ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 428, 2005-06-07 10:30

שאול יהלום: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

שאול יהלום: מיד לאחר השביתה שהיתה בתעשייה הצבאית, אם אפשר לקרוא לזה שביתה, פנו אליי אנשי התעשייה הצבאית וביקשו לכנס את הוועדה, והנה אנחנו יושבים.

שאול יהלום: למותר לציין שהתעשייה הצבאית היא חברה ממשלתית, ומקובל שהממשלה דואגת לחברותיה, לכן משונה שחברה ממשלתית צריכה להתדפק על פתחי הממשלה.

שאול יהלום: הממשלה צריכה להיות אחראית לכל חברותיה, גם אם חברה ממשלתית מתנהגת באופן עצמאי, ובוודאי אסור להגיע למצב שלא ישולמו משכורות, קל וחומר שלא ישולמו משכורות לגמלאים.

שאול יהלום: כפי שאני מבין, בחודש מאי לא שולמו משכורות עדיין, הן לכל עובדי החברה והן לכל גמלאיה.

שאול יהלום: זה כשלעצמו דבר חמור, ובאחריות נושאים בוודאי בעלי המניות, שזה ממשלת ישראל.

שאול יהלום: לכן נתכנסנו כאן, כדי לדון בנושא, כאשר ברור כי תביעתנו הראשית מהממשלה, להיכנס לעובי הקורה ולטפל בבעיה.

שאול יהלום: לא יתכן שכך ינהגו בחברה ממשלתית, קל וחומר כשמדובר בחברה ממשלתית כמו התעשייה הצבאית, שהיא אחד ממוקדי הגאווה של מדינת ישראל ומייצרת בהיקף של מיליונים רבים, למעלה ממיליארד דולר, כאשר למעלה מ-50% מפעילותה מיועד לייצוא.

שאול יהלום: אחד המרכיבים בביטחון מדינת ישראל כולל בוודאי את המשך העבודה והתפקוד של חברת התעשייה הצבאית ושעובדיה ירגישו שהם עושים מלאכתם במוטיבציה גבוהה ללא בעיות של משכורות שאינם מביאים הביתה.

שאול יהלום: זה כמובן הדבר הראשי, זאת נקודת המוצא של הוועדה הזאת, שממנה אנו יוצאים.

שאול יהלום: אני רוצה קודם כול לבקר באופן קשה מאוד-מאוד את צמרת משרד הביטחון.

שאול יהלום: כאשר זימנתי את הישיבה, זימנתי את שר הביטחון, סגן שר הביטחון ומנכ"ל משרד הביטחון ואף אחד מהם לא הסכים לבוא.

שאול יהלום: זה לא שהם ביקשו שהישיבה תתקיים בתאריך אחר, אלא אף אחד מהם לא הסכים לבוא.

שאול יהלום: אנחנו מניפים אצבע מאשימה כלפי משרד הביטחון, שצריך להוביל את העניין, להיאבק על הכסף, להיאבק מול האוצר, להיאבק על תנאי עבודה, מחייה ותפקוד נאותים של החברה.

שאול יהלום: לכן אני מאוד-מאוד מצטער.

שאול יהלום: מי בכל אופן הגיע ממשרד הביטחון?

שאול יהלום: אף אחד עדיין לא הגיע.

שאול יהלום: אמורה להגיע גברת חמדה מרק, היועצת הכלכלית, אולם טרם הגיעה עד לרגע זה.

שאול יהלום: הביקורת הקשה ביותר שלנו היא כלפי משרד הביטחון, שצמרתו לא הגיעה לכאן.

שאול יהלום: אני רואה בזה זלזול במאבק וזלזול בחברה.

שאול יהלום: לא יתכן שמשרד הביטחון שמוזמן לוועדה של הכנסת יתחמק.

שאול יהלום: אני מניח שההתחמקות נובעת מכך שאין להם תשובה.

שאול יהלום: אני מניח שאם היו להם תשובות טובות, היו שמחים נוכח ההתרחשות בשטח לבוא ולתת את התשובות.

שאול יהלום: מאחר וקרוב לוודאי – וזה שלא באו רק מחזק את עמדתי – אין להם תשובות, הם לא יכולים לעמוד מולנו כאן ולתת תשובות ולרשום את התשובות בפרוטוקול דברי ימי הכנסת, לכן לא באו.

שאול יהלום: ואף-על-פי-כן, זאת ביקורת קשה כלפי שר הביטחון, שלא דאג לבוא או לשלוח את האנשים המתאימים מטעם משרדו, למרות בקשותינו.

שאול יהלום: דרך אגב, ביום שראשי משרד הביטחון הודיעו לי שלא יבואו לישיבה, העברתי את הנושא לטיפול יושב-ראש הכנסת וביקשתי את התערבותו, אולם גם התערבותו של יושב-ראש הכנסת לא נשאה פירות.

שאול יהלום: אתמול יושב-ראש הכנסת הודיע לנו שהוא מרים ידיים כי הוא לא מצליח לשכנע את אנשי משרד הביטחון לבוא לכאן.

שאול יהלום: כפי שאמרתי, מדובר כאן בהתחמקות קשה, לא טובה.

שאול יהלום: מעבר להתחמקות ומעבר לאי-מילוי תפקידם וחובתם במדינת ישראל הדמוקרטית, אני לא רואה שום סיבה להתנהגות הזאת.

שאול יהלום: נמצא כאן ממלא-מקום מנכ"ל התעשייה הצבאית.

שאול יהלום: אנא תפתח את הדיון ותסביר לנו מה קורה.

אבי פלדר: בוקר טוב לכולם, אדוני היושב-ראש, ברשותך, ברצוני לומר כמה מילים, לחזור להיסטוריה של התעשייה הצבאית.

אבי פלדר: עד נובמבר 1990 התעשייה הצבאית היתה יחידת-סמך של משרד הביטחון.

אבי פלדר: בנובמבר 1990 נחתם הסכם, ובעקבותיו התעשייה הצבאית הפכה להיות חברה ממשלתית, במאה אחוז בעלות ממשלתית.

אבי פלדר: כאשר אנחנו מסתכלים היום בראייה היסטורית על ההסכם שנחתם ב-1990 ומנתחים מה קרה, זה היה הסכם גרוע, שהרבה מאוד תעשיות למדו ממנו מה לא לעשות.

אבי פלדר: בהסכם הזה לקחנו על עצמנו כחברה התחייבויות ולא קיבלנו נכסים.

אבי פלדר: אני לא מכיר דבר דומה לזה בחברה עסקית.

אבי פלדר: לקחנו על עצמנו במשך כל השנים האלה מטלה אדירה של ניהול החברה הזאת.

אבי פלדר: ירדנו מ-11,000 עובדים בשנת 1990 ל-2,800 עובדים היום, וזה נעשה בשיתוף פעולה הדוק ומלא עם ועד העובדים של התעשייה הצבאית.

אבי פלדר: יושב כאן יושב-ראש ועד העובדים.

אבי פלדר: אני מוכרח להגיד, יושבים כאן אנשים מהתעשייה הצבאית שהם מלח הארץ.

אבי פלדר: אני כבר 23 שנים בתעשייה הצבאית, כעת מתחיל את שנתי ה-24 בחברה.

אבי פלדר: אני יודע מה מסוגלים האנשים האלה לעשות.

אבי פלדר: מה שקורה היום בתעשייה הצבאית – אנחנו צריכים להסתכל להם בעיניים, ויש לי בעיה בעניין הזה.

אבי פלדר: אנחנו יושבים על קרקעות במרכז מדינת ישראל ששוות מיליארדי דולרים.

אבי פלדר: אם הייתי יכול כמנכ"ל חברה עסקית לקחת את הקרקעות האלה כביטחונות וללכת כך לבנק - - -

שאול יהלום: אתה מדבר על רמת השרון.

אבי פלדר: ברמת השרון, ולא רק ברמת השרון.

אבי פלדר: אם הייתי יכול ללכת לבנק ולקבל כסף, כאשר הקרקעות הן הבטוחה, אני משוכנע שלא הייתי יושב כאן, אני משוכנע שהחברה הזאת היתה עובדת אחרת.

אבי פלדר: מה קורה בשנים האחרונות בחברה: אנחנו חותמים מזה כמה שנים על הסכם פרישת עובדים, מתייעלים.

אבי פלדר: הדברים נעשים טוב בהרבה מכפי שנעשו לפני כמה שנים, וזה תהליך טבעי שקורה בכל חברה.

אבי פלדר: אני יכול לומר שאנחנו פותחים את השנה ב-1 בינואר עם מינוס 20 מיליון דולר כבר 5 שנים.

אבי פלדר: הסיבה היא הסכם שכר שנחתם לפני כמה שנים, כאשר עלות השכר של 1,200 גמלאים, שלא קיבלו את שכרם בחודש זה, היא 20 מיליון דולר בשנה.

אבי פלדר: קחו את ה-20 מיליון דולר בשנה ותכפילו אותם בחמש – זה מסתכם ב-100 מיליון דולר.

אבי פלדר: אם הכסף הזה היה בקופה לא היינו יושבים כאן, היינו יושבים במקום אחר, היינו עובדים על-יד המכונות עם חומרי גלם, בעבודה מלאה ללא שום בעיה.

אבי פלדר: אבל עובדה שמדי שנה ב-1 בינואר אנחנו בגירעון של 20 מיליון דולר, צריכים להכניס את היד לכיס ולשים אותם על השולחן.

שאול יהלום: לדעתך שכר הגמלאים היה צריך להיות משולם באופן ישיר על-ידי הממשלה?

אבי פלדר: כן, על-ידי הבעלים.

אבי פלדר: בדרך כלל הבעלים הם שנותנים את שכר הגמלאים.

אבי פלדר: אני מכיר טענה, שעלות הגמלאים יקרה.

אבי פלדר: דרך אגב, בשנת 1990 היו לנו 11,000 עובדים, היום יש לנו 2,800 עובדים.

אבי פלדר: ירדו 8,000 עובדים מהחברה הזאת.

אילנה כהן: אבל זה הסכם קיבוצי עם הגמלאים שנחתם כאשר התעשייה הצבאית הפכה לחברה ממשלתית, זה ידוע.

אילנה כהן: חוזר אותו סיפור כמו בבית-החולים "ביקור חולים".

יגאל יאסינוב: ב"ביקור חולים" היו גניבות, זה משהו אחר.

יגאל יאסינוב: כאן הגמלאים היו עובדי מדינה.

אילנה כהן: לא משנה, כאן המדינה גונבת.

אבי פלדר: קראתי בימים האחרונות בעיתונים פרסומים על ה-9 מיליארד שקלים.

אבי פלדר: זה מתמטיקה פשוטה: עובד היוצא בפרישה מוקדמת – העלות מעל 1 מיליון שקל.

אבי פלדר: כפול 8,000 עובדים – זה 9 מיליארד שקלים.

אבי פלדר: יש לנו כאן קודם כול מתמטיקה פשוטה.

אבי פלדר: בשוליים קיבלנו כסף מהבעלים להתייעלויות, לשיפורים כאלה או אחרים, אבל רק בשוליים.

אבי פלדר: הרוב הלך לתשלומי הפרישה.

אבי פלדר: בשנים האחרונות שילמנו מכיסנו 25 מיליון דולר תשלומי ריבית על הלוואות בגין פרישת עובדים בשנת 1998.

אבי פלדר: אפשר לבדוק את זה.

אבי פלדר: קחו את שני הסכומים האלה, ה-100 מיליון דולר וה-25 מיליון דולר, זה הסיכום.

שאול יהלום: כל התוכניות לפרישה מוקדמת אושרו על-ידי הממשלה?

אבי פלדר: כן, בוודאי.

יגאל יאסינוב: והכול מכספי החברה.

אבי פלדר: בכל חברה עסקית יש כסף להשקעה.

