות.

שאול יהלום: ואין לי ספק שזה לא יכול להיות במדינה שאנחנו שואפים למדינה שמדברת על ערכי האדם.

שאול יהלום: אז באים כאן אנשים ואומרים, "אין לי ברירה".

שאול יהלום: אני צריך, יכול להיות שמחר נעשה חוק על רדיו-טרפיה.

שאול יהלום: כל הדוגמאות העכשוויות שהבאנו נעשה חוקים.

שאול יהלום: בגלל שאין ברירה, צריך לפעמים לזעזע את המערכת והדרך של בית המחוקקים היא לפעמים על-ידי חוק.

שאול יהלום: אז חוק אשדוד מזולזל, חוק סכנין נדחה, ויכול להיות שחוק הקריות ייעשה ויבוא מחר בית-משפט הגבוה לצדק ויגיד, אני נותן צו, יש חוק, חייבים לקיים אותו.

שאול יהלום: ויכול להיות שמחר בוועדת הכספים היא תגיד, יש חוק, אין ברירה, צריך להקצות לזה תקציבים.

שאול יהלום: אין ברירה, האם אנחנו נמצאים במצב שאנחנו רואים שמדינת ישראל על-ידי רשויות התכנון ורשויות הביצוע שלה, לוקחות את המערכת, אולי הכי חשובה, מה יותר חשוב מבריאות.

שאול יהלום: ביטחון – לא.

שאול יהלום: מה כולל ביטחון, שנחיה.

שאול יהלום: עד שאתה מחכה שתהיה מלחמה חס וחלילה ואתה מכין את הטנקים, פה מתים כל יום.

שאול יהלום: מה צריך לחכות לביטחון.

שאול יהלום: לכן אין ברירה אלא לזעזע על-ידי חוק.

שאול יהלום: עכשיו המערכת באיזשהו מקום, ברגע מסוים, תבין שהיא בחוסר שיווי משקל והיא תבוא ותגיד, רגע, אם כבר חברי-כנסת רציניים, שר בריאות לשעבר, את מבינה, זה לא איזה מישהו ככה זה, את רואה חברי-כנסת רציניים באים ואומרים, אנחנו, אין לנו ברירה אלא לזעזע את המערכת על-ידי המכשיר של חקיקה.

שאול יהלום: בייחוד שוועדת שרים לחקיקה ברוך השם, לא דחתה את זה אלא חייבה.

שאול יהלום: אז מה, אנחנו נגיד לא, אנחנו לא מחוקקים.

שאול יהלום: ועדת שרים אישרה את החוק.

שאול יהלום: אז אנחנו נבוא ונגיד, לא, אנחנו דוחים אותו.

שאול יהלום: הרי זה אבסורד נוראי.

שאול יהלום: בייחוד שכל אחד מאתנו שיש מצוקות של מיטות ספציפיות במחלקות וטיפול נמרץ וכל מה שקשור.

שאול יהלום: אני חוזר ואומר, מר פרידמן, אתה צריך לקחת בחשבון שכאן תמיד מדברים שהממשלה צריכה לטפל בכל אחד וכל מיני דברים כאלה.

שאול יהלום: אני אופוזיציה, לא איכפת לי, אבל אני אומר.

שאול יהלום: עכשיו גם אתה, אין ברירה.

שאול יהלום: החוק היה לקריות, היית צריך לשאול את זה בוועדת שרים לחקיקה, למה אתם תומכים בחוק שמדבר על הקריות.

שאול יהלום: אם היה החוק אומר צריכים להקים עוד בית-חולים, הרי שהשר יחליט על מיקומו.

שאול יהלום: אבל לא ככה כתוב.

ג’ודי וסרמן: אני אמרתי מלכתחילה, העמדה היא משפטית גרידא לא מקצועית, בוודאי לא בעניין של בריאות.

שאול יהלום: אין ויכוח על הוועדה ולמציעים שמינהל תקין לא צריך חקיקה לגבי תכניות העבודה של הממשלה.

ג’ודי וסרמן: או-קיי, אבל ראינו בעבר ויש לנו ניסיון בדיוק כמו באותו נושא, בדיוק בהקמת בית-חולים בחוק.

