ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 345, 2005-02-07 10:00

שאול יהלום: בוקר טוב.

שאול יהלום: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

שאול יהלום: הנושא שלנו על סדר היום הוא בית הגלגלים.

שאול יהלום: אנחנו מקדמים בברכה את צופינו בבית, אנחנו משודרים בשידור ישיר בערוץ הכנסת, ולכן אני מפעם לפעם קצת ארחיב את הדיבור.

שאול יהלום: קיים מוסד שנקרא בית הגלגלים, זהו מוסד שמטפל בנערים ובמבוגרים - בעיקר בני נוער, אבל גם בגיל ההתבגרות - שנמצאים במצבי נכות קשים ומורכבים, כמו שיתוק מוחין.

שאול יהלום: חלקם הגדול מרותק לכיסא גלגלים.

שאול יהלום: יש כאלה החושבים שבית הגלגלים קרוי כך משום שהוא מטפל בהרבה שנמצאים רתוקים לכיסא הגלגלים.

שאול יהלום: אני חושב שהסיבה היא אחרת.

שאול יהלום: הבית היה פעם בית נייד שהיה עובר ממקום למקום, לכן הוא נקרא בית הגלגלים.

שאול יהלום: כך או כך, יש לו למיטב ידיעתי כמה סניפים ברחבי הארץ, כאשר הסניף המרכזי הוא בהרצליה פיתוח.

שאול יהלום: בהרצליה פיתוח יש בית שנקרא בית הגלגלים, ועיקר הפעילות שלו היא לקבל את הילדים האלה, את הנערים האלה, את הבוגרים האלה, לסופי שבוע, כאשר מי שמטפל בהם באותם סופי שבוע הם מתנדבים.

שאול יהלום: בדרך כלל, יש מתנדב לפחות לכל מטופל, ובמהלך סוף השבוע הזה, כאשר הפעילות נעשית בבית הגלגלים, הרי שהנערים במקום מושבם נותנים גם קצת יותר רווחה ופנאי למשפחותיהם.

שאול יהלום: זה השלד של הפעילות.

שאול יהלום: בנוסף לכך יש פעילות רבה בקיץ כאשר מדובר על כך שהמטופלים יוצאים לקייטנות של כחמישה עד ששה ימים - הקייטנות הכי טובות והכי מובחרות בארץ.

שאול יהלום: יש גם חוגים באמצע השבוע.

שאול יהלום: למעלה מעשרים שנה בית הגלגלים נמצא בהרצליה פיתוח.

שאול יהלום: הבית הוא בשכירות, השכירות עומדת להסתיים בעוד כשלוש שנים, ולכן פנתה הנהלת בית הגלגלים לעיריית הרצליה בבקשה להקצות מגרש עבור בית הגלגלים, שיהיה מגרש של קבע.

שאול יהלום: נוכח תהליכים להקצאת המגרש, יש התנגדויות של תושבים באזור ובסביבה.

שאול יהלום: הנושא שלנו הוא התנגדות התושבים לפתיחת בית הגלגלים החדש בהרצליה פיתוח.

שאול יהלום: ההתנגדות הזאת פורסמה בכתבה בעיתון "שבעה ימים" - המוסף של ידיעות אחרונות - מ- י"א בשבט, בערך לפני שבועיים.

שאול יהלום: פורסמה כתבה גדולה בשם: "מקלות בגלגלים".

שאול יהלום: בעקבות הכתבה הזאת ביקשה חברת הכנסת זהבה גלאון להעלות את הנושא, וקיבלה את הנחיית נשיאות הכנסת להעלות את הנושא ב"דיון מהיר" - להעלות נושא ישר לוועדה.

שאול יהלום: במקום להעלות אותו במליאה, הרי בגלל דחיפותו וחשיבותו, הוא עולה ישר לוועדה; הוועדה דנה - וזה מה שאנחנו עושים כעת- קובעת את החלטתה, והחלטתה מתפרסמת על שולחן מליאת הכנסת.

שאול יהלום: קודם כל אני רוצה להודות לכל אלה שבאו לכאן, בראש ובראשונה למי שעוד לא הגיעה - לראש העיר, שהיא תקועה בפקק בדרך.

שאול יהלום: אני רוצה לקדם בברכה את תלמידי תיכון בן-גוריון בפתח תקווה.

שאול יהלום: משום שזהבה גלאון היא תושבת פתח תקווה, צירפו היום דווקא תלמידים מתיכון בפתח תקווה.

שאול יהלום: זו אחת הדוגמאות למה עושה הכנסת - דוגמה מאוד מאוד אקטואלית.

שאול יהלום: אני רוצה לברך את מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, שבשל חשיבות הדיון הגיע - פרופ' דב גולדברגר, וכן את כל הנוכחים שנמצאים איתנו כאן - אנחנו כמובן ממתינים לראש העיר - וכמובן את כל אנשי בית הגלגלים שבאו לכאן - ההנהלה, המתנדבים והחניכים עצמם.

שאול יהלום: תודה רבה שהואלתם לבוא אלינו לכנסת.

שאול יהלום: בפתח הדיון אני מבקש להעיר שתי הערות.

שאול יהלום: ראשית - ואני אחזור על כך כשתגיע ראש העיר - ההחלטה אם לתת את המגרש היא החלטה שנתונה בידי העירייה.

שאול יהלום: צריך לקחת בחשבון שאנחנו איננו מתערבים בשיקולים, אבל הכנסת היא גוף ציבורי וכאשר הכנסת רואה לעיניה - ואני משבח את חברת הכנסת גלאון, ייתכן שהיינו דנים בכל מקרה בנושא - עיתון הנפוץ ביותר במדינה עוסק בנושא הזה, דהיינו יש מהות ציבורית בעניין, גם הכנסת והוועדה צריכות להגיד את דברן.

שאול יהלום: אנחנו אומרים - ההחלטה היא עצמאית בידי העירייה.

שאול יהלום: שנית, אני רוצה להדגיש ושיצוין בפרוטוקול, שבמידה מסוימת אני קרוב לבית הגלגלים.

שאול יהלום: שתי בנותי היו מתנדבות במשך שנים בבית הגלגלים.

שאול יהלום: אחת מהן סיימה לפני חצי שנה את התנדבותה, כך שבית הגלגלים גם גייס את משפחתנו.

שאול יהלום: בבקשה, חברת הכנסת זהבה גלאון.

שאול יהלום: זהבה גלאון: תודה רבה, אדוני.

שאול יהלום: אני מודה לך על הישיבה.

שאול יהלום: אני רוצה להעיר הערה מקדימה לפני שאני נוגעת בדיון עצמו.

שאול יהלום: כשנכנסנו לכאן היום לחדר ההרצאות, נכנסתי עם קבוצה של נכים שלא יכלו לרדת במדרגות כאן בחדר ההרצאות, וחשבתי על כך שאם הכנסת בוחרת לקיים דיון בנושא כל כך חשוב, אני חושבת שהכנסת צריכה לראות איך היא מסגלת דרכי גישה, איך היא מנגישה את האפשרות להגיע לכאן באופן פיזי לאנשים שיש להם בעיה לרדת את המדרגות.

שאול יהלום: ראיתי את זה - אנשים נאלצו לשבת למעלה, ומי שירד בכל זאת זה היה מאוד מאוד קשה.

שאול יהלום: אני חושבת שזה משהו שהוועדה בראשותך תעשה נכון אם היא תפנה ליושב-ראש ותעיר את ההערה הזאת.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: הכנסת באמצע תהליך הנגשתה כולה.

שאול יהלום: הוועדה שמטפלת בכך היא ועדת הכנסת, ואנחנו מיום ליום מטפלים בכל המחדלים שעדיין לא טופלו, ומנסים עד כמה שאפשר בבניין הנוכחי, לעשות שינויים.

שאול יהלום: הנכים בכיסאות גלגלים מודעים לכך.

שאול יהלום: רק לפני שבוע סיימנו את העבודה בכניסת חברי הכנסת, שהיתה זמנית והיום היא תקנית, וכן הלאה.

שאול יהלום: זהבה גלאון: אני שמחה לשמוע.

שאול יהלום: אני קראתי את הכתבה של אהוד מלץ ב"ידיעות אחרונות", ואני מודה שזה מסוג הכתבות שצובטות אותך בלב - ממש תחושה פיזית - כי אתה קורא ואתה לא מאמין שהיום זה קורה במדינת ישראל.

שאול יהלום: כפי שאמרת, אנחנו לא מחליפים את הוועדה ואת העירייה, ואת הוועדה של משרד הפנים, אבל אתה לא מאמין שהיום במדינת ישראל יכולה להתקיים חרפה כזאת לאור היום, שחור על גבי לבן, בכתובים.

שאול יהלום: מדובר באנשים שחיים בהרצליה - ואני אזכיר את האנשים שהתבטאו בכתבה אחד-אחד.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, מעניין אותי לדעת אם מישהו מהמתנגדים שהופיע בכתבה הגיע לכאן היום.

שאול יהלום: מנהלת הישיבה מאותתת לי בראשה שאף אחד מהאנשים שהתבטאו בבוטות, לא טרח והגיע להסביר לוועדה למה הוא מתנגד לכך שבית הגלגלים יוקם היכן שהוא יוקם.