אבי פלדר: אצלנו אין כסף להשקעה.

אבי פלדר: אנחנו לא משקיעים.

אבי פלדר: כל הזמן אנחנו רצים אחרי הזנב במטרה לשלם, לעמוד בחובות לספקים, בחובות לגמלאים, בחובות למטלה שלנו לשלם לעובדים משכורות מידי 9 בחודש, זה הדבר המרכזי שאנחנו צריכים לעשות.

אבי פלדר: אני רוצה לדבר בקצרה על המצב העסקי של החברה.

אבי פלדר: כמו שאמרתי, אני כבר 23 שנים בחברה הזאת.

אבי פלדר: התחלתי כמהנדס ואני מכיר כמעט את כל האנשים שנמצאים כאן.

אבי פלדר: עמדתי על-יד המכונה לצד מר יוסי דאלי, הנמצא כאן, וביחד בנינו לצה"ל את המוצרים הטובים ביותר, שיש אליהם הערכה רבה עד היום.

אבי פלדר: לחברה הזאת יש הזמנות ב-1.1 מיליארד דולר.

אבי פלדר: היום אנו עושים את פרויקט ההשבחה הגדול ביותר בעולם שהוזמן על-ידי הצבא הטורקי, ממשלת טורקיה.

אבי פלדר: אני חושב שהוא הזמין את זה בדין ולא בחסד, כי הגיע למסקנה שמי שיודע לעשות את זה הכי טוב זה מדינת ישראל, התעשייה הצבאית של מדינת ישראל.

אבי פלדר: אני חושב שזאת גאווה לא רק לתע"ש, אלא גאווה לאומית.

אבי פלדר: אנחנו מתכננים מכירות של 440 מיליון דולר בשנה הקרובה.

אבי פלדר: אבל אני כבר אומר, כתוצאה מאי-תשלום לספקים הגלגלים שלנו נעצרים.

שאול יהלום: לא הבנתי את המספרים.

שאול יהלום: אמרת שהיקף העבודה למעלה ממיליארד דולרים.

אבי פלדר: יש לנו צבר הזמנות של למעלה ממיליארד דולר, ומתוכן 440 מיליון דולר בשנה הקרובה.

אבי פלדר: מיליארד הדולרים מתחלקים ל-3-4 שנים, ויש גם פרויקטים של 5-6 שנים.

אבי פלדר: כלומר, עד סוף העשור יש הזמנות בחלק מן המקומות, ואנחנו צריכים לעבוד ביום-יום כדי להביא עבודה נוספת, ואת זה אנחנו יודעים לעשות.

שאול יהלום: 440 מיליון שקל – זה כולל הזמנות מצה"ל?

אבי פלדר: כולל הזמנות מצה"ל, כולל הכול.

אבי פלדר: 60% מיועד לייצוא ו-40% לצה"ל.

אבי פלדר: דרך אגב, גברת חמדה מרק, היועצת הכלכלית של משרד הביטחון הגיעה.

אבי פלדר: ב-4 החודשים הראשונים של השנה לא מכרנו תוצרת ב-160 מיליון שקל, שהם כמעט 40 מיליון דולר, כתוצאה מכך שלא היה לנו כסף לשלם לספקים, לא היה לנו כסף לרכוש חומרי גלם.

אבי פלדר: אנחנו כמו מקדחה שקודחת באדמה, חופרת עמוק יותר ויותר ומגיעים למצב שבעוד כמה חודשים לא נוכל לעמוד בשום מחויבות שלנו.

אבי פלדר: אנחנו עושים מאמץ גדול מאוד למנוע קריסה כזאת.

אבי פלדר: כפי שאמרתי, היום 60% מההזמנות שלנו הן לייצוא, למדינות ותעשיות צבאיות אחרות שבאו אלינו כי חשבו שלנו יש את התוצרת הטובה ביותר.

אבי פלדר: אף אחד לא נותן לנו נדבות, אין כאן מעשי צדקה אלא ביזנס אמיתי ואנחנו לא יכולים למעול באמון של כל מי שסומך עלינו.

אבי פלדר: אנחנו נמצאים כרגע בסחרור כלפי מטה ועלולים להתרסק.

אבי פלדר: העסק הזה נראה היום במצב רע מאוד.

אבי פלדר: כמו שציינתי, אנחנו נבנים על העובדים.

אבי פלדר: העובדים האלה הם העובדים הטובים ביותר שאני מכיר, מלח הארץ, אנשים שנתנו להם משימות – ומדינת ישראל נתנה הרבה מאוד משימות לעובדים האלה – ותמיד ביצעו אותן על הצד הטוב ביותר.

אבי פלדר: אבל אי אפשר לתת לעובד להיכנס למפעל ולא לתת לו חומר גלם.

אבי פלדר: כאשר אתה לא נותן לו חומר גלם, אתה לא נותן לו אפשרות לעשות את מה שהוא יודע לעשות, וזה מה שקורה לנו בימים האחרונים.

אבי פלדר: העובדים באים למפעל, אין להם מספיק חומרי גלם ואנחנו לא יכולים לתכנן עבודה ולבצע עבודה.

אבי פלדר: הספקים שאנחנו עובדים איתם וחייבים להם כסף שנה ויותר מכך מאמינים בנו.

אבי פלדר: אותם ספקים שביום-יום היו יכולים להיות הנושים שלנו – ואני מקצין את זה בכוונה – מאמינים בנו ואומרים: אנחנו מאמינים בחברה הזאת, אנחנו יחד אתכם, לא ניתן לכם ליפול.

אבי פלדר: נדמה לי שזאת תעודת כבוד הכי גדולה שיש לחברה, שהספקים שלה מאמינים שתוכל לצאת מהבוץ ולהיות חברה עסקית.

אבי פלדר: המוצרים שלנו הם הטובים ביותר.

אבי פלדר: הזכרתי את הטנק הטורקי.

אבי פלדר: יש הרבה מאוד דברים שלא ניתן להזכיר.

אבי פלדר: אבל עובדה שאנחנו מוכרים 60% מהתוצרת לחוץ-לארץ.

אבי פלדר: דרך אגב, בעבר כאשר ישבנו עם משרד הביטחון ציפינו או חשבנו לקבל הזמנות בהיקפים גדולים בהרבה, כ-170 מיליון דולר בשנה, זה מה שדובר אתנו.

אבי פלדר: בפועל אני מכיר את המצוקה התקציבית של משרד הביטחון, בתוך עמנו אנחנו חיים, ובשנים האחרונות ממוצע ההזמנות ממשרד הביטחון ירד מ-250 מיליון דולר בין השנים 1997-2001 ל-110 מיליון דולר היום.

אבי פלדר: יש כאן ירידה.

אבי פלדר: לא באנו כפושטי-יד ואמרנו: חבר'ה, תביאו לנו הזמנות שלא צריך, אלא עשינו מהפך והלכנו לחוץ-לארץ.

אבי פלדר: אם לפני כמה שנים שיווקנו 60%-70% מהתוצרת שלנו במדינת ישראל, היום 60%-65% מהעבודות שלנו הן לחוץ-לארץ.

אבי פלדר: כלומר, לא באנו ואמרנו שהמצב קשה וביקשנו עזרה.

אבי פלדר: משרד הביטחון עוזר לנו בשיווק בחוץ-לארץ, כל צמרת המשרד אכן עוזרת לנו מהתחלה ועד הסוף, גם בשיווק, גם בתמיכה ובכול, ואנחנו מודעים למצוקות במדינת ישראל.

אבי פלדר: אבל זאת עובדה, אם יורדים מ-250 מיליון דולר ל-110 מיליון דולר אז יש כאן איזו בעיה.

אבי פלדר: את הבעיה הזאת לא גלגלנו לפתחו של אף אחד, התמודדנו איתה, והעסקה הטורקית – בסך 687.5 מיליון דולר – היא עסקת ענק בכל קנה מידה.

אבי פלדר: אני חושב שעל כך מגיעה תעודת כבוד לתעשייה הצבאית, שהצליחה לעשות את זה.

אבי פלדר: עוד פעם אני אומר, זה נעשה בסיוע של אנשים טובים במשרד הביטחון, המנכ"ל בעיקר התגייס לנושא הזה והיתה עבודה משותפת.

אבי פלדר: אנחנו בצד שלנו כחברה עושים מאמץ גדול מאוד.

אבי פלדר: עשינו הרבה מאוד תוכניות התייעלות בחברה.

אבי פלדר: גם בימים האחרונים ישבנו פעם נוספת ובדקנו את עצמנו.

אבי פלדר: נכנסתי לתפקיד ביום ראשון שעבר ומאותו רגע – אני לא אומר שאורח לרגע רואה כל פגע, כי אני כבר 23 שנים בחברה הזאת, אבל אני יכול להגיד שלמרות הבדיקות הקודמות שעשינו בדקנו פעם נוספת.

שאול יהלום: אתמול דיברתי עם יושב-ראש הדירקטוריון והוא אמר לי שהוא בדיוק נמצא באותו רגע בדילוגים בין משרד הביטחון למשרד האוצר.

שאול יהלום: האם במשא ומתן בשבוע האחרון לא מסתמן שום פתרון?

אבי פלדר: אני מגיע כעת ממשרד האוצר.

אבי פלדר: אנחנו יושבים כרגע על המדוכה.

אבי פלדר: נמצאים כאן נציגי משרד האוצר, גם מהחשב הכללי וגם מאגף התקציבים, ואני מקווה שכולנו ביחד נצליח להגיע לאיזה סיכום.

אבי פלדר: אני מקווה שיש רצון טוב.

אבי פלדר: אני חושב שהשעה היא שעת-כושר.

אבי פלדר: חייבים לשבת ולפתור את הבעיה עכשיו.

אבי פלדר: פתרון הבעיה, גם על-ידי הבטחת הכסף שאנחנו חייבים לספקים, גם על-ידי העמדתנו על הרגליים.

אבי פלדר: אם יש לי היום מיליארדי דולרים, שהם שווי הקרקע עליה אנחנו דורכים, אולי אפשר לקחת חלק מזה כבטוחה, זה דבר אחד.

אבי פלדר: דבר שני, אני מבקש לקבל comfort letter, כדי שאוכל לקבל עסקאות טובות וללכת לבנקים, כמו חברה עסקית.

אבי פלדר: על בסיס הדבר הזה אני רוצה ללכת לבנקים ולקבל הון חוזר.

אבי פלדר: אני לא רוצה להיות פושט-יד או פושט-רגל, ואני בטוח שאף אחד מהאנשים האלה לא רוצים בכך.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: יושב-ראש ועד העובדים, בבקשה.

יצחק יהודה: שלום כבוד היושב-ראש, חברי כנסת, אורחים.

יצחק יהודה: מר אבי פלדר, ממלא מקום המנכ"ל, שאכן מספר ימים מתעסק רק בהסעות ואוכל בתעשייה הצבאית כדי שיהיו לעובדים כמה כריכים לאכול – קודם כול בהזדמנות הזאת אני מאחל לו הצלחה – כל דבריו אמת ויציב.

יצחק יהודה: כיושב-ראש ארגון העובדים אני מסכים לכל מה שהוא אמר.

יצחק יהודה: אני רוצה רק להחריף קצת את הטון, על התחושה שיש לציבור העובדים, ולהביא בפניכם תמונת מצב, איך אנחנו חיים בתקופה הזאת.

יצחק יהודה: בכל מפעלי התעשייה הצבאית – כאשר המפעל הצפוני נמצא בקריית-שמונה והמפעל הדרומי ברמת בקע – מזה כמה חודשים העובדים מרגישים התעללות, ממש התעללות, שמתעללים בהם.

יצחק יהודה: ההתעללות מתבטאת קודם כול – וזה אולי יפתיע אתכם, חברי כנסת נכבדים – דווקא לא בבעיית המשכורות, אלא בהיעדר חומרי הגלם וחוסר תעסוקה.