ג’ודי וסרמן: והחוק לא גרם לכך, למרות שזה כן היה בפרוגרמות, אומר שר הבריאות במליאה, "למרות שזה כן היה בפרוגרמות" הוא לא גרם לשום דבר לקרות.

ג’ודי וסרמן: למרות שהחוק מדבר באופן מפורש מי יעשה מה ומתי וכמה וכו', זה לא מה שיניע את המערכת.

ג’ודי וסרמן: אם אדוני שואל אותי מה יניע את המערכת.

ג’ודי וסרמן: תשובתי, הצעת חוק לא תניח את המערכת ואני לא רוצה שתהיה זילות חקיקה.

ג’ודי וסרמן: אני חושבת שלקחת כלי שהוא לא הכלי הנכון כדי לזרז, אז באמת אולי צריך להקים צוות חשיבה ולחשוב מה כן יזרז, מה כן יביא.

ג’ודי וסרמן: איך כן להקצות משאבים.

שאול יהלום: לא, אני אגיד לך מה.

שאול יהלום: אם נעשה מחר הפגנה אולי, ניקח את כל החולים של הקריות ונסיע אותם למשרדו של שר הבריאות והאוצר והממשלה, ויקומו ויהיו הפגנות.

שאול יהלום: למה הנכים היו צריכים לשבות.

שאול יהלום: תראי, גברתי היתה חלק שעבדנו כאן שלוש שנים על חוק ההנגשה, על פרק ההנגשה.

שאול יהלום: מה יותר מאשר לתת לאנשים עם מוגבלות הנגשה.

שאול יהלום: למה זה צריך להיות הצעת חוק פרטית.

שאול יהלום: למה לא זה לא צריך להיות הצעת חוק ממשלתית.

שאול יהלום: באה הממשלה שמודרכת על-ידי ערכי כבוד האדם ומציעה חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

שאול יהלום: זה לא מעניין אותם בכלל.

שאול יהלום: הם לא חושבים על זה.

שאול יהלום: הם לא מודעים לזה ואז צריכה לבוא הצעת חוק פרטית, לדון שלוש, וליצור מצב שהחוק מתקבל.

שאול יהלום: זאת אומרת, את נמצאת במצב של א-נורמליות.

שאול יהלום: אז יש דברים שראויים לחקיקה, אני לא מתווכח, אבל יש דברים שבאמת לא ראויים לחקיקה.

שאול יהלום: אבל א-נורמליות של הממשלה, התנהגות הממשלה בתחום הבריאות אני אומר, מחייבת אותנו לצעדים בלתי שגרתיים.

שאול יהלום: יכול להיות שאחרי הקריאה הראשונה, יבואו יהודה רון כאן עם שר הבריאות ויגידו לנו, רבותיי, אל תמשיכו אנחנו כותבים מכתב לוועדה שבאמת הליכי החקיקה, אלה השלבים.

שאול יהלום: אבל כל עוד שזה לא נעשה אלא רק נעשה כפי שמר רון אומר, במסגרת תכנית כללית של 2015, עשרים וכמה, שיהיה בית-חולים, זה לא מספק את אף אחד מאתנו.

שאול יהלום: אז כבר נצטרך עוד חדרי לידות לנכדים.

שאול יהלום: אבל עכשיו צריכים לחולים.

אפרים סנה: אפשר להוסיף משהו אדוני היושב-ראש?

שאול יהלום: רגע, עכשיו היועצת המשפטית מדברת.

ג’ודי וסרמן: אני מבינה שכיוון של הוועדה לאשר את הצעת החוק ולכן יש לי כמה הערות לגופו של החוק.

ג’ודי וסרמן: כמה דברים שפשוט חסרים בה.

שאול יהלום: בבקשה.

ג’ודי וסרמן: ראשית, לא נאמר בהצעת החוק מי יקים את בית-החולים, על איזה קרקע זה יוקם, מתי זה יוקם.

ג’ודי וסרמן: ומהאוצר, אני צריכה הערכת עלות.

ג’ודי וסרמן: על מה מדובר, גם אין גודל בית-החולים.