שאול יהלום: אין לי דרך אחרת מאשר להגדיר את זה כחרפה.

שאול יהלום: לא רק שזאת חרפה, לא רק שזאת הייתי אומרת, גסות רוח, גבהות לב, אטימות, רשעות - אין לי דרך אחרת להגדיר את זה.

שאול יהלום: אני חושבת שאחד הדברים שבאים לידי ביטוי בכתבה הזאת זה בעצם ניסיון לפגוע בצורה כמעט ישירה ממוקדת, בחוק שהכנסת הזאת חוקקה - וזה חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שקבע שאדם עם מוגבלות, צריך שהמדינה, החברה, העיריות, הרשויות, יגנו על כבודו וחירותו, שיאפשרו לו לעגן ולממש את זכותו על מנת שיוכל להשתתף בחברה באופן שוויוני, באופן פעיל, שיוכל לממש את כל אותם דברים שכל אחד מאיתנו - בכלל בהינד עפעף, בלי לחשוב פעמיים - מממש באופן כל כך טבעי.

שאול יהלום: חשבתי שבחברה מתוקנת היום, בהרצליה - לא רק, אבל בהרצליה, ואני שמחה שראש העיר תגיע לכאן כי אני יודעת שהיא ביטלה ישיבות על מנת להגיע לישיבה הזאת - יש איזו גישה ומגמה שכבר קובעה ועוגנה בחקיקה, שאומרת שהנכה צריך להשתלב בחברה, שצריך לסייע לו להשתלב בחברה, אז קמים אנשים - מתוך איזושהי תפיסה, הייתי אומרת נדל"ניסטית גרידא - ומתבטאים כאן.

שאול יהלום: יש לי כאן ציטוט: "זה עלול להוריד את ערך הנדל"ן", אמר אחד מהם; "זה לא אסתטי", ו"בכלל מה אנחנו רוצים: רק שקט ושלווה, ושלא יהיה לנו רעש כי עוד עלול להיות לנו רעש", רחמנא ליצלן.

שאול יהלום: אתה קורא, אדוני היושב-ראש, ואתה לא מאמין שזה אמיתי.

שאול יהלום: אני חייבת לציין שקראתי את הכתבה הזאת מספר פעמים כי זה לא היה נראה הגיוני שזה יכול להיות.

שאול יהלום: לא נראה הגיוני שאנשים מבקשים לדחוק מקרבם או מסביבתם מי שהוא לא כמוהם.

שאול יהלום: זה לא נאה להם, זה לא אסתטי.

שאול יהלום: זה מזכיר לי מקומות אחרים, זמנים אחרים, אני לא יכולה להאמין שזה אמיתי בכלל.

שאול יהלום: מרדכי וירשובסקי: משטרים אחרים.

שאול יהלום: זהבה גלאון: ומשטרים אחרים, תודה אדוני חבר הכנסת לשעבר מרדכי וירשובסקי.

שאול יהלום: אדוני היושב-ראש, ברשותך עוד שני משפטים שהם רק ברמה של ציטוטים, על מנת להדגיש את גודל החרפה.

שאול יהלום: אני כבר לא מדברת על הדעות הקדומות - אני לא מבינה מה הפחד.

שאול יהלום: דרך אגב, אני רואה שיושבים כאן לימיני ולשמאלי חברי כנסת משינוי.

שאול יהלום: אני מניחה שזה לא במקרה שהם יושבים כאן.

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: את יודעת - זה לא במקרה.

שאול יהלום: כל ישיבה שדנים על נכים, אנחנו מופיעים.

שאול יהלום: זה לא מקרי.

שאול יהלום: זהבה גלאון: אל"ף, כל הכבוד.

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: תודה רבה.

שאול יהלום: סוף סוף.

שאול יהלום: אל תתחילי לעשות פה דבר פוליטי.

שאול יהלום: מה זה?

שאול יהלום: מקרי, לא מקרי.

שאול יהלום: אותך לא ראיתי פה באף ישיבה.

שאול יהלום: זהבה גלאון: כי אני לא חברת הוועדה.

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: אז אל תגידי מקרי.

שאול יהלום: זהבה גלאון: אבל עוד לא התחלתי לומר, אז למה אתה קופץ?

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: כי אמרת.

שאול יהלום: זהבה גלאון: על מה אתה רוצה להגן?

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: אני מכיר אותך טוב מאוד, והצופים גם מכירים אותך.

שאול יהלום: זהבה גלאון: על מה אתה רוצה להגן?

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: אני לא מגן על שום דבר.

שאול יהלום: אני בא לפה בכל פעם להגן על נכים, לידיעתך.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: חבר הכנסת יאסינוב, בבקשה.

שאול יהלום: זהבה גלאון: אני משוכנעת שגם בישיבה הזאת אתה תוקיע בהוקעה חמורה את ההתבטאות של יושב-ראש שינוי בהרצליה, שמתנגד להקמתו של בית הגלגלים, והוא אחד המובילים את המאבק שבית הגלגלים לא יקום.

שאול יהלום: אין לי ספק שאתה וחבר הכנסת שלגי תגָנו את זה באופן נחרץ, כי אתה בא לכאן לכל ישיבה ואתה נאבק לזכותם של נכים.

שאול יהלום: אני משוכנעת בזה.

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: אם כבר הפכת את זה לגל מפלגתי - - זהבה גלאון: לא, זה לא עניין מפלגתי.

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: - - את יודעת שמפלגת שינוי הוציאה הודעה שהיא תומכת בבית הגלגלים?

שאול יהלום: את יודעת את זה?

שאול יהלום: זהבה גלאון: מצוין, אז תגיד את זה, אני אשמח לשמוע.

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: אז למה את הופכת את זה?

שאול יהלום: למה את עושה פרובוקציות?

שאול יהלום: אם את באה לדבר - אז תדברי.

שאול יהלום: לא עושים את זה בצורה כזאת.

שאול יהלום: זהבה גלאון: יושב-ראש הוועדה, אתה מגן עלי?

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: חבר הכנסת יאסינוב, זאת זכותה.

שאול יהלום: אם בכתבה צוין שמו של אחד המתנגדים - - - יגאל יאסינוב: האם צוין גם שהוא משינוי?

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: כן, יושב-ראש שינוי, זה כתוב במפורש.

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: וצוין גם שהוא מייצג את המפלגה בנושא?

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אני אומר לך שהוא אמר: אני יושב-ראש שינוי, אז זכותה לבוא ולתבוע ממפלגת שינוי להתנער מהעניין.

שאול יהלום: יגאל יאסינוב: גם זכותה לבדוק את הנסיבות.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: ואנחנו שמחים, אני מניח שחבר הכנסת אילן שלגי בא במיוחד - הוא תושב הרצליה - הוא יאמר תכף את דברו, וזה רק לכבוד לכם אם אתם תתנערו מהדברים, צריכים לשים את הדברים על השולחן.

שאול יהלום: הנקודה הזאת באמת מוצתה.

שאול יהלום: בבקשה.

שאול יהלום: זהבה גלאון: אדוני היושב-ראש, אני שמחה על הרגישות שהתגלתה כאן ואין לי ספק שההוקעה תהיה נחרצת וברורה.

שאול יהלום: האדם השני שאני רוצה להזכיר - ואני מזכירה את האנשים בשמם מכיוון שהם אינם כאן.

שאול יהלום: אני חושבת שראוי שצופי ערוץ הכנסת ידעו מי אלה האנשים שחושבים שלא נאה להם, שזה מוריד את הערך הנדל"ני של האזור שלהם.

שאול יהלום: צבי רביע: "הם יורידו את הערך של הבתים", הוא אמר.

שאול יהלום: ויויאן שניידר: "יהיה כאן הרבה רעש בקרבת המקום", ועוד כהנה וכהנה.

שאול יהלום: אני רוצה לסכם ולומר שאני חושבת שהעובדה שראש העיר, יעל גרמן, בחרה להקצות מגרש לבית הגלגלים זו היתה החלטה נכונה.

שאול יהלום: זאת החלטה שכל עירייה היתה צריכה להתגאות ולהתכבד בה.

שאול יהלום: כל עירייה.

שאול יהלום: והעובדה שיש תושבים בעיר שעדיין במדינת ישראל של שנות האלפיים - 2005 - חושבים שזה לא נאה להם, זאת עובדה מחפירה.

שאול יהלום: אין לי ספק שהוועדה תוקיע את העובדה הזאת, ואין לי ספק שמי שצריך לקבל החלטה במוסדות שאמורים לקבל החלטה בסופו של דבר לגבי ההקצאה, יקח בחשבון גם את הדיון בוועדה היום.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: אני שואל האם מישהו מאנשי הרצליה שנמצא כאן הוא מהמתנגדים.

שאול יהלום: אריה פרנקו: שמי אריה פרנקו.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: האם אתה רואה את עצמך כמתנגד, או כמייצג המתנגדים?

שאול יהלום: אריה פרנקו: כמייצג את המתנגדים.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אז תגיד את דברך.

שאול יהלום: אדוני אריה פרנקו, תושב הרצליה.

שאול יהלום: אריה פרנקו: שמי אריה פרנקו, אני נציג ועד השכונה, שנושא ההקצאה נמצא בשטחה.