יצחק יהודה: זאת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יצחק יהודה: אני רוצה להגיד לכם שאין בריאות לעובדים שלנו היום.

יצחק יהודה: שיעור התקפי הלב בתעשייה הצבאית עלה, עלה מספר האנשים הנזקקים לטיפולים פסיכיאטריים, על-פי הנתונים שיש בידי, וכל זאת בשל המצוקה שנמשכת כבר כמה חודשים, ואנחנו מרגישים את זה חודש בחודשו.

יצחק יהודה: זאת תחושה איומה.

יצחק יהודה: כיושב-ראש ארגון העובדים אני מקבל פניות בטלפון מכל קצווי הארץ, מכל הגמלאים שיושבים בבית ולא יודעים אם יקבלו את שכרם או לא, גמלאים שהיו צריכים לפרוע את חובותיהם לחברות האשראי ב-2 בחודש וב-1 בחודש היו אמורים לקבל את הגמלה של 2,500 שקלים.

יצחק יהודה: כאשר מדברים על גמלאות, לא כל הגמלאות של עובדי התעשייה הצבאית הן בסדרי גודל של 1.1 מיליון שקל, יש אנשים שהגמלה שלהם 2,500 שקל מדי חודש, ועם 2,500 השקלים האלה הם צריכים לחיות, ואם יש להם עיכוב של יום, לא של 7 ימים כמו עד עכשיו, עבור האנשים האלה זאת קטסטרופה.

יצחק יהודה: יש כאן אטימות.

יצחק יהודה: עם כל הרצון הטוב של משרד הביטחון ומשרד האוצר – זאת אטימות מוחלטת כלפי האנשים האלה.

יצחק יהודה: אבל הבעיה לא תיפתר על-ידי תשלום המשכורות.

יצחק יהודה: אני מניח שבסופו של דבר לקראת חג השבועות יהיה כסף לגמלאים ולעובדים.

יצחק יהודה: לא זאת הבעיה.

יצחק יהודה: הבעיה, שיש לנו הזמנות ביד, יש לנו עובדים עם טכנולוגיות מפותחות ביותר, המוצרים שלנו נדרשים בכל העולם, בבדיקה איכותית תחמושת הטנקים שלנו טובה יותר מתחמושת הטנקים של ארצות-הברית, וזה בדוק, וקונים אותה מארצות-הברית.

יצחק יהודה: בשיאה בתעשייה הצבאית הועסקו 15,000 עובדים, והגיעה היום ל-2,800 עובדים.

יצחק יהודה: ירידת מצבת כוח האדם היתה קטסטרופלית מדינת ישראל לשם הביטחון לדורות צריכה לקחת על עצמה את ההתחייבויות ולהגיד: יש לנו תעשייה ביטחונית והיא צריכה להיות של עם ישראל.

יצחק יהודה: מדובר בסך הכול ב-2,800 עובדים, לא 10,000 או 8,000 עובדים.

יצחק יהודה: המנכ"ל שכח לציין, חתמנו על הסכם עבודה עם ההסתדרות – ויושב-ראש האגף לאיגוד מקצועי, מר עופר עיני, יושב על-ידִי – עם משרד האוצר, עם משרד הביטחון והנהלת התעשייה הצבאית, הסכם ל-4 שנים, מדצמבר 2002 עד סוף 2006.

יצחק יהודה: התחייבנו ועמדנו בהתחייבויות לפיטורי 720 עובדים; הורדנו 11% מעלויות השכר שלנו; סגרנו שני מפעלים; מכרנו שני מפעלים.

יצחק יהודה: אני רוצה להגיד לכם על מכירת המפעלים בתעשייה הצבאית – בושה וחרפה.

יצחק יהודה: מפעל "מגן" תוצרת "התבור", עם הזמנת "התבור", נמכר ב-2 מיליון דולר, כאשר יש לו הזמנות ביד ל-3 השנים הקרובות בסך 3 מיליון דולר.

יצחק יהודה: משום מה ועדת חקירה לא קמה בשום מקום, אף אחד לא שאל איך ולמה.

יצחק יהודה: ככה רוצים למכור את התעשייה הצבאית של עם ישראל?

יצחק יהודה: לא מדובר רק על הקרקעות ברמת השרון, אלא שווי כל הנכסים שלנו בתעשייה הצבאית מסתכם היום ב-7-8 מיליארד דולר, וזה בדוק, ואני לא מדבר על ההון האנושי עכשיו.

יצחק יהודה: כבוד היושב-ראש, התחושה שלנו, שרוצים לעשות מדיניות כלכלית לא נכונה, מדיניות כלכלית מוטעית, שמאחוריה אידיאולוגיה מסוימת.

יצחק יהודה: לא צריך לשחק באש.

יצחק יהודה: מה שעושים במדינת ישראל הוא משחק באש, תרתי משמע.

יגאל יאסינוב: תודה אדוני היושב-ראש.

יגאל יאסינוב: אנסה לדבר בקצרה.

יגאל יאסינוב: אני רוצה להזכיר לכל המשרדים הרלוונטיים שהטנקים לא נולדים מביצה, צריך לבנות אותם, והתעשייה הצבאית היא בעצם באחריות מלאה של מדינת ישראל.

יגאל יאסינוב: החברה הזאת מנוהלת על-פי אותם קריטריונים שקבעו לה משרד האוצר ומשרד הביטחון.

יגאל יאסינוב: הם לא יכולים לעשות משהו אחר, לכן הם מוצאים עצמם באזיקים ואינם יכולים לעמוד בדרישות שקבעו להם משרדי הממשלה.

יגאל יאסינוב: האם מישהו חושב מה יקרה אם בגלל ההפגנות והשביתות של העובדים החברה לא תצליח לתקן את הטנקים והנגמ"שים של צה"ל?

יגאל יאסינוב: אולי בשל כך תתעכב ההתנתקות.

יגאל יאסינוב: למישהו אחד זה טוב, למישהו אחר זה רע, אבל לביטחון זה בוודאי רע.

יגאל יאסינוב: מדינת ישראל היא בעלת המניות של התעשייה הצבאית.

יגאל יאסינוב: כשבעל מניות אומר: תעבוד על-פי הדרישה שלי, תקבל משכורת כפי שאני קובע שאתה יכול לקבל, תמכור כפי שאני קובע ולמי שאני קובע, אני אקנה ממך במחירים שאני קובע, אבל את העובדים שעבדו אצלי במשך עשרות שנים ויצאו לגמלאות אני משאיר אצלך ואתה תשלם להם את הגמלאות – אני שואל, איפה האחריות?

יגאל יאסינוב: האחריות של מדינת ישראל כלפי אותם גמלאים לא הסתיימה.

יגאל יאסינוב: האחריות של המדינה לא הסתיימה ברגע שהחברה הפכה מחלק במשרד הביטחון לחברה ממשלתית.

אילנה כהן: אני המומה, כי בדרך כלל העובדים שמגיעים לכאן מדברים על הגמלאים, על המשכורות שהם לא מקבלים.

אילנה כהן: אבל כאן אנחנו רואים אנשים שיש להם אחריות מקצועית ודואגים לעתיד המפעל שלהם.

אילנה כהן: בזמנו כאשר דובר על תאגוד בתי-החולים אמרו לנו: הנה דוגמה איך מקיימים הסכמים, שלקחו את עובדי המדינה והפכו אותם לחברה ממשלתית.

אילנה כהן: אז קודם כול אני אומרת, הסכמים יש לכבד.

אילנה כהן: לא יתכן שהגמלאים, שהם עובדי מדינה, לא יקבלו את שכרם בזמן על-פי ההסכם.

אילנה כהן: אין ספק שהתהליך כאן ידוע מראש – פשוט מייבשים אותם.

אילנה כהן: הרי אמר כאן ממלא מקום המנכ"ל שממתינות להם הזמנות רבות, ואני חושבת שזה לתפארת מדינת ישראל שרוצים לעשות סחר אתנו ויש עבודה, כלומר אין כאן אבטלה סמויה או דבר כזה.

אילנה כהן: על מה דיבר כאן יושב-ראש ועד העובדים?

אילנה כהן: שהם באים בבוקר ואין חומרי גלם, וסיפר על התקפי לב שעובדים מקבלים, כי אנשים באים ורוצים לעבוד ולא נותנים להם.

אילנה כהן: הרי בסופו של דבר אנחנו יודעים שישלמו יותר.

אילנה כהן: העובדה שלא נמצאים כאן נציגי משרד הביטחון נובעת מכך שהממשלה הזאת רוצה להביא אותם למצב כזה שיגידו: אין עבודה, אין סחורה, אין יצוא, אין שום דבר, בואו נמכור, וימכרו שוב את הקרקע הזאת לאחד המיליונרים במדינה.

אילנה כהן: זה מה שרוצים לעשות.

אילנה כהן: אחרת, למה מייבשים אותם?

אילנה כהן: באים לכאן אנשים שהם מלח הארץ, ואומרים: תנו לנו אפשרות לעבוד, אנחנו רוצים לעבוד.

אילנה כהן: הם אומרים: תצילו אותנו.

אילנה כהן: אנחנו רואים איך הם עמדו מדי שנה בתוכנית ההבראה – צמצום בכוח אדם מ-11,000 ל-2,800, צמצום בשכר, בכול.

אילנה כהן: התעשייה הצבאית עמדה בהתחייבויות שלה, רק הצד השני לא עמד בהתחייבויותיו.

אילנה כהן: זה שקוף, זאת מדיניות – לייבש אותם, למכור את הקרקעות ולזרוק אותם לרחובות.

אילנה כהן: דבר ראשון, צריך מיד לשלם את המשכורות של הגמלאים.

אילנה כהן: הם היו עובדי מדינה, אלה היו ההסכמים והסכמים יש לכבד.

אילנה כהן: אנחנו חוזרים על מה שקרה עם הרשויות המקומיות.

אילנה כהן: אדם שעובד, תשלם לו.

אילנה כהן: התופעה הזאת שנכנסה למדינה, שאנשים עובדים לא מקבלים שכר, היא תופעה מעוותת לגמרי.

אילנה כהן: הם הרי כמו כל עובדי המדינה, כמו חברי הכנסת ויתר עובדי המדינה, שעובדים בשמש ובגשם וב-1 בכל חודש מקבלים משכורת.

אילנה כהן: לכן אסור שלא לשלם להם שכר.

יעקב ברקאי: אני לא רוצה להיכנס לפינג-פונג של האי-דיוקים הרבים מאוד שנאמרו כאן.

שאול יהלום: לא, אנחנו מבקשים שתיכנס.

אילנה כהן: אתה חושב שהם באו לכאן מחוסרי הכרה?

אילנה כהן: אם נשמעו אי-דיוקים תגיד את האמת שלך.

שאול יהלום: אתה צריך לדייק.

שאול יהלום: באה כאן חברה ממשלתית.

שאול יהלום: קודם כול, זאת לא חברה ממשלתית לייצור בלונים, אלא לייצור נשק שמדינת ישראל משתמשת בו וצריכה אותו.

שאול יהלום: אם מחר חס וחלילה תפרוץ מלחמה אז יעבידו אותם 24 שעות ביממה כדי לייצר תחמושת לטנקים ולרובים.

שאול יהלום: מי כמוך יודע, שללא התעשייה הצבאית נצטרך לסגור את צה"ל אחרי 7 ימים, אז זאת בעיה.

שאול יהלום: אז קודם כול, מדובר כאן בתעשייה מן החשובות ביותר במדינת ישראל.

רן כהן: האוצר כנראה סוגר גם את צה"ל ...

שאול יהלום: עכשיו הוא לא יסגור, בגלל ההתנתקות ... זאת תעשייה מהחשובות ביותר במדינת ישראל.