ג’ודי וסרמן: אני מניחה שבית-חולים קטן הוא יותר עולה פחות מאשר בית-חולים גדול.

ג’ודי וסרמן: ואלה לפחות נקודות בסיסיות שחייבות להיות.

ג’ודי וסרמן: כי אחרת זה פשוט הצהרה, יוקם בית-חולים.

ג’ודי וסרמן: מי יקים, איך יקים, באיזון מימון יוקם.

ג’ודי וסרמן: המנהל יורה.

ג’ודי וסרמן: מישהו יבוא לבקש ובפקודת בריאות נאמר שהמנהל הוא זה שנותן הרשאות.

ג’ודי וסרמן: אז פה בעצם נאמר, על אף שכתוב שמה שהוא נותן הרשאות, אתה תיתן הרשאה.

ג’ודי וסרמן: זאת אומרת, מחייבים אותו לתת הרשאה.

ג’ודי וסרמן: אבל מישהו, או המדינה או איזשהו גוף פרטי, או אינני יודע מי, צריך לבוא ולהגיד, אני מחר רוצה להקים.

ג’ודי וסרמן: ואז לפי החוק הוא יהיה חייב לתת את ההרשאה.

ג’ודי וסרמן: אבל פוזיטיבית מי יעשה את זה?

ג’ודי וסרמן: זאת אומרת, מי יקים את בית-החולים?

ג’ודי וסרמן: האם מדובר במיזם פרטי האם מחייבים את הממשלה להקים, אני לא יודעת, המדינה תקים בית-חולים?

אפרים סנה: כן, המדינה תקים.

נעמי בלומנטל: ואם אחר-כך יחליטו אחרת, עדיין אפשר.

שאול יהלום: לא, את יכולה לומר המדינה או מי.

ג’ודי וסרמן: אבל אם מחייבים, אז צריך להיות ברירת מחדל.

ג’ודי וסרמן: המדינה, אלא אם כן יזם פרטי יקים.

שאול יהלום: גם יכול להיות מכרז.

שאול יהלום: גם יכול שהמדינה תבוא בדברים עם קופות החולים וקופת חולים מכבי תסכים להקים.

אפרים סנה: תביני, אני בשעתו באתי בדברים עם יזמים באזור הצפון על בניה באותו בית-חולים שכמובן לא היה וגם לא יהיה, מעין קומבינציה.

אפרים סנה: כלומר, שהם יבנו את בית-החולים ויקבלו.

ג’ודי וסרמן: "הם" זה הפרטיים?

אפרים סנה: הפרטיים.

אפרים סנה: הם יקבלו בתמורה את זכויות התפעול של החניה, של החניון, של כל דבר שהוא לא מדיציני, שהוא לא רפואי ושאפשר למכור אותו בכסף, כתמורה לדבר הזה.

אפרים סנה: למיקום ההוא היה יתרון נוסף, הוא ישר ליד קו הרכבת.

אפרים סנה: בזבוז גדול מאוד שהתכנית הזאת נגנזה.

אפרים סנה: אני אתן לך דוגמה.

אפרים סנה: הצד הרפואי הוא טיפול של המדינה, ואפשר להגיע עם יזמים לכל מיני הסכמים.

אפרים סנה: אני אמרתי, בואו, קחו אתם את הפארקים, זאת אומרת, את המתנות, אבל אתם תבנו בשביל המדינה ושהמדינה תתפעל.

שאול יהלום: החובה צריכה להיכנס בחוק.

שאול יהלום: המדינה חייבת להקים, אבל המדינה יכולה למצוא יזמים וקבלנים על-פי ראות עיניה ובדרך שתמצא לנכון.

יובל פרידמן: רציתי להתייחס בהמשך למה שאמר חבר-הכנסת סנה.

יובל פרידמן: דיברת על זה שבית-חולים באשדוד אחד הסימנים המובהקים לזה שלא היה בו צורך, זה העובדה שיזמים לא ניגשו למכרז.

יובל פרידמן: לכן אני מציע שאם כבר הולכים לכיוון הזה, שנקבע, או בשיטת B.U.T או יזם פרטי, יקים את הסיפור הזה.