שאול יהלום: באתי לכאן כדי להציג את העובדות כפי שאנחנו - רוב התושבים - מאמינים ורואים את זה.

שאול יהלום: ברצוני להדגיש - העניין איננו בנושא הנכים.

שאול יהלום: אתם צריכים לדעת - אנחנו לא מתנגדים לנכים.

שאול יהלום: הנושא הוא מגרש שהופקע מתושבי השכונה כדי לשרת אותה ואת הציבור הסמוך, ואין השאלה עוסקת בענייני הנכים.

שאול יהלום: על מנת שייפסק גזל הקרקעות הציבוריות, פורסם נוהל משרד הפנים להקצאות קרקע ציבוריות - נוהל המתייחס לקרקע שהופקעה מהתושבים לשימוש ציבורי.

שאול יהלום: הנוהל מצוי כאן, אני מבקש לחלק זאת לכל חברי הוועדה.

שאול יהלום: הנוהל נוצר בעקבות החלטת בג"ץ בנושא הקצאות הקרקעות - נוהל המחייב את כולנו להתנהג ולפעול על-פי החוק, חוק השווה לכולם.

שאול יהלום: בבקשה, מצורפת כאן החלטת הבג"ץ.

שאול יהלום: בג"ץ קבע חד-משמעית, ואני מצטט: "לעניין הקצאת קרקע לצורכי ציבור על-ידי העיריה לגוף פרטי ללא מכרז וללא תמורה"- אני חוזר: לגוף פרטי ללא מכרז וללא תמורה – "ברי כי על הרשות לברר מה הם צורכי הציבור באזור שבו מצויה הקרקע להקצאה, ולבחור בגוף המתאים ביותר למילוי הצרכים הציבוריים על הצד הטוב ביותר".

שאול יהלום: סוף ציטוט.

שאול יהלום: אנחנו לא נגד עמותת שי, או כל גוף אחר - לא אכפת לנו מי יבוא לשם.

שאול יהלום: אנחנו מבקשים את הקרקע לשימושנו אנו, כפי שקבע הבג"ץ.

שאול יהלום: אנחנו ביקשנו את הקרקע בזמנו.

שאול יהלום: בבקשה, אפשר לחלק את הבקשה שביקשנו מהעיריה לפני זמן-מה - קרקע לשימוש התושבים.

שאול יהלום: אין לנו שום קשר עם הנכים, אנחנו לא מתנגדים.

שאול יהלום: אם הם יבואו אלינו - אנחנו נקבל אותם בברכה גדולה.

שאול יהלום: יבואו לאן?

שאול יהלום: אריה פרנקו: לשכונה שלנו.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: נו, הנה הם באים.

שאול יהלום: אריה פרנקו: כן, אבל הקרקע הזאת לא מיועדת לכך.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אז איך יבואו אם לא תהיה קרקע?

שאול יהלום: ברחובות?

שאול יהלום: אני נותן לך לדבר בכל הכבוד, אבל אני שואל לגבי המשפט "אם יבואו אלינו - נקבל אותם בברכה", ואתם מתנגדים לתת להם את הקרקע, אז איך הם יבואו אליכם?

שאול יהלום: הם יישבו בכבישים?

שאול יהלום: אני רוצה להבין.

שאול יהלום: אריה פרנקו: אנחנו לא מתנגדים - - - היו"ר שאול יהלום: אבל אמרת, אדוני:

שאול יהלום: אם הם יבואו אלינו - נקבל אותם בברכה - ציטוט מדברי אדוני.

שאול יהלום: אני שואל - אם אתם אומרים לא בקרקע שבשכונה, ואתה אומר נקבל אותם בברכה, אז לאן תקבל אותם בברכה?

שאול יהלום: תקבל אותם בכניסה לבית שלך?

שאול יהלום: תקבל אותם במדרכה?

שאול יהלום: תקבל אותם באמצע הכביש?

שאול יהלום: איפה תקבל אותם אם אתה לא מוכן לגבי הקרקע?

שאול יהלום: אריה פרנקו: אם ועדת ההקצאות תחליט שהקרקע הזאת מוקצית לעמותת שי - אנחנו נקבל אותם.

שאול יהלום: אם החוק יאפשר להם - אשמח מאוד לקבל אותם.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: תודה, גברתי יעל גרמן, ראש העיר.

שאול יהלום: מר פרנקו, תואיל בבקשה להמשיך.

שאול יהלום: אריה פרנקו: אנחנו לא נגד עמותת שי או כל גוף אחר.

שאול יהלום: אנחנו מבקשים את הקרקע לשימושנו אנו, כפי שקבע הבג"ץ.

שאול יהלום: הבקשה שלכם היא מה-20 בפברואר 2004.

שאול יהלום: אריה פרנקו: לפני שנה אנחנו ביקשנו את הבקשה.

שאול יהלום: היועץ המשפטי לממשלה קבע באותו בג"ץ, שהקצאה כמוה כתמיכה.

שאול יהלום: אנו התושבים נדרשים לתמוך על-ידי מתן קרקע בערך של תשעה מיליון שקל לגוף פרטי, קרקע שאמורה לשרת אותנו ואת בנינו לדורות הבאים.

שאול יהלום: לומר שאנחנו נגד הנכים זה עוול, גועל נפש ושקר.

שאול יהלום: הם נמצאים אצלנו הרבה שנים ואנחנו עושים הכל כדי שיהיה להם טוב.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: איפה הם נמצאים אצלכם?

שאול יהלום: אריה פרנקו: בשכונה.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: לא בשכונה שלכם.

שאול יהלום: בשכונה אחרת.

שאול יהלום: אריה פרנקו: הרצליה פיתוח זה שכונה קטנה, זה בערך 600-700 מטר מאיתנו.

שאול יהלום: אנחנו לא רחוקים, אנחנו כולנו ביחד.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אם זה בשכונה שלכם, אז סך הכל מדובר כאן בהחלפת מגרש במגרש.

שאול יהלום: אריה פרנקו: אבל המגרש הזה שייך למטרה אחרת.

שאול יהלום: אין לנו התנגדות שיתנו את הבית לידנו, אבל למה שיקחו לנו את השטח הזה לשימוש של כל האזרחים?

שאול יהלום: למה השטח הזה - שצריך לשרת את כל האזרחים ולא סקטור מיוחד?

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אדון פרנקו, צריך לשים את הדברים על השולחן.

שאול יהלום: אם אדוני בא ואומר - אצלי יש סדר עדיפות אחר, אני חושב שאם יש מגרש בשכונה שלנו - סדר העדיפות צריך להיות מקום מפגש לגמלאים תושבי הסביבה, חדר קריאה, מרכז הדרכה במחשבים, מועדון למפגשי שחמט, מרכז לפעילויות חברתיות לתושבי הסביבה, ואחרי כן נכים, אז אנחנו דורשים שקודם תמלאו את 5; יהיה עוד מגרש, תנו לנכים - אז אני מתנגד לדעתך, אבל אני לפחות מבין אותה.

שאול יהלום: אבל, כל הזמן אדוני חוזר: אין לנו שום דבר נגד הנכים, אנחנו שמחים שהם בשכונה שלנו, אנחנו שמחים ממה שהיה עד היום, אז מודיעים לך - השמחה נסתיימה משום ששם נסתיימה השכירות.

שאול יהלום: הם לא מחליפים עכשיו מגרש קנוי במגרש קנוי, אלא שם הם נמצאים בשכירות, לאחר 25 שנה החוזה נסתיים, אז הם עוברים ממגרש אחד למגרש שני.

שאול יהלום: אם אדוני באמת כן עם דבריו ואומר: אני באמת רוצה ומוכן והייתי שמח - הוא לא יכול לבוא ולהגיד את הדברים האלה.

שאול יהלום: שני הדברים שאדוני אומר משתמעים לשתי פנים, ואדוני צריך להגיד לפחות כאן בוועדה דבר חד.

שאול יהלום: אריה פרנקו: המגרש הזה מיועד לצורכי השכונה, ואתם מייעדים את זה לצורך אחר.

שאול יהלום: זה מה שאני אומר.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אז כך תגיד, אדוני, אל תגיד שאדוני מקבל את הנכים.

שאול יהלום: אתה אומר - אני רוצה בשכונה צורך אחר.

שאול יהלום: אריה פרנקו: לומר שאנו נגד הנכים זה עוול, גועל נפש ושקר.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אדוני, הרי אי-אפשר להגיד דבר כזה.

שאול יהלום: אדוני נגד הנכים.

שאול יהלום: מדוע אדוני אומר: זה עוול, גועל נפש ושקר, כשזה בדיוק העניין?

שאול יהלום: האם אדוני מכנה את עמדתו גועל נפש?

שאול יהלום: את עמדתך שלך?

שאול יהלום: אם אדוני אומר לא בבית ספרנו, יש כאן מגרש ואני לא רוצה את הנכים, אלא אני רוצה שהמגרש יהיה למשחקי שחמט של הגמלאים - אז אדוני אומר:

שאול יהלום: אני לא רוצה את הנכים.

שאול יהלום: מה יותר פשוט מזה?