שאול יהלום: הם אומרים לך – ותיכף נשמע גם את ההסתדרות – שהם עמדו בכל ההסכמים.

שאול יהלום: הראיה הכי טובה שהביאו לנו, שהם ירדו ב-10 שנים מ-11,000 עובדים לפחות מ-3,000.

שאול יהלום: אני חושב שאין לזה אח ורע.

שאול יהלום: הם אומרים שנוצרו נסיבות, לא שלא צריך אותם, אלא שנינו יודעים שמדינת ישראל מקבלת סיוע ביטחוני בדולרים וארצות-הברית אומרת לה: תיקנו את הציוד הזה בארצות-הברית.

שאול יהלום: לכן זה בעיה של המדינה אם הם מקבלים פחות הזמנות מצה"ל.

שאול יהלום: זה לא שהם פחות טובים, אלא יש לנו בעיה עם ארצות-הברית, שאנחנו צריכים להתיישר על-פי סיוע מט"ח.

שאול יהלום: הם אומרים: יש לנו תחליף, יש לנו הזמנות בחוץ-לארץ, 60% לייצוא, אלא הם צריכים מדי פעם בפעם תזרים, קודם כול כדי לעמוד בתוכניות ההבראה שאתם דורשים ומכתיבים, שכוללת תנאי פרישה, פנסיה מוקדמת, כל מיני דברים כאלה.

שאול יהלום: ודבר שני, הם אומרים שזאת תעשייה שלנו, אתם בעלי המניות, עד ההפרטה, ועולה כאן חשד שמישהו ממתין במארב להפרטה הזאת כדי לקנות נכס מצוין בזול.

שאול יהלום: העיתונים מלאים בכתבות על בעלי הון, וברוך ה' יש לנו כאלה, איך הם מרוויחים מנכסים שקנו מהמדינה.

שאול יהלום: לכן השאלה המופנית אליכם, איך אתם מתמודדים עם הבעיה.

שאול יהלום: תסביר לי כלכלית ותרד לפרטי פרטים.

שאול יהלום: אל תגיד שאתה לא נכנס לפרטים.

שאול יהלום: תרד לפרטים ותסביר איך אתה עומד מול האנשים האלה שאומרים מה הם מבקשים: לעבוד עם חומרי גלם, שייתנו להם אפשרות למימון ביניים ולערבויות כדי שיוכלו לשלם לספקים ולקבל חומרי גלם ולהחזיר את זה בייצוא.

יעקב ברקאי: כבוד היושב-ראש, ראשית התכוונתי שאני לא רוצה להיכנס לפרטים שהם לא באחריות משרד האוצר.

יעקב ברקאי: כל מה שאמרת עכשיו נכון וידוע, אולם חלק גדול מזה נובע משיקולי משרד הביטחון, ואני לא רוצה להיכנס לדברים שאינם באחריות משרד האוצר.

יעקב ברקאי: לגבי מה שבאחריות משרד האוצר נאמרו כאן כמה דברים.

יעקב ברקאי: המנכ"ל בפועל של החברה דיבר על ההסכמים מהשנים 1993, 1995 ו-1998.

יעקב ברקאי: לרוע המזל – באמת לרוע המזל – כולם מילאו כאן את כל ההתחייבויות.

יעקב ברקאי: כל הצדדים מילאו את כל ההתחייבויות שלהם בהסכמים, גם העובדים וגם ההנהלה וגם האוצר, אולם החברה עדיין נמצאת במצב שהיא נמצאת ותוכנית הבראה רודפת תוכנית הבראה.

יעקב ברקאי: ושוב אני אומר, כולם מילאו את כל ההתחייבויות שלהם בהסכמים, ואף אחד כאן לא יכול להגיד שזה לא נכון.

יעקב ברקאי: אני חייב לשבור מיתוס שעולה כל הזמן בהקשר לתע"ש.

יעקב ברקאי: הקרקעות של החברה, משרד האוצר לא מוצא אותן כבעלות ערך.

יעקב ברקאי: כולם יכולים כאן לצחוק כרצונם.

מימון רואש: מר לב לבייב צריך אותן.

מימון רואש: מה הוא מחפש שם?

מימון רואש: משרד האוצר הביא את מר לב לבייב לפני 10 חודשים.

30804: אתם תלושים מהמציאות.

רן כהן: פשוט רוצים למכור את זה בזול.

רן כהן: אם יגידו שרוצים למכור אותם יצטרכו לתת מחיר טוב.

רן כהן: כך מוכרים את זה גם בזול.

רן כהן: כך פועל משרד האוצר.

נגה שילוח: יש עובדה פשוטה בשטח, שהזכיר ממלא מקום המנכ"ל.

נגה שילוח: הוא אמר: אנחנו רוצים ללכת למערכת הבנקאית – לא לבעלים שלנו – ולקבל הלוואות תמורת שעבוד הקרקעות.

נגה שילוח: הבנקים היו מוכנים לשעבד את הקרקעות גם בלי comfort letter מהבעלים.

נגה שילוח: למה הבנקים צריכים comfort letter מהבעלים אם הקרקעות שוות כל-כך הרבה בשוק?

נגה שילוח: למה הם צריכים מכתב מהבעלים, שאומר שאם הקרקעות האלה לא יימכרו או שערכן יהיה פחות מההלוואה שהם יתנו לחברה אז הבעלים ישלימו?

נגה שילוח: אם זה היה אכן מהלך עסקי טהור וכל-כך ברור מאליו הבנק לא היה בא אלינו.

נגה שילוח: על קרקעות ברמת השרון הבנק צריך התחייבות של הבעלים?

משה אהרון: הוא כפוף לבעלים ולא יכול למכור דברים שהבעלים לא מתירים לו.

שאול יהלום: רבותי, מי שלא יכול לרסן עצמו ייצא החוצה, יתאוורר ויחזור שוב.

שאול יהלום: גברת נגה שילוח, על שם מי רשומות הקרקעות האלה בטאבו?

יעקב ברקאי: 90% על שם רשות הפיתוח, וחלק על שם הקרן הקיימת לישראל.

שאול יהלום: רשות הפיתוח והקרן הקיימת לישראל הם לא תחת מר אבי פלדר.

שאול יהלום: מר פלדר רוצה comfort letter כי אינו יכול לפעול בלי הממשלה.

שאול יהלום: במכתב לא צריכים להיות אפילו סכומים, אבל יש צורך במכתב ערבות.

שאול יהלום: הוא אומר שהוא לא זקוק להשלמת הסכום, כפי שאתה תיארת, אלא הוא זקוק לסיוע מול הבנקים – וזאת פרשה בפני עצמה.

שאול יהלום: כאשר היה צריך עזרתם לבנקים יפה מאוד להשתקם, ועכשיו ממשכורת של מנהל בנק אחד – כולל מהבנקים שמניותיהם אצלכם – אפשר לפתור את כל הבעיות של התעשייה הצבאית.

שאול יהלום: תקחו את המשכורת של מנכ"ל בנק לאומי, תעבירו לכאן ונגמור את העניין.

שאול יהלום: כאשר היה צריך לעזור לבנקים ידעתם לעזור טוב מאוד.

שאול יהלום: הבנקים שמרוויחים כל-כך הרבה כסף מחזיקים את עורכי-הדין הטובים ביותר במדינה.

שאול יהלום: אני מבטיח לך שאם מר אבי פלדר או החשב של החברה יכתוב מכתב לבנקים הם יפסלו את המכתב על פניו ויגידו: מי שֹם אותך?

שאול יהלום: אתה גונב קרקעות.

שאול יהלום: מחר יגידו שהוא התחזה כבעל קרקעות.

אילנה כהן: אם זה לא שייך למדינה אז הוא יכול למכור את הקרקע.

שאול יהלום: הם אומרים: אדרבה, אל תמכרו את הקרקעות.

שאול יהלום: תעבירו נכסים אליהם והם יפתרו את הבעיה.

שאול יהלום: אבל כרגע הקרקעות רשומות על שם רשויות ממלכתיות ולא על שם התעשייה הצבאית, בוודאי לא על שם המפעל ברמת השרון.

רן כהן: אדוני היושב-ראש, הרי אם הבנקים ביקשו סימן שהם יודעים מי הבעלים האמיתיים.

יעקב ברקאי: אמרתי את מה שאמרתי.

יעקב ברקאי: אני לא רוצה להיכנס לעימות הזה.

שאול יהלום: תבוא לעימות איתי, עזוב את השאר.

אילנה כהן: תגיד לנו למי שייך הנכס.

שאול יהלום: האם אתה חושב שיש סמכות לדירקטוריון התעשייה הצבאית, למר עובדיה עלי ולמר אבי פלדר, לחתום על מכתב לבנקים על הקרקעות של רמת השרון.

יעקב ברקאי: לא.

שאול יהלום: אז גמרנו, קיבלנו תשובה לשאלה.

יעקב ברקאי: בפעם היחידה שנעשה מהלך כזה, בשנת 1998 – ומר אבי פלדר מכיר את המהלך הזה היטב – מי שבסוף שילם את הכסף זה מדינת ישראל, ולא בגלל שהשטח הזה לא פנוי.

יעקב ברקאי: השטח הזה פנוי, אולם אין מה לעשות אתו כרגע, אי אפשר לעשות אתו שום דבר.

יעקב ברקאי: כל מי שיושב בהנהלת תע"ש יודע למה אי אפשר לעשות אתו שום דבר, וכל העובדים היושבים כאן יודעים למה אי אפשר לעשות אתו שום דבר.

יעקב ברקאי: כדי שהמדינה תוכל לעשות עם הקרקע הזאת משהו היא צריכה להשקיע הרבה מאוד כסף ובסוף הערך של הקרקע הזאת לא יעזור כלום.

איתמר סלם: אני מוכן לשתות כל יום את המים של תע"ש.

איתמר סלם: אני לא שותה מי "נביעות" אלא מי ברז.

שאול יהלום: מדובר כאן בקרקעות במרכז המדינה.

שאול יהלום: אתן לך דוגמה.

שאול יהלום: לפני שהעבירו וחלמו להעביר, לפני שנתקבלו התוכניות להעברת חוות הגז בגלילות אנשים רבים היו מוכנים לקנות את הקרקע.

שאול יהלום: יש כאן אנשים אמידים, שמות חלקם הוזכרו כאן בקריאות ביניים, אנשים שיש להם כסף, שלא יודעים מה לעשות עם הכסף ומוכנים להשקיע, בהנחה שיוכלו לתת בעוד 30 שנה את הקרקעות האלה לנכדים שלהם.

שאול יהלום: אין לי ספק שאם מחר ממשלת ישראל תורה למינהל מקרקעי ישראל לעשות הכול כדי להעביר, בהעברה ברורה, את הבעלות על הקרקעות לדירקטוריון המפעל ברמת השרון, הריני להודיעך במאה אחוז שפתרת להם את הבעיה.

שאול יהלום: אבל אנחנו לא מבקשים ממך את זה.

שאול יהלום: אנחנו מבקשים שאתם תהיו בעלי אחריות לחברה ממשלתית, כמו לבן שלכם.

שאול יהלום: אם חברה ממשלתית נמצאת עכשיו בקשיים, ואתם רואים שהקשיים לא נובעים מכך שהם מזלזלים בהסכמים, שהם לא מתייעלים, אלא נובעים מדברים אובייקטיביים, כמו שהסברנו, בשל הזמנות שאתם מאולצים להזמין בארצות-הברית – אם לא היה סיוע מט"ח אז לא היתה להם שום בעיה, אלא מכיוון שמדינת ישראל כורעת ברך בפני ארצות-הברית ומבקשת סיוע מט"ח ואחר-כך חייבת לקנות בדולרים את המוצרים האלה אז הם צריכים לחפש שווקים אחרים.