אפרים סנה: אתה כבר רוצה להחליף את בית-החולים.

יובל פרידמן: לא, אני לא מחליף אותו.

שאול יהלום: מר פרידמן, אנחנו מטילים את האחריות על המדינה בכל דרך שתמצא לנכון.

אפרים סנה: בניה ב-BUT.

יובל פרי	דמן: או ב-PFI זה יותר טוב.

אפרים סנה: בדיוק.

אפרים סנה: B.U.T זה לא טוב בארץ.

אפרים סנה: בניה ב-PFI, מאה אחוז, אבל לא תפעול ב-PFI.

אפרים סנה: התפעול הוא תפעול שחייב לפי קריטריונים של המדינה.

נעמי בלומנטל: סליחה, אבל גם אז המדינה יכולה למצוא.

שאול יהלום: כמו שמדינת ישראל מקימה בית-סוהר והיא מקימה אותו כבית-סוהר פרטי, בתפעול חוקי המדינה, פיקוח ורגולטור של המדינה.

ג’ודי וסרמן: יכולת לדבר על הקמה ולא הפעלה.

ג’ודי וסרמן: אנחנו לא נכנסים להפעלה.

ג’ודי וסרמן: אז הוועדה אומרת, המדינה תקים אותה והיא רשאית להתקשר בדגם של בית חולים באשדוד, עם מיזמים פרטיים, היא תפרסם מכרז.

שאול יהלום: "בכל דרך שתמצא".

נעמי בלומנטל: אל תזכירי את אשדוד.

ג’ודי וסרמן: לא, אני מדברת על הדרך.

שאול יהלום: "המדינה בכל דרך שתימצא לנכון".

ג’ודי וסרמן: או.

ג’ודי וסרמן: קיי., עכשיו לעניין הקרקע.

ג’ודי וסרמן: אנחנו מדברים על הקצאת קרקע ממינהל מקרקעי ישראל.

ג’ודי וסרמן: קרקע של המדינה?

ג’ודי וסרמן: לא קרקע פרטית?

נעמי בלומנטל: חלק יכול להיות מינהל, וחלק יכול להיות פרטי.

ג’ודי וסרמן: מה זה חלק?

ג’ודי וסרמן: אם מחייבים, אז צריך לחייב איזשהו גוף.

שאול יהלום: אם כתוב להיות תוטל על המועצה חובה להקצות שטחים.

ג’ודי וסרמן: איזה מועצה ואיפה השטחים?

שאול יהלום: מינהל מקרקעי ישראל.

שאול יהלום: האם על המועצה חובה להקצות שטחים, אני לא נכנס כאן אם הם מקצים את השטחים משטחי מדינה או שהם יקנו שטח.

שאול יהלום: החובה על מינהל מקרקעי ישראל להקצות שטח, זה כתוב.

איתן ענבר: ישנו שטח שמוקצה לטובת מבני ציבור.

אפרים סנה: זה לא אותו אזור, זה בהר הזה של גל-עם.

שאול יהלום: אנחנו לא נכנסים כרגע לאיתור השטח.

ג’ודי וסרמן: עכשיו אם אנחנו מדברים על חובה של הקמת בית-חולים על-ידי מדינה, אני צריכה מהאוצר הערכת עלות על כמה אנחנו מדברים, לפי סעיף 138 א' לתקנון.

יובל פרידמן: אני יכול לומר כבר עכשיו את ההערכות שדיברנו עליהם, רק על ההקמה, אני לא מדבר על הקרקע, אנחנו מדברים על לפחות 50 מיליון דולר.

יובל פרידמן: שהקמת בית-חולים אין ספק שהיא תגדיל את ההוצאה למערכת הבריאות בסכומים שאי אפשר לאמוד אותם.

יובל פרידמן: כך שהעלויות יהיו הרבה יותר גבוהות.

שאול יהלום: אבל ההקמה זה 50 מילון דולר?

יובל פרידמן: רק להקים את המיטות.

יובל פרידמן: אבל בכל מקום בעולם, ברגע שבונים מיטה, היצע יוצר ביקוש.