שאול יהלום: תקווה פרנקו: זה מה שבג"ץ קבע.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אם אני עכשיו אבוא ואגיד: אני לא רוצה את מר פרנקו בחדר של הוועדה, יואיל אדוני לצאת - אני לא אוכל אחרי כן להגיד: אבל אני כל כך אוהב אותך, מר פרנקו, שמי שאומר שאני נגדך - זה גועל נפש.

שאול יהלום: אם אני אגיד לך שאני לא רוצה שתשב עכשיו על השולחן, אז אני במפורש נגדך, אני לא סובל את הפנים שלך מולי.

שאול יהלום: פרחיה בן זקן: גם אמרתם שזה לא אסתטי.

שאול יהלום: אריה פרנקו:

שאול יהלום: זה לא עניין שאני לא רוצה אותם, כמו שזה לא שאתה לא רוצה אותי, אבל בוועדת החוץ והביטחון אתה לא תקבל אותי משום שיש קריטריונים ויש חוק, והמחוקק קבע כך.

שאול יהלום: הזמן ברשותנו.

שאול יהלום: הבעיה שלנו שאני מבקש מאדוני שדבריו יהיו בכיוון שאנשים יוכלו להבין אותם, זה תפקידי.

שאול יהלום: לכן אני אומר - אנא לא לדבר בדו-פנים.

שאול יהלום: או שאתה בעד הנכים, או שאתה נגד הנכים.

שאול יהלום: אתה לא יכול להגיד: אני בעד הנכים, אבל אל תיתן להם מגרש לידי.

אריה פרנקו: לא אמרתי לידי, אני לא גר לידם.

אריה פרנקו: יש כמה מאות מטרים ביניהם לביני.

אריה פרנקו: המטרה שלי היא להגיד שהקרקע הזאת מיועדת - לפי החוק, לפי הבג"ץ, לפי כל הקריטריונים - לנושא אחר.

אריה פרנקו: ראש עיריית הרצליה יעל גרמן: זה לא נכון.

אריה פרנקו: אריה פרנקו: אין לי בעיה, חס וחלילה, ואני אומר - אם העירייה תקצה להם, אנחנו נקבל אותם בשמחה, אבל רק שזה ייעשה לפי החוק ולפי מה שמקובל.

אריה פרנקו: אין לנו שום דבר נגד העירייה.

אריה פרנקו: היו"ר שאול יהלום: האם יש לך ספק שהעירייה פועלת על-פי החוק?

אריה פרנקו: אריה פרנקו: חס וחלילה, אבל אנחנו באנו הנה להדגיש את הנקודות שזכותנו להגיד.

אריה פרנקו: סליחה שאני חוזר שוב.

אריה פרנקו: לומר שאנחנו נגד הנכים זה עוול, גועל נפש ושקר.

אריה פרנקו: אני רוצה לקרוא לכם קטע ממכתבה של עמותת מערב הרצליה בה אנחנו חברים.

אריה פרנקו: המכתב נשלח אליכם, וחשוב שכולם כאן ישמעו את דבר העמותה.

אריה פרנקו: אני מצטט מהמכתב: "תושבים רבים מתנדבים בפעילויות העמותה - גם כמדריכים - מסייעים לה בכספם.

אריה פרנקו: אנו אף היינו שותפים לארגון ערבי התרמה ואנו משלבים את חניכי העמותה ביוזמתנו בפעילויות המתנ"ס המקומי.

אריה פרנקו: בשנה שעברה אף הופק סרט משותף של החניכים וילדי התושבים שנקרא: "אהבה מתגלגלת".

אריה פרנקו: כמו כן, הופק סרט תיעודי על העבודה המשותפת בהפקת הסרט.

אריה פרנקו: אשר לטענה כי תושבי מערב הרצליה מתנגדים לקיום בית הגלגלים בשכונתם אין בה ממש, והיא מהווה הטעיה..." היו"ר שאול יהלום: אם כך, אדוני ודאי סותר את עצמו.

אריה פרנקו: באהבה יש שני צדדים.

אריה פרנקו: אם אני אוהב את הבן שלי - הבן שלי אוהב אותי ואני אוהב אותו.

אריה פרנקו: זה לא צד אחד, זה לא חד-סטרי.

אריה פרנקו: אהבה מתגלגלת היא משני הצדדים.

אריה פרנקו: אתם אוהבים את הנכים, הנכים אוהבים אתכם.

אריה פרנקו: מאיפה אדוני קובע שהאווירה של האהבה עם המתנדבים זה לא יותר חשוב מאשר לדוגמה מועדון למפגשי שחמט?

אריה פרנקו: לאהוב את הנכים - מצדכם - ולעשות סרטים, ומתנדבי השכונה שעוסקים, מממשים את עצמם - הם עושים את זה גם למענם, המתנדבים.

אריה פרנקו: הם מממשים את עצמם.

אריה פרנקו: מדוע אדוני חושב שזה פחות מאשר לדוגמה חדר קריאה וספרייה?

אריה פרנקו: אני רוצה להבין.

אריה פרנקו: להיפך, אתה מוכיח כאן נימוקים חשובים מאוד שהעירייה צריכה להתחשב בהם לתת את המגרש.

אריה פרנקו: ניקח דוגמה - נניח שהמגרש היה סגור, היה שם בונקר, כל האנשים שנמצאים לא יוצאים החוצה, אתם לא נכנסים פנימה - אז הייתי אומר: נסתכל על האנשים שבפנים.

אריה פרנקו: אבל אתה בעצמך אומר שכל התושבים משתתפים, יש מדריכים, עושים סרטים.

אריה פרנקו: אפילו אתה קורא לזה אהבה, אהבה מתגלגלת, אז ברור שצריכים להקצות את המגרש כדי שיהיה לכם מימוש לאהבה.

אריה פרנקו: אריה פרנקו: אני חוזר.

אריה פרנקו: אנחנו רוצים שיקצו להם איזה אדמות שהם רוצים, אבל הייעוד של האדמה לשרת את צורכי השכנים.

אריה פרנקו: היו"ר שאול יהלום: זה מה שאמרתי.

אריה פרנקו: אם הם לא יהיו, איך יהיה סרט פרק ב'?

אריה פרנקו: איך תבוא האהבה לידי מימוש?

אריה פרנקו: איך תבוא האהבה שלכם לנכים בפרק ב'? הרי תרצו לעשות כל שנה סרט.

אריה פרנקו: איך הסרט ימומש אם הם לא יהיו שם?

אריה פרנקו: אריה פרנקו: אם אני הייתי האדם שמחוקק את החוקים, אם אני הייתי במקום בג"ץ, אם הייתי במקום מנכ"ל משרד הפנים שנתן את ההנחיות - הייתי אומר משהו אחר.

אריה פרנקו: היו"ר שאול יהלום: מה היית אומר?

אריה פרנקו: אריה פרנקו: הייתי אומר: ברוכים הבאים.

אריה פרנקו: אבל, יש חוק.

אריה פרנקו: זאת מדינה שבה החוק שווה לכולם.

אריה פרנקו: היו"ר שאול יהלום: זאת אומרת, מה שאדוני אומר עכשיו, שכל דבריו הם בניגוד למצפונו.

אריה פרנקו: אריה פרנקו: לא.

אריה פרנקו: היו"ר שאול יהלום: אתה אומר שאילו היית המחוקק, היית אומר ברוכים הבאים.

אריה פרנקו: אבל אתה מקריא כאן את החוק, זאת אומרת שהחוק של היום הוא בניגוד לערכיו האישיים ולמצפונו, כי אתה באופן אישי היית אומר ברוכים הבאים.

אריה פרנקו: אריה פרנקו: לא.

אריה פרנקו: כשמחוקקים חוק - אני צריך לקבל, לכבד, ולשמוע.

אריה פרנקו: אם תרשו לי, אני מבקש לסיים.

אריה פרנקו: לסיום, אני רוצה לסכם - ואני חוזר כמו מנטרה, יכול להיות שזה לא מקובל.

שאול יהלום: לא, זה נעים לשמוע את הדברים.

שאול יהלום: אריה פרנקו: אני רוצה לסכם שאנחנו לא נגד הנכים, שככל אזרח שומר חוק אנו מבקשים לשמור על השקיפות, על מינהל תקין ושוויון בפני החוק.

שאול יהלום: יש בידי 30 התנגדויות - אף אחת מהן אינה מזכירה מילה אחת נגד הנכים או את ירידת ערך הבתים.

שאול יהלום: אלה כל ההתנגדויות שאנחנו - ועד השכונה - הנחנו בפני העירייה.

שאול יהלום: אין אף מילה כזאת, וזה נכתב לפני שנה - לא בגלל הדיון היום.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אדוני חושב שהוא מייצג את כל ה- 30, שאם זה היה תלוי בכם - הייתם אומרים ברוכים הבאים באופן אישי.

שאול יהלום: זאת אומרת, אם יפתרו את הבעיה החוקית - אתם אומרים ברוכים הבאים.

שאול יהלום: אריה פרנקו: אם החוק היה מאפשר ואם החלטת בג"ץ תתוקן - אנחנו נקבל את זה.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: האם אדוני משפטן?

שאול יהלום: אריה פרנקו: לא.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אז לכאורה, נראה לאדוני שהבג"ץ סותר, אבל אם לא תהיה סתירה בבג"ץ ובחוק - אתם אומרים בשם כולם ברוכים הבאים.