שאול יהלום: אתם עוזרים להם, הכול בסדר.

שאול יהלום: אבל הם צריכים מימון ביניים או ערבות.

רן כהן: אם אתם שולחים אותם לבנקים סימן שאתם חושבים שלתע"ש יש צידוק כלכלי, ושהבנקים יחשבו שלתע"ש יש צידוק כלכלי.

רן כהן: אם יש להם צידוק כלכלי אז למה אתם שולחים אותם לבנקים?

רן כהן: למה האוצר לא נותן את התזרים כדי שתע"ש תוכל לפעול?

יעקב ברקאי: אל"ף, האוצר לא שולח אותם לבנקים.

יעקב ברקאי: כמו כל חברה עסקית הם רוצים ללכת גם לבנקים לפני שהם באים לאוצר.

יעקב ברקאי: האמן לי שמר אבי פלדר היה מעדיף לשבת מול יושב-ראש בנק הפועלים או מול מנהל ההשקעות של בנק הפועלים, אבל הבנקים פשוט לא רוצים לתת להם כסף.

אילנה כהן: כי הם רוצים לקבל מכם את הצעטאלאך, זה הכול.

אילנה כהן: תנו להם את הצעטאלאך, אז לא תהיה בעיה.

רן כהן: אתם רוצים ליצור מצב שהם יתייבשו מכל הכיוונים?

רן כהן: זה מה שנוצר, אם אין מימון ביניים לא מהבנקים ולא מהממשלה.

יעקב ברקאי: פתחתי את דבריי בכך שאמרתי שלרוע המזל ב-4 תוכניות ההבראה שהיו בתע"ש כל הצדדים עמדו בהסכמים.

מיכאל חדד: זה לא נכון.

מיכאל חדד: משרד האוצר לא עמד בהתחייבויות שלו, ומשרד הביטחון לא עמד בהסכמים.

איתמר סלם: משרד הביטחון התחייב לקנות ב-250 מיליון דולר.

יעקב ברקאי: לא התחייב.

קריאה: התחייב לקנות ב-170 מיליון דולר.

יעקב ברקאי: לא התחייב גם ל-170 מיליון דולר.

יעקב ברקאי: לגבי המשבר הנוכחי, לשמו התכנסנו היום, בתשלום הפנסיות ובעיכוב תשלומי השכר והגירעון בתזרים המזומנים של החברה – ישבנו גם אתמול בלילה, עד שעת לילה מאוחרת מאוד, והיום חזרנו ונפגשנו כבר בבוקר.

יעקב ברקאי: אנחנו יושבים עם נציגי התע"ש כל הזמן.

יעקב ברקאי: הצענו כבר פתרונות.

יעקב ברקאי: הנהלת החברה כרגע עשתה איזה צעד אחורה, לא הסכימה לפתרון.

יעקב ברקאי: הנושא נמצא בדיונים.

יעקב ברקאי: אני מעריך שהבעיה תיפתר בזמן זה או אחר.

שאול יהלום: אתה יכול להתוות בפנינו את הפתרון שהוצע אתמול בלילה או הבוקר?

יעקב ברקאי: אתמול דובר עם הנהלת החברה שאנחנו נעביר חלק מתשלומי הגמלאות.

יעקב ברקאי: לגבי תשלומי השכר, צריך להיות פתרון רחב יותר מטווח הזמן המידי, שיחייב העברות כלשהן של משרד הביטחון.

יעקב ברקאי: אם משרד הביטחון ירצה, ירחיב על הנושא.

יעקב ברקאי: לגבי הבעיה האמיתית בתוך החברה, שיושב-ראש ארגון ועד העובדים דיבר עליה והמנכ"ל בפועל דיבר עליה, בעיית החברה לטווח ארוך, הפתרון לכך הוא לא פתרון קסם, לא פתרון שיבוא ביום או ביומיים וגם לא בשבוע.

יעקב ברקאי: על כך נדון במשרד האוצר ובמשרד הביטחון עם הנהלת החברה, עם הדירקטוריון, ואני חושב שהיו על כך דיונים גם בוועדות הכנסת.

יעקב ברקאי: מנסים לפתור את הבעיה.

יעקב ברקאי: אני מקווה שהיא תיפתר בשנה-שנתיים הקרובות.

שאול יהלום: איך תיפתר הבעיה שהוא הציג, שכרגע אין לו תזרים מזומנים לחומרי גלם?

שאול יהלום: נניח שנושא הגמלאות והמשכורות ייפתר.

שאול יהלום: עכשיו הוא אומר: אני רוצה לעבוד, אני לא רוצה לקבל משכורת חינם.

שאול יהלום: אני רוצה לעבוד, וחסרים לי חומרי גלם כי אני לא יכול לשלם לספקים.

שאול יהלום: הוא אומר גם: מה שייפתר היום בשקל, מחר תצטרך לפתור ב-10 שקלים.

שאול יהלום: הספקים עדיין סומכים עליהם, יש עדיין הזמנות עם תאריך.

שאול יהלום: אם מחר הספקים לא יסמכו עליהם, אם יהיה איחור בהזמנות – ישלמו קנסות, זה יעלה פי כמה, ייצא שֵם רע, לא ייתנו להם את המחיר שהם מקבלים היום.

שאול יהלום: הכול יידרדר בגלל בעיה עכשווית, שאפשר לפתור אותה במהירות.

יעקב ברקאי: זה לא מדויק.

רן כהן: אתמול שר הביטחון אמר בוועדת החוץ והביטחון בסוגייה הזאת, שאתמול היתה צריכה להתקיים פגישה בין שר הביטחון ושר האוצר אך היא נדחתה.

רן כהן: מתי היא תתקיים?

יעקב ברקאי: אני לא אחראי ללוח הזמנים של השרים.

נגה שילוח: יש כל הזמן הידברות בין משרד האוצר ומשרד הביטחון.

נגה שילוח: הפתרון ארוך הטווח מתבסס על שלושה מרכיבים: משרד האוצר, משרד הביטחון והחברה עצמה – התייעלות בחברה.

30804: כמה כבר אפשר להתייעל?

יאיר אהרון: אפרט לך את ההתייעלות שלנו.

יאיר אהרון: חלק מהעובדים מקבלים שכר של 17 שקלים שעה, עובדים עם ותק של 30 שנה בחברה.

יאיר אהרון: קח את כל התלושים של העובדים שלי, בבקשה, תבדוק איזו התייעלות עשינו.

יאיר אהרון: איזו התייעלות אתם רוצים לעשות?

יאיר אהרון: אין לנו מה לאכול ואין לנו מה לשתות.

יאיר אהרון: מי אתם בכלל?

יאיר אהרון: על הגב שלנו.

יאיר אהרון: אנחנו נשרוף את כל התע"ש והם ימשיכו לגרד בביצים.

יאיר אהרון: אנחנו רוצים עבודה.

יאיר אהרון: קיצצו לנו את החיים.

יאיר אהרון: נתנו את המפעל בחיפה בחינם.

יאיר אהרון: כולם לוטשים עיניים אל התע"ש, רוצים לשדוד אותה.

יאיר אהרון: מה אתנו?

יאיר אהרון: אנחנו רוצים לחיות בשקט ולהתפרנס.

יאיר אהרון: על מה הוא מדבר בכלל?

יאיר אהרון: האוצר, האוצר – עוד אוצר כזה ואבדנו.

שאול יהלום: תואיל לשבת.

שאול יהלום: הדבר לא ייפתר בצעקות, האמן לי.

שאול יהלום: הכאב ברור, וכבר הוזכר על-ידי ממלא מקום המנכ"ל ועל-ידי יושב-ראש הוועד איזה סוג עובדים אתם.

שאול יהלום: על כך אין כל ויכוח.

שאול יהלום: לכן הכאב הוא כאב גם כלפי העובדים.

יאיר אהרון: אנחנו לא יכולים לחיות.

יאיר אהרון: אם הכסף לא יהיה מחר, נגמור את הסיפור של תע"ש.

יאיר אהרון: שידברו אלה וידברו אלה אבל זה לא יעזור לנו.

יאיר אהרון: הכסף צריך להינתן באופן דחוף.

יאיר אהרון: ואם לא, צריך לשרוף את כל רמת השרון ואז האדמות יהיו באמת בחינם.

יאיר אהרון: בושה וחרפה לממשלה כזאת של רמאים.

יאיר אהרון: המדינה הזאת מושחתת, זאת הבעיה.

שאול יהלום: אני מבקש שתצא לדקה להתאוורר, אני מרשה לך לעשן סיגריה ותחזור.

שאול יהלום: אני רוצה לשאול את אנשי משרד האוצר.

שאול יהלום: כאשר התעשייה האווירית חסמה את מסלולי שדה התעופה בן-גוריון, באותו לילה כבר היתה ישיבה של שר הביטחון ושר האוצר.

שאול יהלום: ראיתם גם איך כמה חבר'ה, מתנועת כ"ך כנראה, יכולים לחסום את כביש גהה.

שאול יהלום: האמינו לי, אם עובדי התעשייה הצבאית יחסמו כבישים, הם יביאו טנקים ואז אפילו המשטרה לא תוכל לפנות אותם, כל המדינה תשותק, ותאמין לי אז תוך דקה תהיה ישיבה.

שאול יהלום: למה?

שאול יהלום: למה צריך להגיע לכדי כך, כאשר אתה מר יעקב ברקאי אומר אמת, מדובר כאן בעובדים שממלאים תפקידם?

שאול יהלום: העובדים אומרים שהממשלה לא מילאה התחייבויותיה, אבל אתם אומרים בוודאי שהעובדים מילאו את ההתחייבויות.

שאול יהלום: אתה רואה עם מי יש לך עסק, עם אנשים מצוינים באמת.

שאול יהלום: אלה אנשים שראו תוך 10 שנים 75% מחבריהם פורשים.

שאול יהלום: תחשוב, אם מתוך 120 חברי כנסת ב-10 שנים היו עוזבים 30 היינו משתגעים מדיכאון.

שאול יהלום: זה לא צחוק.

שאול יהלום: אין לזה תקדים.

שאול יהלום: אתה רואה שהם מוכנים לכל פתרון.

שאול יהלום: לכן אני אומר, גם אתם, שאתם עדיין לא שרים, צריכים לזרז את הפתרון, שעוד הלילה יהיה פתרון.

שאול יהלום: אחרת, כאשר הם ישבתו וישביתו את המדינה המוניטין של המדינה רק יירד.

שאול יהלום: הם ישיגו את מבוקשם במחיר כבד יותר, זה הכול.

שאול יהלום: המחיר הכבד יהיה לאוצר המדינה, לא לאף אחד אחר.

שאול יהלום: מר מיכאל חדד, למה התכוונת כשאמרת שהם לא מילאו תפקידם?

מיכאל חדד: במסגרת הסכם הייצוב משרד הביטחון, בשיתוף פעולה עם משרד האוצר, כתב שהוא ישתדל מאוד לרכוש מהתעשייה הצבאית מדי שנה ושנה ב-200 מיליון דולר, ולאחר מכן ירדו ל-160 מיליון דולר.

מיכאל חדד: בפועל לא הגיעו לזה.

מיכאל חדד: בשנה הראשונה הם רכשו ב-110 מיליון, מעבר לזה הכול נעצר.

מיכאל חדד: אני יושב-ראש ועד העובדים של תע"ש גבעון ברמלה שמייצר את טיל החץ.

מיכאל חדד: טיל החץ אמור להיות ניסוי חשוב מאוד למדינה.

מיכאל חדד: העובדים במפעל הודיעו חד-משמעית: שום שיתוף פעולה.

מיכאל חדד: יש נתק מוחלט בין משרד הביטחון לבין "גבעון", בין מל"ב ל"גבעון".

מיכאל חדד: לא טיל, לא חץ, שום דבר.