יובל פרידמן: זה מערכת בריאות.

אפרים סנה: אנחנו מדברים על 400 מיטות?

יהודה רון: יש איזשהו מינימום מסוים וגם מקובל בעולם, שמתחת לזה אין טעם להקים בית-חולים.

יהודה רון: אז צריך להתחיל ב300- מיטות.

יהודה רון: עכשיו עם אופציה כמובן להרחבה פרטית במידה והאוכלוסייה תגדל.

יהודה רון: ומדובר במיטות בסיסיות.

יהודה רון: עכשיו שטח למיטה, אני אומר שטח ברוטו למיטה, הוא בערך כ-100 מטר.

יהודה רון: זאת אומרת, אני לוקח מעבר למחלקות, יש מכונים, מעבדות, יש מיון ויש חדרי טרנספורמציה וכו'.

יהודה רון: אנחנו מדברים על סדר גודל של 30 אלף מטר.

יהודה רון: 30 אלף מטר סדר גודל, עם ההצטיידות זה יצא לסדר גודל של 90 מיליון דולר ולא 50.

אפרים סנה: עם ההצטיידות?

יהודה רון: ודאי.

יהודה רון: אנחנו מדברים על 30 אלף מטר לפי 2,500, זה סדר הגודל.

ג’ודי וסרמן: מאחר והכוונה שיקימו את בית-החולים תוך פרק זמן סביר ולא כמו שאמר אדוני היושב-ראש, תוך 10 שנים או מאה שנה, אנחנו צריכים איכשהו להגביל.

ג’ודי וסרמן: זאת אומרת, אם אנחנו אומרים המדינה תקים בעצמה או באמצעות מישהו אחר, האם המחוקקים לא מעוניינים לומר, תוך מספר שנים.

אפרים סנה: אני מוכן, אם שר הבריאות יציע.

אפרים סנה: היו"ר שאול יהלום: רבותיי, אני מציע ככה.

אפרים סנה: אנחנו מאשרים, קודם כל מאחדים את שתי ההצעות.

אפרים סנה: זה צריך אישור של ועדת הכנסת או לא?

ג’ודי וסרמן: לא.

שאול יהלום: מאחדים את שתי ההצעות חוק.

שאול יהלום: בי"ת, מאשרים את שתי ההצעות כאשר יגיעו אלינו הבקשות לתיקונים, תכף אני מהם.

שאול יהלום: מאשרים את הצעת החוק לקריאה ראשונה.

שאול יהלום: תוך שבוע ימים אני מבקש ממר רון וממר פרידמן, לתת לנו תחזית של שני דברים.

שאול יהלום: אחד, תחזית ריאלית של ההקמה.

שאול יהלום: בהנחה שהחוק מתקבל ורוצים מיד עם קבלתו, נניח לצורך העניין שהוא מתקבל, אפשר ב- 1 לינואר 2006 להתחיל בתהליכים.

שאול יהלום: אז כמה זמן אתם צריכים תכנון, הקמה וכו'?

שאול יהלום: נגיד שתוך X שנים, בית-החולים צריך לקום.

שאול יהלום: הדבר השני, עלות תקציבית.

שאול יהלום: עלות תקציבית מדויקת שצמודה לחוק.

שאול יהלום: מדויקת הכוונה שכאן אומר פרידמן 50, ואתה 90.

שאול יהלום: עדיין 40 מיליון דולר יכולה להחזיק את כל חברי הכנסת על משכורתיהם.

שאול יהלום: אנחנו נעשה רק הצבעה של חמש דקות.

שאול יהלום: זאת אומרת, לא נצטרך לעשות ישיבה, רק פורמלית להצביע ונכין את החוק.

ג’ודי וסרמן: אחרי שנקבל את הנתונים, על סמך זה אני אנסח את הצעת החוק וזה יובא להצבעה.

אפרים סנה: מתי זה אחרי זה?

שאול יהלום: בתוך שבוע בערך.

יהודה רון: אדוני היושב-ראש, העיסוק שלי מעבר לתכנון, אני עוסק בעצם בבינוי של בתי-חולים.

יהודה רון: אני עוסק במטריה.