שאול יהלום: אמת?

שאול יהלום: אריה פרנקו: אמת.

שאול יהלום: אני מבקש להגיד שמה שהיה כתוב בעיתון זה על-ידי כמה אנשים שלא שייכים.

שאול יהלום: אני לא יודע מיהם.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: מי זאת הרופאה לילי דיין?

שאול יהלום: אריה פרנקו: אני לא מכיר אותה.

שאול יהלום: יכול להיות שהיא אחת מהדיירים.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אנחנו גם ועדת בריאות, אנחנו מתעניינים.

שאול יהלום: ..

שאול יהלום: אריה פרנקו: רציתי להגיד רק דבר אחד, כדי שתבינו.

שאול יהלום: אנחנו, ועד השכונה, מקיימים כל מיני פעילויות- לא עכשיו, לא לפני שנה, לא לפני כמה שנים.

שאול יהלום: כל הפעילויות שלנו זה למען רווחת התושבים.

שאול יהלום: לסיום - ראשית, כתובות פה 30 התנגדויות שנכתבו לפני שנה, כשלא כתוב בהן מילה אחת נגד הנכים.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: אנחנו כיבדנו את עמדתך.

שאול יהלום: עמדתך אומרת - יש בעיות לכאורה עם הבג"ץ ועם חוזר משרד הפנים ועם הנהלים, ולכן אתם נאחזים בה.

שאול יהלום: באופן אישי, אם הדברים האלה ייראו לכם כפתורים - אתם אומרים שאין לכם שום דבר וברוכים הבאים.

שאול יהלום: אריה פרנקו: ברוכים הבאים.

שאול יהלום: גם בהתנגדויות לא כתובה מילה אחת על ירידת ערך הבתים.

שאול יהלום: אנחנו לא אנשי נדל"ן - וזה לא נכתב עכשיו ולא לפני הכתבה.

שאול יהלום: זה נכתב לפני זמן מסוים.

שאול יהלום: טוענים שאנחנו מדברים על כך שיירד ערך הנדל"ן.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום: וזה נכון או לא נכון?

שאול יהלום: אריה פרנקו: לא נכון, לא כתבנו את זה.

שאול יהלום: זהבה גלאון: זה שקיבלתם ייעוץ משפטי טוב ולא כתבתם בהתנגדויות את כל הדברים האלה - זה ברור.

שאול יהלום: אריה פרנקו: קיבלנו ייעוץ לא רק משפטי, גם ערכי שכתוב שהאנשים האלה - צריכים לכבד אותם, צריכים לתת להם הכל.

שאול יהלום: הם אנשים יותר טובים מאיתנו.

שאול יהלום: כמה שאנחנו נותנים - אנחנו מקבלים יותר מהם.

שאול יהלום: אבל, אם יש לכם דעה קדומה שאנחנו לא אנשים טובים - - - היו"ר שאול יהלום: לא, לא.

שאול יהלום: אתה ביטאת כאן עמדה באמת טובה.

שאול יהלום: ראש העיר, בבקשה.

שאול יהלום: אני מבקש לציין מה היה עד עכשיו.

שאול יהלום: אני הצגתי במשפט את הכתבה, חברת הכנסת זהבה גלאון אמרה את הדברים ואחר כך תיאר את הדברים נציג המתנגדים.

שאול יהלום: אנחנו איננו רוצים, ומצהירים כאן בצורה מפורשת שאיננו מתערבים בחוק או בשיקול דעתה של העירייה או של ועדת ההקצאות לצורכי ציבור.

שאול יהלום: כינסנו את הישיבה על סמך הוראת נשיאות הכנסת לדעתי משום שהיה נפח תקשורת מאוד גדול בעיתון הנפוץ ביותר במדינה, שהעלה נושא על סדר היום - לא יכול להיות שוועדת העבודה והרווחה לא תגיד את דברה בעניין.

שאול יהלום: הדברים האלה רשומים כדבר הוועדה - אנחנו מחויבים גם לומר זאת בסיכום, אבל אני מבקש ממך ופונה אלייך שכל ההחלטות של העירייה תהיינה החלטות עצמאיות.

שאול יהלום: בבקשה.

שאול יהלום: ראש עיריית הרצליה יעל גרמן:

שאול יהלום: לאחר שאמרתי את ההקדמה הזאת, אני חייבת לומר שטוב עשה משרד הפנים וטוב עשתה הכנסת שלפני כשנתיים החליטה שאי-אפשר יותר להעניק את הקרקע - שזה אחד המשאבים היקרים ביותר שיש לנו במדינה - ללא קריטריונים מסודרים וללא נוהל מסודר.

שאול יהלום: אנחנו ישבנו וחשבנו בוועדה מורחבת, יחד עם היועצים המשפטיים, הבאנו את זה למועצת העיר.

שאול יהלום: מועצת העיר אישרה את התבחינים וגם משרד הפנים אישר את התבחינים של עיריית הרצליה.

שאול יהלום: למשל, אקרא את סעיף 5 שבו כתוב: "בקשת ההקצאה תיבחן על רקע צורכי כללי תושבי העיר, תוך מתן משקל לצורך בביצוע הקצאות בתחומי העיר הרצליה לאוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים".

שאול יהלום: ישנם עוד מפעלים ציבוריים שהערך שלהם הוא לא יסולא בפז, ולא ניתן אפילו לחשוב על מדינה שלא יהיו בה גופים כאלה ופרויקטים כאלה, והם לא מכילים תושבים של עיר אחת.

שאול יהלום: אז אם אנחנו בקריטריונים נאמר שאנחנו נותנים רק לצורכי העיר הרצליה ואנחנו נותנים קרקע רק לתושבי הרצליה וכך יאמרו גם בירושלים, ברמת גן, בדימונה ובקרית שמונה - נימצא שבמדינה אין בכלל מקום למפעל כל כך יפה כמו בית הגלגלים.

שאול יהלום: אנחנו לפני שמיעת ההתנגדויות, וכאן אני חייבת לפתוח סוגריים קצת ארוכים, אבל בכל זאת אני רוצה להעיר שלפני כחצי שנה הנוהל שונה - לפחות הרכב הוועדה שונה, לדאבוני הרב - ובהחלטת שר הפנים הקודם, השר פורז, ובהחלטת מנכ"ל, שינו את הרכב ועדת הקצאת הקרקע, ובמקום חברי מועצה ונציגי ציבור היום הרכב הוועדה הוא אך ורק מעובדי הרשות.

שאול יהלום: לפני שאני סוגרת את הסוגרים וממשיכה הלאה בענייני, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת ולבקש להחזיר את הוועדה להרכב הקודם שלה.

שאול יהלום: זה היה ההרכב הראוי.

שאול יהלום: אחד הדברים הנפלאים ברשויות המקומיות, שיש לנו את האיזון המתאים, יש לנו את הבלמים ואת האיזונים.

שאול יהלום: מצד אחד ישנם נבחרי ציבור, ומצד שני ישנם עובדי הרשות, והאיזון הזה הוא זה שמאפשר את הדמוקרטיה.

שאול יהלום: יש פה הפרת איזון שהיא לא לטובת הציבור, ויכולה לפגוע.

שאול יהלום: כאן אני חייבת לציין - מבלי להיכנס לנימוקים של המתנגדים - שאם לא נקצה את השטח המדובר לעמותה ולפרויקט, לא יהיה לנו, לעיריית הרצליה, כרגע כסף לפתח במקום משהו אחר לטובת הציבור, לדאבוני הרב.

שאול יהלום: יש לנו תוכנית לפיתוח מוסדות ציבור וזו תוכנית מאוד מסודרת, אבל היא כרגע לא כוללת במקום הזה וגם לא במקום אחר ספציפי באזור של מערב העיר, היא לא כוללת איזשהו פרויקט, כך שאנחנו לא נמצאים במצב שאם אותו שטח לא יוקצה לבית הגלגלים, מחר עיריית הרצליה תבוא ותוכל להקצות שם מקום למועדון שחמט, מועדון לילדים או כל דבר אחר.

שאול יהלום: כאן אני רוצה לומר דבר-מה - שלא ייווצר הרושם שנוצר מן הכתבה, שתושבי מערב העיר הם נגד בית הגלגלים.

שאול יהלום: נהפוך הוא.

שאול יהלום: תושבי מערב העיר במשך שנים אימצו את בית הגלגלים, תורמים להם - גם מזמנם וגם מכספם - ונמצאים שם כמעט כל שבוע בהתנדבות.

שאול יהלום: היו"ר שאול יהלום:

אילן שלגי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אילן שלגי: אני רוצה בתחילה לברך את נציגי הנכים וארגוני הנכים שהגיעו לכאן, וכמובן את ראשי העמותה ופעיליה.

אילן שלגי: אני מצטרף להתנצלות על כך שבאולם הזה בכנסת אין תנאי נגישות ראויים.

אילן שלגי: זה מבנה משנות הששים - גם אז לא היתה סיבה שכך יהיה, אבל כפי ששמענו הדברים האלה נמצאים בטיפול, ויתוקנו.

אילן שלגי: אני עצמי ביקרתי במקום לפני שנים כאשר ילדי בית-הספר שהייתי בוועד ההורים שלו היו מעורבים בפעילות התנדבות שם.