מיכאל חדד: המפעל הזה מרכז ידע של 40 שנים.

מיכאל חדד: הילדים האלה מהאוצר שיושבים כאן ומחייכים ומגחכים כל הזמן אומרים שצריך להוריד את שכר עובדי המפעל.

מיכאל חדד: אני רוצה להגיד כאן, למרות ניסיון של 35 שנות עבודה אני מרוויח 5,500 שקלים ברוטו.

מיכאל חדד: בבקשה אדוני, תראה את תלוש השכר שלי.

מיכאל חדד: והם מבקשים הורדות בשכר.

מיכאל חדד: והילדים האלה מהאוצר כל הזמן מחייכים זה לזה כמו זוג מאוהבים.

משה אהרון: הם רק משמיצים אותנו כל הזמן.

מיכאל חדד: אני רוצה שתבין דבר אחד, האנשים האלה עובדים עם חומרי נפץ, ואחד מהם התפוצץ בפיצוץ האחרון לפני שבוע וחצי, כל גופו שרוף.

מיכאל חדד: מבקשים בשבילו דרגה, תוספת בשכר, אולם משרד האוצר לא מאשר.

מיכאל חדד: נערי האוצר מחייכים.

מיכאל חדד: אני מציע להוריד מהשכר שלהם.

מיכאל חדד: לאן הגענו?

איתמר סלם: תבוא יום אחד למפעל בחיפה, תעבוד שם ותפרק תחמושת של 40 שנה.

מיכאל חדד: הילדים האלה מהאוצר יושבים על הברזים.

מיכאל חדד: אני לא תוקף אותם אישית.

מיכאל חדד: הם לא מכירים שום דבר.

אילנה כהן: למה אתם צועקים?

אילנה כהן: אתם פראיירים.

אילנה כהן: תעשו כמו עובדי הנמלים.

שאול יהלום: לקחתי את תלוש המשכורת הראשון שראיתי.

שאול יהלום: יש כאן עובד – ולא אגיד את שמו – שיש לו 4 ילדים, עם ותק של 32.7 שנים.

שאול יהלום: הוא כנראה לא עובד פשוט, הוא מקבל גם הוצאות רכב בסך 1,500 שקל בחודש.

שאול יהלום: עובד שנותנים לו רכב הוא לא איזה ילד שעושה עבודה קטנה.

שאול יהלום: האדם הזה מקבל שכר בסיסי של 3,325 שקלים, תוספת ייצוג 121 שקלים, תע"ש משולבת 741 שקלים.

שאול יהלום: הוא לא עובד שעות נוספות.

משה אהרון: אין אצלנו שעות נוספות, קיצצו אותן.

שאול יהלום: האדם הזה מביא הביתה אחרי 32 שנות עבודה 4,671.85 שקלים.

קריאה: ויש לו משכנתה של 2,000 שקלים בחודש.

רן כהן: יש כאן תלוש אחר של אדם עם ותק של 35.5 שנים, ברוטו 5,500 שקלים, נטו 3,921 שקלים.

אילנה כהן: והם צריכים להתייעל ...

משה ממיסטלוב: אין לנו משכורות כמו בבנק ישראל.

שאול יהלום: כתוב כאן ששכר אותו אדם 5,900 שקל ברוטו.

שאול יהלום: כלומר, זה נתון קבוע.

אילנה כהן: האמן לי, אם הם היו מרוויחים 13,000 שקל או 14,000 שקל לא היו מתייחסים אליהם כך.

אילנה כהן: הם קטנים, ורוצים לגמור אותם, למחוק אותם.

שאול יהלום: אני לא יודע מי העובד הזה אבל אין לי ספק שבבנק הוא באוברדראפט, והעובדים מחכים ל-1 בחודש כדי שיוכלו לשלם במכולת, והוא לא הביא ב-1 בחודש משכורת.

שאול יהלום: מה אתה רוצה ממנו?

שאול יהלום: על מי אנחנו מדברים כאן, על איזה עובדים?

שאול יהלום: אני באמת לא מבין את האטימות של הממשלה כאן, ואת הביקורת שלי על צמרת משרד הביטחון אמרתי בהתחלת הישיבה, על שלא באו לישיבה.

שאול יהלום: האם היועצת הכלכלית של משרד הביטחון רוצה להוסיף משהו?

חמדה מרק: קשה מאוד לדבר בישיבה כזאת.

חמדה מרק: נכון, הלב כואב.

חמדה מרק: אבל צריך להסתכל בעיניים.

חמדה מרק: כל אחד מכיר את הוויכוחים על תקציב הביטחון, כולם מודעים לכך שהנחיתו בגרזן קיצוצים במיליארדי שקלים, כאילו שאפשר לפזר אוגדות ולחסל חטיבות ולסגור את היסוד מרגע לרגע, כאילו אנחנו עובדים בזבנג וגמרנו, כאילו לא עובדים בשביל המדינה אלא בשביל מדינה אחרת.

חמדה מרק: אנחנו עובדים בשביל המדינה הזאת.

חמדה מרק: חרב הקיצוצים שנחתה על מערכת הביטחון השפיעה לכל האורך.

חמדה מרק: היא משפיעה על כך ש-6,000 קצינים יעזבו את הצבא ויילכו הביתה, תוך 3 שנים על-פי התוכנית לא תהיה ברירה ויצטרכו לשלוח אותם הביתה.

חמדה מרק: אין ארגון אחר בעולם שקיצץ עצמו ב-6,000 אנשים.

חמדה מרק: עכשיו אני מגיעה לתע"ש כי הם נושא הדיון.

חמדה מרק: אני יכולה להגיד דבר אחד.

חמדה מרק: שר הביטחון ומנכ"ל משרד הביטחון – וכל אחד יכול להסתכל לי בעיניים, גם אם לא נכחתי בפגישות – דלתם פתוחה, ולא רק דלתם פתוחה אלא ידם פתוחה.

שאול יהלום: גברת מרק, אני מסתכל לך בעיניים ואומר שאת לא אומרת נכון.

שאול יהלום: אם שר הביטחון, שהוזמן על-ידי יושב-ראש הכנסת ולא רק יושב-ראש הוועדה, לא מגיע לישיבה כאן, ואם סגן שר הביטחון לא מגיע לישיבה כאן, ואם מנכ"ל משרד הביטחון לא מגיע, אחרי שהוזמנו על-ידי יושב-ראש הכנסת, כי כאשר קיבלתי על עצמי את המשימה של הישיבה הזאת וראיתי שאני מקבל תשובות שליליות העברתי את העניין ליושב-ראש הכנסת ואתמול הודיע לי יושב-ראש הכנסת שהוא מרים ידיים, אז תסתכלי לי בעיניים.

שאול יהלום: אם זה חשוב להם היה כאן שר הביטחון או לפחות סגנו או לפחות מנכ"לו.

שאול יהלום: עם כל הכבוד לך, בכך שהם שולחים אותך הם אומרים: הנושא לא עומד בראש מעיינינו.

שאול יהלום: לא ישכנעו אותי בשום דבר אחר, אם הם לא באים לישיבת ועדת כנסת ראשונה שדנה בכאב הזה ובמצב הזה.

שאול יהלום: עם כל הקיצוצים, שיבואו ויסבירו: סגרנו טייסת, סגרנו את זה וזה.

חמדה מרק: מאחורי זה מסתתרים אנשים.

שאול יהלום: ברור שזה אנשים, אבל מבחינת הביטחון של מדינת ישראל זה לא דומה.

שאול יהלום: לא ניכנס כאן לבעיות הביטחון, אבל תביני, יתכן שמדינת ישראל יכולה להגן על עצמה עם 200 מטוסים ולא עם 250 מטוסים, אבל בלי תחמושת לא תוכל להגן על עצמה, כי למדינת ישראל יש תחמושת למספר ימים קצוב.

שאול יהלום: אם התחמושת הזאת תיגמר, בלי התעשייה הצבאית אפשר לסגור את המדינה.

שאול יהלום: לכן זה לא אותו דבר, אפילו מבחינה ביטחונית.

שאול יהלום: אבל שיבואו לכאן, ידברו.

שאול יהלום: איך יתכן שהם לא באים לוועדה?

שאול יהלום: לכן אני אומר לך מכאן, ידידנו הטובים גיבורי ישראל, שר הביטחון, מנכ"ל משרד הביטחון וסגן שר הביטחון מזלזלים בנושא אם הם לא באים לישיבה כאן.

שאול יהלום: כך אנחנו קובעים כחברי כנסת.

שאול יהלום: לפחות שיבואו.

שאול יהלום: שיבואו לבכות יחד אתנו.

30804: זאת ממשלה בורגנית קפיטליסטית שרומסת כל דבר.

חמדה מרק: אני מחזיקה את ההזמנה ועליה כתוב: מנכ"ל משרד הביטחון ונציגי המשרד.

חמדה מרק: לא אמרו שעל שר הביטחון לבוא.

אילנה כהן: אבל גם המנכ"ל לא הגיע.

שאול יהלום: אני מגלה לך את האמת.

חמדה מרק: המנכ"ל שלנו לא יכול להיות בשני מקומות בעת ובעונה אחת.

שאול יהלום: סלחי לי מאוד, שיגיד: אם תקיימו את הישיבה ביום רביעי אני אבוא.

שאול יהלום: אבל הוא אמר שהוא לא יבוא.

שאול יהלום: האמיני לי, העברתי את זה לטיפול יושב-ראש הכנסת והוא כבר הרים ידיים.

שאול יהלום: אם תרצי אחר-כך מנהלת הוועדה תוכל להסביר לך את מהלך הדברים.

רן כהן: למזלנו יש רוגע ביטחוני, אפילו נמסר כך אתמול בוועדת החוץ והביטחון.

רן כהן: מה חשוב יותר עכשיו לכל המנהלים האלה מאשר הסוגייה הזאת?

חמדה מרק: אני עוסקת בייעוץ כלכלי.

שאול יהלום: אמרת: תסתכל לי בעיניים, לכן הגבתי כפי שהגבתי.

שאול יהלום: מה הפתרון שרואה משרד הביטחון?

חמדה מרק: אני מוכרחה להגיד כמה דברים על משרד הביטחון, וזה לא רק מילים יפות שאני מנסה לפזר כאן.

חמדה מרק: כאשר הוחלט על קיצוץ כזה במשרד הביטחון, אם מישהו חשב שזה לא ישפיע על אף אחד – זה משפיע לכל הרוחב, אין מה לעשות.

חמדה מרק: אבל משרד הביטחון בשנת 2004 העביר 800 מיליון שקל לתע"ש.

חמדה מרק: כלומר, הם עדיין לא הרגישו את הקיצוצים.

חמדה מרק: רק הבוקר דיברתי עם חשב משרד הביטחון וביקשתי שיעדכן אותי עד הפרט האחרון, כדי שאוכל לדווח לוועדה כי לא אני מעבירה את הכספים.

חמדה מרק: בשנת 2004 משרד הביטחון העביר לתע"ש 800 מיליון שקל, וכדאי שהעובדים יידעו את זה, העביר על חשבון הזמנות.

חמדה מרק: עובדים באגף הכספים של משרד הביטחון אומרים לי שעוד לא מספיקים לנפק את ההזמנה במערכות המחשוב שלנו וכבר מעבירים מקדמות.

חמדה מרק: לזה התכוונתי כשאמרתי שדלת משרד הביטחון פתוחה.

חמדה מרק: מנכ"ל משרד הביטחון קשוב מאוד, וגם אם היום במקרה הוא לא יכול היה להגיע לכאן, הוא כן קשוב בכל הזדמנות, כל מי שרצה נפגש אתו.

מיכאל חדד: ביקשו ממנו כבר שבועיים להיפגש עם השר ולא נקבעה פגישה.