יהודה רון: אני מפרסם את המכרזים גם.

יהודה רון: זאת אומרת, אני מכיר את המחירים, אנחנו גם קובעים את הסטנדרטים.

יהודה רון: זאת אומרת, מה צריך להיות גודלה של מחלקה וכו'.

יהודה רון: זה גם מופיע בספרים, ככה שאת הנתונים אני מכיר, אין טעם שאני אחזור.

יהודה רון: זה סדרי הגודל.

יהודה רון: עכשיו ברור שלכל מקום בהתאם לטופוגרפיה שלו.

שאול יהלום: צריך שזה יהיה כתוב.

שאול יהלום: עם כל הכבוד, אם נציג האוצר אומר 50 מיליון דולר ונציג משרד הבריאות אומר 90 מיליון דולר, ושני הדברים רשומים בפרוטוקול, אנחנו חייבים שיישבו ביניהם חמש דקות ויביאו לנו הצעה מוסכמת.

שאול יהלום: הרי האוצר צריך לתת לנו הצעה סגורה.

ג’ודי וסרמן: גם לעניין המועדים.

יגאל יאסינוב: אבל אנחנו צריכים לקבל את האחד של ממשלה.

שאול יהלום: אם תוך שבוע הם לא יתנו, אז שמענו כאן.

נעמי בלומנטל: אני רוצה לשאול שאלה.

נעמי בלומנטל: הלוא למשרד הבריאות אין בהכרח מודל של בית-חולים אחד שמתאים לכל אזור ואזור, וזה מה שבעצם עשו מבחינה מקצועית, ייתכן באזור כזה שאנחנו צריכים יותר תשומת לב, נגיד אוכלוסייה מבוגרת, דברים מסוג זה.

יהודה רון: אלה מחלקות בסיסיות.

שאול יהלום: חברת-הכנסת בלומנטל מתכוונת שמאחר ובקריות יש את הלבניות, אם צריך להיות פילטרים מיוחדים בחלונות של בתי-החולים.

נעמי בלומנטל: סליחה, אגב, אדוני צודק בהחלט.

נעמי בלומנטל: באמת באזור ההוא, אחת הבעיות הקשות זה הריכוז העצום שקיים של כל התעשיות המאוד מסוכנות שמה.

נעמי בלומנטל: שכל הזמן מתריעים בפני זה.

נעמי בלומנטל: אז יוכל להיות בית-חולים מסוג זה, צריך להיות ער במיוחד לבעיות.

נעמי בלומנטל: לכן אני אומרת, שאתם עושים תחשיב זה לא פשוט במובן הזה שיכול להיות שזה בית-חולים שיתרכז.

נעמי בלומנטל: יש מחלקה שהיא יותר זולה ממחלקה אחרת.

יהודה רון: אנחנו לא דיברנו על מחלקות כמו ניו-כירורגיה.

יהודה רון: אמרתי לך, מחלקות בסיסיות.

יהודה רון: בית-חולים כללי עם המחלקות הבסיסיות.

יהודה רון: זה ילדים, יולדות, פנימית, נשים.

יהודה רון: זה הדברים, אורולוגיה, אורטופדיה, כירורגיה, הדברים הסטנדרטים הרגילים.

שאול יהלום: תודה.

רני גורלי: סגן ראש העיר בקרית ביאליק, הציע לנו לבוא ולשמוע כי אנחנו הצענו לקדם את זה בעזרת המגזר הפרטי.

שאול יהלום: ברוכים הבאים.

יהודה רון: רק הערה קצרה.

יהודה רון: זה נופל כל פעם שאני שומע את הטיעון הזה, שבאזור חיפה יש שיעור מיטות גבוה.

יהודה רון: אני רוצה באמת בשני משפטים פעם אחת.

שאול יהלום: מי טוען את זה?

וילמה מאור: האוצר טוען ש שאלה נתוני משרד הבריאות.

יהודה רון: אלה לא נתוני משרד הבריאות.

יהודה רון: צריך לזכור שני דברים.

יהודה רון: בתי החולים בחיפה, לפחות אחד מהם, משרת את כל אזור הצפון.