אילן שלגי: לדעתי, השכנים שמתנגדים להעתקת בית הגלגלים לקרבת בתיהם - טועים.

אילן שלגי: זאת כמובן זכותם כאזרחים, אני אינני מתייחס לכתבה עיתונאית ואני לא מתפלא שעיתונאי בורר מתוך הדברים שכנראה נאמרו את הדברים שהם היותר מרגיזים, ואם היו שכנים שהתבטאו באופן אוהד את בית הגלגלים, אז אולי קולם נשמע פחות, אם בכלל, גם בכתבה העיתונאית הזאת.

אילן שלגי: ראוי שייאמר כאן כפי שאמרה ראש העיר - כפי שגם אני אומר - התושבים מהרצליה בכלל, כולל במערב הרצליה ובהרצליה פיתוח תמיד קיבלו את הבית הזה ואת שוכניו באהבה רבה.

אילן שלגי: אני סבור שמדינת ישראל רק בשנים האחרונות התחילה להבין ולהכיר בצורך לסייע לאנשים עם מוגבלויות, והיא עדיין איננה עושה מספיק.

אילן שלגי: בקרב אוכלוסיות חזקות יחסית, כמו תושבי הרצליה, ראוי שאמנם אפשר יהיה לתת כתף - כולל הקצאת קרקע, כולל מעורבות וטיפול באנשים שהגורל לא האיר להם פנים.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:

אילן שלגי: אם באמת זאת דעתכם – ולפי הערות הביניים של חבר הכנסת יאסינוב, הן מבטאות פחות או יותר אותה דעה שלך – אני כאזרח קורא – נעזוב כרגע את ועדת העבודה והרווחה – ובכותרת הראשית כתוב "לא בחצר שלי", "מקלות בגלגלים", ובאותיות קידוש לבנה ומי מוביל את הקמפיין – יושב-ראש סניף שינוי בהרצליה, שעוד מבהיר: אני אחד האנשים המתונים בשכונה.

אילן שלגי: אני סבור, כפי שאמרתי, שהשכנים טועים בהתנגדותם – כולל האדם שהוזכר בכתבה כיושב-ראש סניף שינוי בהרצליה.

אילן שלגי: האדם הזה גם אמר שהוא פועל כשכן, כאחד השכנים, וזה שמישהו בחר לשים בכותרת שהאדם הזה – שבנוסף להיותו שם שכן – הוא גם יושב-ראש הסניף בעיר, זאת כמובן זכותו לעשות כן.

אילן שלגי: אני לא סבור שיש מקום להוציא הודעה של המפלגה משום שגם הדברים שנאמרו על-ידי השכן הזה, ככל שנאמרו, לא נאמרו כאמור בתפקידו.

אילן שלגי: יגאל יאסינוב:

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:

אילן שלגי: פרופ' דב גולדברגר: קודם כל, המשרד שלנו שמח להיות שותף של בית הגלגלים הרבה שנים, גם בשוטף ביום-יום ולא רק במקרה הזה.

אילן שלגי: בסיור שגרתי הייתי בבית הגלגלים בהרצליה בדיוק לפני שלושה חודשים.

אילן שלגי: מניסיון רב של עשרות שנים בתחומים של חברה וקהילה, ביקרתי במאות אם לא באלפי מקומות ומוסדות, ואני מוכרח לומר לכם כאן – ואמרתי זאת גם בתום המפגש שלי בבית הגלגלים בהרצליה – שזה אחד המקומות היפים והנפלאים שראיתי אני בכל מאות ואלפי הסיורים שערכתי.

אילן שלגי: אמרתי שלראות את עבודת המתנדבים – ונפגשתי גם עם מטופלים שעדיין מטופלים וגם עם מטופלים בוגרים שהם עצמם היום מתנדבים במקום – זו פשוט חגיגה חברתית קהילתית וצריך לשבח את כל האנשים המתנדבים שעושים שם עבודה כל כך חשובה וראויה.

אילן שלגי: בשנתיים שבהן אני מנכ"ל במשרד היו חמש תביעות של תושבים כנגד מסגרות שונות בארץ, לאו דווקא של נכים אלא מסגרות שונות שמשרדנו מטפל בהן, ואני שמח לומר לכם שכל חמש התביעות נדחו על-ידי בתי-המשפט השונים.

אילן שלגי: אני חושב שזה מסר שצריך להיות ברור ומועבר לכל שכן ותושב שמתכוון להתנגד לאיזשהו מוסד או מסגרת של אוכלוסיות רווחה, אוכלוסיות חסרי ישע, או אחרות.

אילן שלגי: זה צריך להיות מסר ברור שוודאי זה לא נכון ציבורית-חברתית, אבל גם בית המשפט אינו נותן יד לדברים האלה, וכדאי שהמסר הזה יעבור לכולם.

אילן שלגי: לצערנו הרב, הפחד הלא רציונלי מאנשים חולי נפש או מאנשים עם פיגור וגם אנשים נכים- הפחד הלא רציונלי הזה עדיין קיים אצל הרבה אנשים, והיה כבר כדאי להשתחרר מזה.

אילן שלגי: לצערי קיימות גם אמירות – וראיתם זאת גם בכתבה אבל לצערי אני שומע את זה גם מאחרים- כגון: זה בסדר, הם צריכים להיות באיזשהו מקום אבל תשימו אותם מחוץ ליישוב, במקומות מרוחקים.

אילן שלגי: דרך אגב, הוותיקים במשרדנו אומרים שכל המעונות שנבנו פעם – לפני 40-50 שנה – היום הם סמוכים לערים, אבל כאשר הם נבנו, הם היו רחוק מאוד מן הערים.

אילן שלגי: היום זה נראה כאילו הם צמודים ליישובים, אבל כשבנו אותם בנו אותם מאוד מאוד רחוק, ורק היישוב התקרב אליהם.

אילן שלגי: לכן, גם הפחד הזה וההרחקה – הגיע הזמן שיעברו מן העולם.

אילן שלגי: לצערי הרב, במשפחות רבות יש עדיין תופעה שמחביאים את הילדים הפגועים.

אילן שלגי: עדיין יש תופעה כזאת שמסתירים אותם או מחביאים אותם מעיני כל, ומתביישים בכך שיש להם ילדים כאלה.

אילן שלגי: אני זוכר בצעירותי, לתופעה הזאת קראו "ילדי המרפסת" – כשהיו באים אורחים, המשפחה היתה שמה אותם במרפסת כדי שלא יראו אותם.

אילן שלגי: אני זוכר את הביטוי הנורא הזה, ולצערי אני אומר לכם שעד היום יש הרבה משפחות שעדיין מתביישות כאשר נולד להן או יש להן ילד כזה, ומשתדלות להסתיר אותו.

אילן שלגי: גם הפחד מירידת ערך הנדל"ן – שלא יאמרו לי כל המתנגדים שזה מכל מיני סיבות אחרות – ירידת ערך הנדל"ן היא חלק מתוך ההתנגדויות, ואנשים פוחדים מזה.

אילן שלגי: הראתה לי כאן גברת גרמן – תוך כדי דבריו של מר פרנקו – שכותב העורך דין שלכם: "אך ברור כי מימוש התוכנית יביא לירידת ערך ודאית בנכסי תושבי האזור".

אילן שלגי: כך כותב העורך דין שלכם, שמתנגד, כך שאני גם מעריך שהירידה בערך הנדל"ן היא אחת הסיבות שהתושבים מתנגדים.

אילן שלגי: אני רוצה לומר לוועדה ולשומעים – אני מעריך שהדברים האלה רק יחריפו כי משרדנו בשנתיים האחרונות – ואנחנו הצגנו את זה בפני ועדת העבודה, הרווחה והבריאות – אימץ את הסיסמה "עם הפנים לקהילה".

אילן שלגי: אנחנו פועלים במרץ רב להעביר יותר ויותר מסגרות שנמצאות בשולי החברה, בשולי העיר, אל הקהילה ושיפעלו בתוך הקהילה, בתוך השכונות, בתוך היישובים, ואני מעריך שזה יעורר יותר ויותר התנגדות אבל זאת המדיניות שלנו ואנחנו מתכוונים להמשיך עם המדיניות הזאת.

אילן שלגי: יש גם – ואנחנו צריכים לומר זאת בגלוי – מקרים שזאת באמת הפרעה קשה לאזור, ובית- המשפט בפסק דינו כתב שרק אם זו הפרעה של ממש, אז צריך להתחשב.

אילן שלגי: ואנחנו לא באים לעשות דברים רעים לתושבים, אבל ודאי לא בית הגלגלים וודאי לא דומים לו הם הפרעה, ודאי לא הפרעה של ממש.

אילן שלגי: לדעתנו זאת ברכה למקום שייתן את השירות הזה לתושבים, וצריך למנוע כל אפשרות שמישהו יעצור או יפגע במקום הזה.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום: אדוני המנכ"ל, אני מאוד מכבד את דבריך, אבל אני פונה אליך ואומר לך – אתם, יחד אתנו, ואני שמח שהנושא הזה הובא לשולחננו – צריכים לבקר – מלשון ביקורת, לא ביקור – את חוזר מנכ"ל משרד הפנים.