שאול יהלום: האם נכון שבהסכם הייצוב התחייבתם להזמנות בהיקף 160 או 170 מיליוני דולרים בשנה וירדתם ל-110 מיליוני דולרים?

חמדה מרק: משרד הביטחון, כנראה כבר בשנת 2001, כאשר התחילו את כל התהליך הזה, הבין שההיקפים שלו יירדו, ולכן הוא אמר: Best effort.

חמדה מרק: אתם מבינים שאם מורידים את סד"כ הטנקים מורידים גם את התחמושת; אם יש פחות אימונים צורכים פחות תחמושת.

חמדה מרק: אין מה לעשות, כל דבר קשור באחר.

חמדה מרק: מי שחושב שאפשר לעשות נתק, להמשיך להזמין תחמושת ולרדת בסד"כ הטנקים – זה לא עובד.

שאול יהלום: אני שואל אותך ככלכלנית, האם עשיתם איזה גרף כלכלי לטווח ארוך?

שאול יהלום: אם מחר לא יעבירו להם את ה-60 מיליון דולר, לא יעבירו להם תוספת לתזרים מזומנים, הרי הם לא יוכלו לשלם לספקים והחוזים יקרסו.

שאול יהלום: אם כך אכן יהיה, יהיו השבתות וכל הדברים האלה.

שאול יהלום: האם עשיתם תחזית לטווח של 5 השנים הבאות האם המדינה הולכת להרוויח או להפסיד מהסחרור הזה?

שאול יהלום: זאת השאלה שלי אלייך.

שאול יהלום: אם תגידי לי שהמדינה הולכת להרוויח, אז אני מרים ידים ואומר: נו, הזנחתם אותם, לא רוצים את התעשייה הצבאית ומסתפקים בתוצרת אמריקאית וכולי.

שאול יהלום: אבל אני רואה, כפי שהם מוכיחים כאן, כפי שהם משתקמים, שאם המדינה לא תתן להם עכשיו את תזרים המזומנים שהם צריכים, או לא תתן להם ערבויות כפי שהם צריכים, או לא תתן להם את הקרקעות שיוכלו לשעבד אותן אחר-כך תשלמו פי אלף אלפי אלפים כדי לשקם את הדברים האלה ולקנות את התחמושת בחוץ-לארץ ולהקים עוד תעשייה, אפילו אם יוחלט על תהליך הפרטה.

שאול יהלום: אני שואל אותך האם עשית תחזית כזאת.

חמדה מרק: לא חיפשתי לראות את עצמי בתסריט שאתה מתאר.

חמדה מרק: אני גם לא רוצה לראות את הסצנריו הזה.

חמדה מרק: הייתי רוצה שהנושא הזה ייפתר כאן ועכשיו.

שאול יהלום: חייבים להתכונן לכול.

חמדה מרק: אם זה היה באחריותי, לא הייתי ישנה עשרים וארבע שעות ביממה והייתי מנסה לפתור את הבעיה הזאת.

חמדה מרק: מדובר כאן ב-2,900 משפחות ובספקים.

אילנה כהן: את אומרת שמישהו אחר ישן טוב?

אילנה כהן: נותנים להם תרופה לשינה?

אילנה כהן: את אומרת שאם זה היה תלוי בך לא היית ישנה.

אילנה כהן: אז מי ישן?

שאול יהלום: אז מי ישן 24 שעות?

שאול יהלום: אמרת דבר נכון, שאם האחריות היתה נופלת על כתפיך - - -

חמדה מרק: אני אומרת את זה לצורך המליצה.

שאול יהלום: אני מאחל לך שתשני.

שאול יהלום: אבל זה אומר שמישהו כן ישן, או שר האוצר, או שר הביטחון, או המנכ"ל.

רן כהן: כולם ישנים.

חמדה מרק: המסקנה, כבר זמן רב, לא רק השנה ולא רק לפני שנתיים, שממשלת ישראל לא יכולה להחזיק בחברות הממשלתיות שלה, והכיוון הוא אכן ללכת להפרטה.

חמדה מרק: עברו כבר למעלה מ-50 שנים מאז קום המדינה וכעת אומרים שהמדינה יכולה להיות הלקוח של החברות הללו אך לא יכולה להיות גם הבעלים שלהם.

חמדה מרק: ההחלטה הזאת התקבלה.

חמדה מרק: כיצד לעשות את זה, באיזו מהירות לעשות את זה – זה עוד ייקבע.

משה ממיסטלוב: וכמה שיותר זול.

משה ממיסטלוב: תמורת מיליון דולר מכרתם מפעל נשק קל, מפעל "מגן", כאשר רק המלאים שם מסתכמים ב-15 מיליון דולר.

משה ממיסטלוב: בושה וחרפה למשרד הביטחון ולמשרד האוצר שנתן חותמת לעסקה הזאת, בושה וחרפה.

משה ממיסטלוב: מיליון דולר.

משה ממיסטלוב: מחיר המפעל, שקיים עוד לפני קום המדינה, הוא כמו וילה בהרצליה.

חמדה מרק: מר משה ממיסטלוב אומר דברים נכונים.

חמדה מרק: הממשלה נתנה לתע"ש למכור את הפעילויות.

חמדה מרק: זה היה נקרא "מכירת פעילויות", כדי שהתהליך לא ייעשה דרך הממשלה ולא יתעכב על-ידי הממשלה, כי בממשלה יש מערכת בירוקרטית, יש כללים.

חמדה מרק: היא נתנה לתע"ש למכור את זה.

איתמר סלם: שקר וכזב.

איתמר סלם: היושב-ראש, מר אודי בן-עמי, הוא איש פוליטי שממונה על-ידי הממשלה.

איתמר סלם: היום מר אבי פלדר הוא המנכ"ל ואם הוא ימכור את תע"ש – אני יכול להגיד שהוא איש שלנו.

איתמר סלם: מר בן-עמי הוא מינוי פוליטי.

קריאה: צריך להקים על כך ועדת חקירה.

חמדה מרק: למשרד הביטחון אין צינורות הזרמה, אלא רק דרך הזמנות.

חמדה מרק: דרך ההזרמות שלנו אנחנו עושים הכול.

חמדה מרק: כפי שאמר לי היום החשב, הוא לא נותן להם לחכות 30 ימים לתנאי תשלום, אלא מיד מזרים את הכסף.

חמדה מרק: בקטע הזה נעשה את כל האפשר.

שאול יהלום: זאת לא תשובה.

שאול יהלום: אני רוצה להסביר לך.

שאול יהלום: אמרת משפט יפה מאוד, שאני רוצה לצטט: "אם הפתרון היה תלוי בי לא הייתי ישנה 24 שעות".

שאול יהלום: אני רואה אותך לראשונה ואני לא יודע מה חשבון הבנק שלך, אם את אישה עשירה או לא, אם את שכירה או עצמאית, אין לי מושג.

חמדה מרק: אני עובדת מדינה.

שאול יהלום: אני מניח שכאשר אמרת שלא היית ישנה 24 שעות, לא התכוונת שהיית מביאה את הכסף מהבית, אלא היית מוציאה את הנשמה היכן שצריך כדי לפתור את הבעיה.

שאול יהלום: כלומר, מה שאת אומרת לא נכון, שכל הפתרון של משרד הביטחון הוא על-ידי הזמנות, בגלל שזאת חברה באחריות משרד הביטחון.

שאול יהלום: יתכן ששר הביטחון היה מגיע למסקנה שמבחינת הזמנות הוא מיצה את עצמו, אבל זאת לא הדרך היחידה לעזור.

שאול יהלום: הוא היה צריך לשבת אצל שר האוצר 24 שעות ביממה, לא לזוז משם עד שתיפתר הבעיה.

שאול יהלום: משרד האוצר הרי לא עוסק בהזמנות.

שאול יהלום: כאשר חברת הביטוח "הסנה" עמדה בפני התמוטטות, ידעו להציל אותה.

שאול יהלום: כלומר, משרד האוצר יודע להציל חברות גם בלי הזמנות, כי הוא מבין מה משמעות החברה למדינה ולמי יש אחריות לחברה ממשלתית.

שאול יהלום: כאשר משרד הביטחון אומר שהוא יעשה את המקסימום דרך הזמנות, לא זאת התשובה.

שאול יהלום: זה טוב, ברור, אבל הוא חייב, בגלל שזאת חברה שלו, לשבת עם משרד האוצר ולהוציא את הנשמה, ולא יתכן ששר האוצר ושר הביטחון לא ייפגשו ביניהם.

חמדה מרק: זאת לא חברה של משרד הביטחון, אלא של האוצר.

יאיר אהרון: זאת לא חברה של האוצר ולא של משרד הביטחון, אלא שלנו העובדים.

שאול יהלום: כאשר הממשלה אומרת כל הזמן שהיא מפריטה, היא מוזילה את המחיר.

שאול יהלום: אם המדינה אומרת כל יום ובכל הזדמנות: החלטתי למכור, החלטתי למכור, החלטתי למכור – מגיעים למצב שיש מוכרים בלבד והמחיר בשוק יורד.

שאול יהלום: זה כלל פשוט בכלכלה.

שאול יהלום: צריך להגיד: נחכה, נראה אם יהיה מחיר טוב, אנחנו רוצים להפריט אבל אם בעוד 30 שנה נפריט זה גם טוב.

שאול יהלום: כך לפחות מעלים את המחיר.

שאול יהלום: אם כל הזמן אומרים: רוצים להפריט, רוצים להפריט, זה התנהלות כלכלית לא נכונה.

רן כהן: משרד האוצר הרי רוצה למכור בזול.

שאול יהלום: לכן אסור להגיד את זה.

שאול יהלום: דבר נוסף, אני יכול לתת דוגמה מחברה שהייתי אחראי עליה בעבר כאשר הייתי שר התחבורה.

שאול יהלום: גם כשהמדינה מוכרת לא מדברים אתך בכלל לפני שאתה לוקח את כל ההתחייבויות של העובדים שהיו בתקופתך.

חמדה מרק: משרד התחבורה לקח את ההתחייבויות האלה על עצמו?

חמדה מרק: לא, זה משרד האוצר.

חמדה מרק: משרד הביטחון לא יכול לעשות את זה.

רן כהן: לוּ הייתי שר הביטחון, הייתי בא לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ואומר:

רן כהן: העמדה שלי כשר הביטחון היא קודם כול לשלם היום את המשכורות, שנית לשלם היום את הפנסיות, דבר שלישי בתוך שבועיים צריך להגיע להסדר.

רן כהן: אם לא, אני כשר אבוא לישיבת הממשלה ואקבל החלטה להזרים כסף כדי לשלם לספקים.

רן כהן: מה עמדת השר?

חמדה מרק: לשלם את הפנסיות וכדומה – זה לא תפקיד משרד הביטחון.

חמדה מרק: אתם לא עושים את ההבחנה המתאימה.

שאול יהלום: לא נכון.

שאול יהלום: את טועה.

קריאה: אז מי כן?

שאול יהלום: אני אומר את עמדת הוועדה.

שאול יהלום: לא כל מי שצריך לכתוב את השיק אחראי, ולא כל מי שאחראי כותב את השיק.

שאול יהלום: מדינת ישראל הפקידה את משרד הביטחון בידי שר הביטחון, הפקידה את התעשייה הצבאית בידי משרד הביטחון.

שאול יהלום: לכן גם אם צריך להוציא את השיק ממשרד האוצר זה אחריות של שר הביטחון.

שאול יהלום: אנחנו לא רואים את שר הביטחון מתמסר לפתרון.

חמדה מרק: אני מוחה על כך.

קריאה: את מוחה ואנחנו בוכים.

חמדה מרק: אני מתפלאת שהאנשים האלה, שבאים מדי חודש ודרך הזמנות של משרד הביטחון משלמים את המשכורות של כל העובדים, עומדים כך ומסתכלים עליי כאילו משרד הביטחון לא נתן את ידו.