שאול יהלום: במפורש, אפילו בהצעה שלהם, הם הציעו לסגור ולהעביר את המיטות לרמב"ם.

שאול יהלום: הרי הם לא הציעו מעולם לצמצם את המיטות.

יהודה רון: לא, אבל הם משתמשים עכשיו בטיעון, למה לא צריך בכלל בית-חולים.

נעמי בלומנטל: יש לי עוד הערה אחת.

נעמי בלומנטל: היתה הצעת חוק לגבי בית-חולים בסכנין שהאזור, זה לא רק מסכנין אגב, זה יותר קרוב ומשרת בהחלט גם את האזור ההוא.

אפרים סנה: מילה ושאלה, לגבי ההבדל שבין ההצעה הזו לבין הצעות החוק האחרות.

אפרים סנה: גם הצעת החוק השנייה היתה הצעה פוליטית, לא במקרה הגישו אותה סיעות מאוד מסוימות, והם גם אמרו שזו היתה הצעה מחליפה.

אפרים סנה: זה לא שישבו איזה מומחים ואמרו, בית סכנין, 300 מטר מהמסגד שם צריך לקום בית חולים.

אפרים סנה: לא, זו היתה הצעה פוליטית עם מניעים פוליטיים ולכן גם היא לא עברה למליאה.

אפרים סנה: עכשיו ההצעה של בית-החולים באשדוד שוב זה היתה הצעה ביסודה הצעה פוליטית ללא צידוק מקצועי מספיק.

אפרים סנה: לבטח לא בעדיפות שקבעו מומחים, והמומחים שמו את זה מול מקום שלוש או ארבע, ולא במקום מספר אחד.

אפרים סנה: דבר אחרון שאני רוצה להעיר ומר רון תתקן אותי אם אני טועה.

אפרים סנה: בכל פרמטר של אשפוז ומיטות אשפוז לאוכלוסייה מדינת ישראל נמצאת במקום האחרון בעולם מבין המדינות המפותחות.

אפרים סנה: אם אני לא משווה אותנו לזימבבווה.

אפרים סנה: אבל בין הקרויות מפותחות, אנחנו במקום האחרון.

יהודה רון: בתקנון של גיל.

אפרים סנה: כן.

אפרים סנה: ולכן אין ברירה אלא ללכת למהלך הזה.

אפרים סנה: אני מפחד מאיזשהו צפי מבחינת לוח זמנים.

שאול יהלום: תוך שבוע אנחנו נעלה להצבעה.

אפרים סנה: מאה אחוז.

שאול יהלום: החלטנו כבר היום חיובית.

שאול יהלום: טרום הצבעה, החלטנו עכשיו חיובית בעד, החלטנו טרום הצבעה בעד.

שאול יהלום: מאחר ויהיה שינוי ניסוח ותיקונים ומחלוקת על התקציב, אז אנחנו בעוד שבוע לא נשנה עקרונית, אבל נצטרך להצביע.

אפרים סנה: מה שיגיד משרד הבריאות מקובל עלי.

יגאל יאסינוב: אני רוצה להגיד שאני הצבעתי בעד החוק הזה בטרומית, ואני מתכוון להצביע כמו שתמכתי באישור היום, כי המטרה היא טובה.

יגאל יאסינוב: אני רק רוצה להגיד שאנחנו באמת חייבים לברוח מעניין של בתי חולים צריך להקים בחוק.

יגאל יאסינוב: העניין הזה זה לא עניין של חוק וזה צריך להיות החלטת ממשלה או של החלטת משרד מסוים.

יגאל יאסינוב: אנחנו עושים את זה אך ורק בגלל שבמשך, אני פה כבר במשך שנתיים יחד עם אדוני, שומעים שאין צורך, אין צורך, אין צורך ואין צורך.

יגאל יאסינוב: וחברי כנסת היו חייבים לבוא ולהגיד, לא, אנחנו גם כן יודעים משהו ויש צורך.

יגאל יאסינוב: ואני מסכים שהחוק הוא פוליטי לא פוליטי, אבל הוא צריך לקדם.

שאול יהלום: תודה רבה, הישיבה נעולה.