אילן שלגי: אכן נכון – עם כל הביקורת שיש לנו על התושבים – התושבים נאחזים באחד הקריטריונים שקבע מנכ"ל משרד הפנים.

אילן שלגי: מנכ"ל משרד הפנים קובע שהתבחינים יהיו שוויוניים וענייניים, בהתחשב בכל חלקי האוכלוסייה בתחום הרשות המקומית; התבחינים יכללו הוראות בדבר סוג השימושים להם תוקצה הקרקע, הוראות בדבר היחס שבין הקרקע לבין צורכי כלל התושבים, וצורכי התושבים המתגוררים בסמיכות לקרקע.

אילן שלגי: הוראות בדבר צרכיה המיוחדים של אותה רשות, וכיוצא בזה.

אילן שלגי: כלומר, על פניו הוא אומר – אני לא מסתכל על איכות העניין, אני משווה אותו לצרכי התושבים.

אילן שלגי: האיכות הכי גדולה שיכולה להיות – נניח בית חולים לצרכי חירום – אם אני בונה במקום בית חולים עבור שמונה רשויות מקומיות, ובמקרה מצאתי מגרש שהיחס של אותה רשות מקומית מטעמי סטטיסטיקה הוא מאוד קטן באותו בית חולים, יש לי כבר בעיה עם החוזר הזה, לכאורה.

אילן שלגי: כפי שהסברת, אתם אלה שממונים על מוסדות איכותיים.

אילן שלגי: לדוגמה, בית לוינשטיין ברעננה משרת את כל האזור ואת כל מדינת ישראל.

אילן שלגי: לפי החוזר הזה, קודם כל אני צריך לספור כמה נכים מוגבלים שיקומיים תושבי רעננה יש בבית לוינשטיין – זה לא צריך להיות בכלל גורם.

אילן שלגי: אם יש לי מטרה חשובה מאוד בתחום חברה, חינוך, תרבות – אני צריך לומר שזה הערך האיכותי של מדינת ישראל כמדינה יהודית, כמדינה עם ערכים אנושיים, כמדינה של ואהבת לרעך כמוך, של ערבות הדדית, של כבוד האדם.

אילן שלגי: אני צריך לומר: אני תורם, אפילו שאני לא צריך.

אילן שלגי: כאן החוזר הוא לא חד-משמעי – אנחנו נעשה את שלנו.

אילן שלגי: אני חושב שדווקא המשרד שלכם צריך בעניין הזה יותר להילחם בחוזר שהוא נראה כאן מאוד מאוד דיפוזי.

אילן שלגי: פרופ' דב גולדברגר:

אילן שלגי: יגאל יאסינוב: תודה, אדוני היושב-ראש.

אילן שלגי: נדהמתי כשקראתי את הכתבה בפעם הראשונה, נדהמתי בפעם השנייה כששמעתי שהחלטת לקיים ועדת חירום בנושא, ופעם שלישית פשוט לא ידעתי איך להגיב לדברי הפתיחה של חברת הכנסת גלאון.

אילן שלגי: למען הגילוי הנאות אני חייב להודיע שגם אני והמשפחה שלי איכשהו קשורים לבית הגלגלים – יש לי בבית נכה על כיסא גלגלים שהוא אבא של אשתי, ואני עד היום לא אמרתי את זה וניסיתי לעזור לקהילה הזאת.

אילן שלגי: אני חושב שכולם יודעים שבדרך כלל, רק היושב-ראש ואני מבין חברי הכנסת שהם חברי הוועדה, משתתפים בדיונים הקשורים לנכים.

אילן שלגי: אף חבר כנסת אחר מאף מפלגה כמעט שלא נמצא ולא עובד בנושא הזה, גברתי זהבה גלאון, וגם נציג שלכם לא בא לכאן.

אילן שלגי: זהבה גלאון:

אילן שלגי: יגאל יאסינוב:     	כל חבר כנסת – אפילו שהוא לא חבר בוועדה – רשאי להשתתף בוועדה ולהביע דעה.

אילן שלגי: לגופו של עניין – הדעה שלנו נאמרה במלואה על-ידי חבר הכנסת שלגי, כי הוא גם תושב העיר.

אילן שלגי: אני חושב שאנחנו צריכים להבין שאם אנחנו, חברי הכנסת המייצגים לא רק את המפלגות אלא גם כן את כל עם ישראל – כך אנחנו מרגישים וכך אנחנו נבחרנו לעשות – אנחנו חייבים להבין שיש דברים שבהם לא עושים הון פוליטי.

אילן שלגי: זה הדבר הכי חשוב.

אילן שלגי: אסור להשתמש בנכים להון פוליטי.

אילן שלגי: לגבי הישיבה של היום, אדוני היושב-ראש, אני מבקש רק דבר אחד.

אילן שלגי: הוועדה לא צריכה להתערב בעניין הקצאת שטח – קרקע זאת או קרקע אחרת.

אילן שלגי: אני בעד שתוקצה, ויש לכך ועדה מקצועית, יש לכך עירייה, אבל לא אנחנו.

אילן שלגי: שמעתי מפי ראש העיר שהם חושבים שצריך להקצות שטח, וטוב שזה נאמר ואני מקווה שזה ייעשה.

אילן שלגי: יש בידי פרוטוקול של עיריית הרצליה מ-14 בספטמבר שנה שעברה, שבו דנים על הקצאת קרקע בדיוק לגבי השטח הזה, בדיוק על אותה חלקה.

אילן שלגי: אני לא אומר אם צריך להקצות לבית הגלגלים או לא צריך, כי אמרתי את זה בצורה ברורה אני חושב.

אילן שלגי: אני מדבר על הפרוטוקול הזה שהוא מלפני שנה, והוא בעייתי.

אילן שלגי: אני חושב שכל הבעיה נמצאת רק במסמך אחד, כי רק בסוף החודש הזה מתקיים שימוע לגבי התנגדויות התושבים.

אילן שלגי: אני חוזר – אני לא מדבר על השאלה אם ההתנגדויות צודקות או לא צודקות, אבל לפני שנה בספטמבר נערך דיון – והנה הפרוטוקול, גברתי זהבה גלאון, אני יכול להראות לך – שבו כבר דובר על הקצאה.

אילן שלגי: אני חושב שהמטרה היתה טובה, הרצון היה טוב.

אילן שלגי: חברים, אנחנו צריכים להבין שגם דברים צודקים לא עושים בניגוד להחלטות, בניגוד לנוהל ובניגוד לחוק.

אילן שלגי: כל דבר צריך לעשות בצורה תקינה, בידיים נקיות, בצורה כזאת שלא תפגע באף אחד, ולא לפגוע כפי שזה נעשה בכתבה.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:     	תודה רבה.

אילן שלגי: אני מבקש לשמוע את בית הגלגלים.

אילן שלגי: אתם רואים שאנחנו חרגנו כבר מהזמן, אז אני מאוד מתנצל אבל אתם כנראה צדיקים באמת כי מלאכתכם נעשית על-ידי אחרים.

אילן שלגי: הייתי מבקש לשמוע משפט מההנהלה, משפט מהמתנדבים ומשפט מהחניכים.

אילן שלגי: נתחיל בהנהלה, עורך דין אביעזר גרואר.

אילן שלגי: אביעזר גרואר:     	קצת קשה להתייחס לעניין הזה במשפט אחד.

אילן שלגי: ראשית, אני באמת מאוד מודה לכל האנשים המכובדים שנמצאים כאן – חברת הכנסת זהבה גלאון שהעלתה את הנושא על סדר היום, יושב-ראש הוועדה מר שאול יהלום, חבר הכנסת שלגי וחברת הכנסת אתי לבני, על תמיכתם האישית באגודה, וכמובן מודה על הדברים המרגשים של ראש העיר, הגברת יעל גרמן, ועל עשייתה עד כה.

אילן שלגי: כמו כן, למנכ"ל משרד הרווחה, פרופ' דב גולדברגר.

אילן שלגי: אני רוצה להבהיר כמה נקודות וגם להגיב לדברי מר פרנקו.

אילן שלגי: הלוואי והיינו עם מר פרנקו נפגשים בתחילת הדרך כי יכול מאוד להיות שהדברים היו הרבה יותר קלים, אבל ישנו פה מישור סמוי ומישור גלוי.

אילן שלגי: במישור הגלוי מדברים על נושאים שונים, כמו נושא של ירידת הערך, ואני חייב לתקן אותך, מר פרנקו – הדבר הזה נמצא שחור על גבי לבן.

אילן שלגי: לא קיבלנו את שמות האנשים ואני לא יודע מי אמר את הדברים, אבל אחרי מאבק מסוים, לגיטימי לחלוטין, קיבלנו את ההתנגדויות ללא ציון שמות האנשים, ונושא של ירידת הערך הוא נושא שמופיע יותר מאשר פעם אחת.

אילן שלגי: ובכן, אנחנו באנו והצגנו לאנשים את הנכונות שלנו, את הרצון שלנו – מר זמיר הציג את עצמו שם כנציג התושבים המתנגדים.

אילן שלגי: הצענו לו גם פשרות, אמרנו: אם אתה לא רוצה לראות נכים, אנחנו מוכנים בהתחלה לעשות חומה של ברושים, ולאחר שלא הסכים לכך אמרנו: נסכים גם לחומה של אבן, בתקווה שהיא פעם תיפול.