חמדה מרק: אני מאוכזבת לשמוע את זה.

שאול יהלום: את מוחה ומאוכזבת.

שאול יהלום: תודה רבה.

עופר עיני: אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה לחזור על מה שנאמר, אבל האוצר ביחד עם משרד הביטחון בא כבר כמה וכמה פעמים ודרש תוכנית הבראה.

עופר עיני: אני רוצה לציין עובדה מוגמרת, שמשרד האוצר, כאשר הוא לא מאשר תוכנית או הסכם, אומר שהוא לא אחראי.

עופר עיני: לדוגמה, עשינו הסכם במפעל "מגן", משרד האוצר לא אישר את ההסכם, חתימתו לא התנוססה, והוא אמר: מבחינתי ההסכם לא מאושר.

עופר עיני: נאלצנו לעשות משא ומתן נוסף, האוצר חתם וההסכם אושר.

עופר עיני: אני לא רוצה לחזור ולציין בכמה ירדה מצבת העובדים בתע"ש משנת 1991 ועד היום.

עופר עיני: להסכם מ-2002 יש תוקף.

עופר עיני: אני שמח שאמר נציג משרד האוצר באופן ברור ולא מגמגם, העובדים עמדו בחלקם בהסכם.

עופר עיני: ההסכם מדבר על השנים 2002-2006.

עופר עיני: על ההסכם של 2002 ערבה הנהלת תע"ש, אבל ערב גם משרד האוצר.

עופר עיני: אני מזכיר לכולם, החברה היא חברה ממשלתית.

עופר עיני: האוצר ערב ברשות ובסמכות.

עופר עיני: אם עשית הסכם ועשית תחשיב, שאם אנחנו נוותר על 11% מהשכר, אם נקצץ X עובדים החברה תהיה בריאה – ואנחנו עמדנו בחלקנו, ואם לא היינו עומדים הטענות היו מופנות אלינו – אם התחשיב שלך בתוכנית ההבראה היה לא נכון אנא השלם את הכסף.

עופר עיני: זה מה שצריך לעשות משרד האוצר.

עופר עיני: אבל יש כאן בעיה.

עופר עיני: יש ויכוח קשה בין שר הביטחון ושר האוצר.

עופר עיני: שר האוצר, על-פי המדיניות שלו, רוצה להפריט כל מה שזז.

עופר עיני: יתכן שמחר גם הממשלה תהיה שייכת לאיזה מעסיק פרטי.

עופר עיני: נערך קרב בין שר הביטחון ושר האוצר, מה כן מפריטים ומה לא מפריטים.

עופר עיני: סוד גלוי הוא – ויש פניות רשמיות – שמשרד האוצר רוצה להיכנס למהלך של הפרטת החברה בטרם הסתיים ההסכם.

עופר עיני: כל זה נועד להפר את ההסכם ולהיכנס למשא ומתן לאלתר, כי אחרת צריכים להמתין עד 2006 ורק אז רשאים להגיד: בואו נעשה עוד מהלך.

עופר עיני: אז מה עושים?

עופר עיני: מייבשים את החברה.

עופר עיני: מייבשים את הכסף, וקורים שני דברים.

עופר עיני: נניח רגע למשכורות, ותיכף אתייחס לכך בנפרד.

עופר עיני: אומרים: בואו נפסיק את פס הייצור.

עופר עיני: עובד, שמגיע לעבודה ועומד מול המכונה כאשר אין חומר גלם ואין לו מה לעשות, מרגיש שגומרים לו את המפעל.

עופר עיני: אחת הבעיות הכי גדולות בשביתות או בעיצומים – ועשיתי 100 ימי עיצומים במשרדי הממשלה – העובדים היו אומרים לנו: אנחנו לא יכולים לא לעשות כלום, שלח אותנו הביתה, אנחנו לא יכולים לשבת ולא לעשות.

עופר עיני: זה שורש הרע, כאשר עובד בא למקום עבודתו ואומרים לו: אל תעשה.

עופר עיני: ולמה?

עופר עיני: אני חוזר לעניין המשכורות.

עופר עיני: אתמול שוחחתי עם מר קובי הבר, הממונה על אגף התקציבים, וגם הבוקר.

עופר עיני: אני אומר כאן גם להנהלת התעשייה הצבאית, אל תיכנסו למשחק של האוצר עם משרד הביטחון, כאשר העובדים הם בני ערובה.

עופר עיני: קודם כול לגמלאים מגיעה משכורת, אז שיזרימו בעוד שעה את המשכורת, שתיכנס לחשבון הבנק שלהם.

עופר עיני: הם לא יכולים לספוג.

עופר עיני: כל יום כזה שמחזירים להם שיקים זה בושה בשבילם.

עופר עיני: אז קודם כול קחו את הכסף, תצבעו אותו ושיילך לגמלה.

עופר עיני: ביום חמישי, ב-9 בחודש הפעילים אמורים לקבל משכורות, אז קודם כול שייכנסו המשכורות לפעילים.

עופר עיני: עכשיו ניכנס לוויכוח, האם מגיע 350 מיליון שקל או 400 מיליון שקל.

עופר עיני: אני מודיע כאן, אדוני היושב-ראש, על כל דבר אפשר לדון, אפשר להמתין שבועיים או 3 שבועות, אבל אם המשכורות לא יכנסו, לא תהיה שביתה רק בתע"ש.

עופר עיני: בשביתת הרשויות המקומיות אמרה המדינה: מה אתם רוצים?

עופר עיני: אנחנו לא המעסיקים, העיריות מעסיקות.

עופר עיני: כאן הממשלה היא המעסיק.

עופר עיני: אם אנחנו מגיעים לכך שגם הממשלה לא משלמת משכורת, זה לא יחכה.

שאול יהלום: הכרזתם על סכסוך עבודה?

עופר עיני: כן.

יצחק יהודה: לפני 10 ימים.

עופר עיני: יש גבול לכל דבר.

עופר עיני: אני קורא לשר האוצר ולשר הביטחון, וגם לאנשי אגף התקציבים והנהלת החברה, כאשר תשבו ותדונו אחרי ישיבת הוועדה, ואני יודע שאתם יושבים, ב-10 הדקות הראשונות תגמרו את בעיית המשכורות, קודם כול.

עופר עיני: אני יודע שזה פתיר.

שאול יהלום: מר עיני, יש לי אליך שאלה כמי שמשמש בתפקיד בכיר בהסתדרות החדשה.

שאול יהלום: בשל העומס המוטל על הוועדה אנחנו לא נפגשים אתך הרבה.

שאול יהלום: אני רוצה לשמוע – זה אמנם לא נושא הדיון, אבל נפתח סוגריים לשתי דקות.

שאול יהלום: אם היו שואלים אותי כמה לדעתי עובד ממוצע בתעשייה הצבאית, שהיא אחד המפעלים היפים, הטובים והמוצלחים, גאוות המדינה, עובד עם 30 שנות ותק משתכר מדי חודש, הייתי אומר: 8,000 שקל, 9,000 שקל.

קריאה: הלוואי.

שאול יהלום: עכשיו תפתח סוגריים.

שאול יהלום: עכשיו לא מעלים את המשכורות, אבל אני שואל אותך: איך אתם אחראים למצב כזה?

אילנה כהן: העובדים ויתרו.

עופר עיני: אענה לך תשובה חד-משמעית, ואני שמח שהתקשורת תשמע את זה.

עופר עיני: כל הזמן מלינים על העובדים שהם עושים שביתות.

עופר עיני: אתה יודע למי יש משכורות גבוהות?

עופר עיני: רק למי שעושה הרבה שביתות.

עופר עיני: החברים האלה, כפי שכבר נאמר, הם מלח הארץ, אכפת להם.

עופר עיני: גם היום, כשהם לא מקבלים משכורת, הם עוד יושבים ומתדיינים כאן.

עופר עיני: איך אמרת, הכבישים צריכים להיות חסומים, המפעל צריך להיות שרוף.

עופר עיני: האמן לי, אם ישימו כמה טנקים בכמה כבישים כולם יישבו וימצאו פתרון.

עופר עיני: ואחר-כך מלינים למה יש שביתות, כי כאשר אתה לא עושה שביתה לא מדברים אתך.

עופר עיני: החבר'ה האלה ישבו בעבר לשולחן המשא ומתן, הבינו את קשיי המפעל והסכימו להוריד את שכרם; עוד פעם הבינו ועוד פעם הורידו שכר.

רן כהן: אתה אומר: האוצר רוצה אלימות.

רן כהן: אתה צודק.

עופר עיני: עודף אחריות לא בריא במדינה הזאת.

עופר עיני: במדינה הזאת צריך לתת בראש.

שאול יהלום: הרי אתם מעליהם.

שאול יהלום: לא הייתם צריכים לחתום על הסכם מביש כזה.

אילנה כהן: סלח לי, העובדים הסכימו.

אילנה כהן: אין להם חמצן.

שאול יהלום: חברת הכנסת אילנה כהן, כאשר היית יושבת-ראש ועד העובדים של האחיות, האם היית מסכימה להסכם כזה?

שאול יהלום: הם הרי עובדים בתנאים כל-כך מסוכנים.

אילנה כהן: שישימו את הטנקים ברחובות, אז יפתרו את בעייתם.

עופר עיני: אדוני היושב-ראש, אני אומר להם עכשיו כאיש הסתדרות, שייצאו מהישיבה ואם עד הערב לא יתקבלו משכורות, מחר בבוקר תחסמו את כל הכבישים, כי זה זכות בסיסית.

עופר עיני: על-פי בית-המשפט זה זכות בסיסית.

עופר עיני: אז תעשו.

עופר עיני: אבל אלה אנשים שמגלים אחריות ויושבים ובודקים באמת את צורכי המפעל.

עופר עיני: המפעל הוא הבית הראשון שלהם, כך התייחסו אליו.

עופר עיני: האמן לי, מלינים על עובדי הנמלים.

עופר עיני: עובדי הנמלים משביתים, וסליחה, יש שם משכורות גבוהות.

שאול יהלום: הבנו את העיקרון.

שאול יהלום: רבותי, אני מבקש לסכם את הדיון כדלקמן: הוועדה תובעת ממשרד הביטחון ומשרד האוצר להיכנס תוך כמה שעות, לא ימים ולא שבועות, לדיון שייתן מיד פתרון לבעיית המשכורות לעובדים ולגמלאים, ולתזרים המזומנים והערבויות הדרושות כדי שהמפעל יעבוד בשיא הביקושים והתפוקות שהוא חייב לתת על-פי ההזמנות.

שאול יהלום: זאת תביעתנו.

שאול יהלום: כל נסיגה מהתביעה הזאת, פירושה שהמדינה מזלזלת בתעשייה הצבאית וסופה שתשלם פי אלף אלפי אלפים עבור הנזקים.

שאול יהלום: אנחנו תובעים תוך 24 שעות לפתור את הבעיה.

שאול יהלום: הוועדה מבינה את הזעם המוצדק של העובדים, אולם אנחנו מבקשים מכם לתת למדינה פסק-זמן של 24 שעות.

שאול יהלום: אחרי זה, מבחינתנו אתם חופשיים לנקוט בכל האמצעים כדי שהבושה הזאת לא תימשך ולו גם יום אחד נוסף.

שאול יהלום: הוועדה קוראת לכל אנשי משרד האוצר ומשרד הביטחון, זה נושא בדרג של ממשלה ושרים.

שאול יהלום: לאור העובדה שראשי המשרדים לא נמצאים כאן, אפילו לא בדרג מנכ"לים, אני קובע שהשרים לא נותנים את מיטב זמנם ותשומת לבם למשבר.

שאול יהלום: לכן אני קורא לכם להעביר לשרים שמעליכם ולמנכ"לים שמעליכם את התביעה שלנו.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: הישיבה נעולה.