אילן שלגי: הזמנו את האנשים – בעל-פה ובכתב – כדי להיפגש איתנו, כדי להכיר את אותם שכנים שנמצאים איתנו כבר למעלה מ-20 שנה,  לשאול אותם מה דעתם – כי אלה בעצם נדודים פעם שנייה שלנו כי בתחילה היינו בפינת וינגייט,  משנת 82' עד 95', ומשנת 95' עד עכשיו, וכפי שציין היושב-ראש אנחנו בתוך שלוש שנים וקיבלנו הודעה סופית שלא נוכל יותר להאריך את המועד שלנו, נצטרך לנדוד ואז נגיע למשמעות הראשונית של בית הגלגלים – כפי שנאמרה כאן – בית שנודדים אליו ממקום למקום, ואנחנו חושבים שהגיע הזמן לעצור.

אילן שלגי: כל הבקשות שלנו כלפי השכנים להיפגש, להסביר את הדברים, להתפשר – נענו בשלילה.

אילן שלגי: אני חייב לומר – ואני מצטרף לדבריה של ראש העיר – כנראה שמדובר פה על מיעוט, ויכול להיות מיעוט מבוטל, אבל זה מיעוט שיכול להפריע ומיעוט שיש לו כוח ומיעוט שיכול ליצור בעיה של זמן, ומבחינתנו לזמן יש משמעות קריטית כיוון שיש לנו תורמים שהודיעו לנו מפורשות וזה נמצא גם בהסכמים: אנחנו נותנים לכם תרומה, אבל אם תוך שלוש שנים אין בית – התרומה מתבטלת.

אילן שלגי: אנשים כבר ביטלו לנו תרומות, כך שלעניין הזה יש באמת משמעות רבה.

אילן שלגי: המשמעות מבחינת הצורך היא ברורה גם כן כיוון שאם לא מתקדמים – הולכים לאחור.

אילן שלגי: אם התחלנו קודם עם הבית שלא היה מותאם לחלוטין – ואני זוכר, הייתי גם מדריך בבית הגלגלים - אז אני יכול לומר שהיינו צריכים באלכסון להחזיק את הכיסאות ושם היינו בשטח של כ-120-130 מטר; הבית הנוכחי הוא בערך 250 מטר, והבית החדש הוא בית גדול הרבה יותר אבל הוא צריך לתת תשובה לצרכים ואילוצים שקיימים כיוון שלנכים יש אילוצים אחרים וצרכים שהם הכרחיים,  ואנחנו התקדמנו בהיקפים פנטסטיים גם בסניף הרצליה.

אילן שלגי: בשנת 82', כמדריך צעיר, היינו 10-15 מדריכים, היום יש כ-120 חניכים נכים ובוגרים נכים, וכ-120 מדריכים, כך שהצרכים גדלים בצורה משמעותית, ואם לא יהיה לנו הבית הרי שלא נוכל להתקדם ונלך לאחור.

אילן שלגי: אם לא תהיה לנו העזרה של גברת יעל גרמן והעירייה -  לא נצליח לעשות זאת כיוון שזה פרויקט אדיר, קשה ביותר, ובאמת בלי נכונות כזאת אין לנו שום סיכוי.

אילן שלגי: הזכיר כאן מר פרנקו את הנושא של בג"ץ בלומנטל נגד עיריית רחובות.

אילן שלגי: אני במקרה עורך דין במקצועי, קראתי אותו כמה וכמה פעמים והוא שימש בסיס לאותם תבחינים, אותם קריטריונים של משרד הפנים.

אילן שלגי: הוא בפירוש לא קובע מה כן ומה לא; הוא נותן רשימה שלמה של פרמטרים שצריך לקחת אותם בחשבון, ובין היתר הוא באמת מדבר גם על השכנים – הקרובים והרחוקים – הדרישה הכוללת של הסביבה ושל העיר.

אילן שלגי: אגב, שם היה מדובר על הקמת כולל חרדי באזור של שכונה חילונית ברובה, והוא מתייחס גם קונקרטית לדברים למרות שבפירוש אמרה השופטת: אינני קובעת כאן האם ראוי או לא ראוי, אלא היא דיברה על כשלים בכל הגישה של העירייה לניתוח הדברים ולהתייחסות לדברים – היעדר שימוע, היעדר קריטריונים מכל וכל – דבר שבמקרה שלנו ודאי לא מתקיים כי עיריית הרצליה קבעה.

אילן שלגי: אני יכול להעיד על עצמנו – אנחנו נמצאים עכשיו בסיבוב שני כי למעשה ועדה של העירייה אישרה לנו ב-31 בדצמבר 2000 להקים את הבית, אבל אז כיוון שעוד לא התחלנו בפועל בעשייה ונכנס החוזר הזה, נכנסנו לכל הנושא הזה והגברת יעל גרמן: אנחנו נפעל על-פי כל הקריטריונים בצורה המחמירה ביותר, ונדרשנו לתת תשובה לכל נושא ונושא, ואכן אנחנו נמצאים פה חמש שנים לאחר מכן עם העניין הזה.

אילן שלגי: היינו משוכנעים שאין שום בעיה כי אנחנו באמת בני בית בהרצליה כל השנים.

אילן שלגי: אני יכול לומר לכם – אני זוכר את עצמי כמדריך הולך לסופר לקניות ונפגש ביום שישי עם כולם, לים ולכל מקום, לבתי הכנסת.

אילן שלגי: אנחנו מסתובבים בכל מקום, לכן אין משמעות להיותנו בנקודה זו או אחרת.

אילן שלגי: הרצליה פיתוח איננה גדולה, אנחנו מטיילים בשבתות - כיוון שמחצית המדריכים הם דתיים, מחצית המדריכים חילוניים, איננו נוסעים בשבת, הפרהסיה שלנו שומרת על כך – לכן אנחנו מטיילים הרבה ומסתובבים וכולם מכירים אותנו.

אילן שלגי: אנחנו קרובים לכולם, כך שמבחינת הטענה של קרבה זו או אחרת – אין לה הרבה משמעות.

אילן שלגי: דיברו על הנושא של השטח החום והשטח הירוק.

אילן שלגי: משנת 77' המקום הזה מוקצה לשימוש ציבורי.

אילן שלגי: במסגרת השימוש הציבורי ישנה רשימה שלמה של נושאים ואחד מהם הוא באמת הקמת בית לנכים - בניגוד, אגב, לבג"ץ בלומנטל, ששם בכלל לא היה אזכור של הנושא עצמו, וזה היה אחד הנושאים שגם הדריך את בית המשפט בהחלטתו.

אילן שלגי: המקרה שלנו מבחינה זו הוא מקרה פשוט.

אילן שלגי: בעניין האנשים שמתנגדים לנושא, אני חייב לומר – הנושא צף ואי אפשר להתעלם ממנו, ואם הנושא הזה הוא צף וקיים חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ואנחנו רואים כאן תופעה שהיא איננה חד-פעמית אלא יש בה כמה וכמה מקומות, אני חושב שיש גורמים שונים – גם גורמי החינוך, ואני מאוד מאוד שמח שיושב-ראש הוועדה וחברת הכנסת זהבה גלאון העלו והציבו את הנושא הזה, כי זה באמת נושא שמחייב דיון ציבורי והתייחסות: נושא הערבות ההדדית, מה בעצם טובת או צורכי התושבים, האם זה באמת כולל אך ורק את אותם אנשים שנמצאים במקום או גם אותם עשרות מתנדבים מהרצליה פיתוח.

אילן שלגי: דרך אגב, חלקם עזרו לנו.

אילן שלגי: למשל, מדריכה ותיקה שלנו תושבת הרצליה היא זאת שהתחילה כבחורה בת 16, אחרי כן מורה, ובשנת השבתון שלה הקימה את הסניף שלנו בקיבוץ אורים, יחד עם רופא בסורוקה שהוא גם מדריך לשעבר, גם כן מהרצליה.

אילן שלגי: יושב פה חגי ויינשטיין.

אילן שלגי: דיברנו על הכבוד לעיר ואני מאוד מאוד שמח להציג אותו- בחור תושב הרצליה, נכה, מרותק לכיסא גלגלים שהוא עצמו התחיל אצלנו כילד בן 10-12, היה אצלנו מדריך, עובד היום כבודק תוכנה בחברת נייס בסיוע של תוכנית ההשמה שלנו, חבר בוועד המנהל של בית הגלגלים, מצוות מקבלי ההחלטות של הבית, ומבטא באמת את נושא השוויוניות ואת הרצון שלנו לעשות את הכל.

אילן שלגי: יש פה מצב שכולם מצד אחד אומרים: אנחנו תומכים בבית הגלגלים, רואים את זה חלק מאיתנו; מצד שני אומרים: אבל קצת יותר רחוק, שלא נראה אותם.

אילן שלגי: העניין הזה מחייב התייחסות, ובאמת אי אפשר לא להתייחס אליו.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:     תודה.

אילן שלגי: נציג המדריכים, בבקשה.

אילן שלגי: אמיר פישר:     שמי אמיר פישר, מדריך בהרצליה.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:     אתה תושב הרצליה?

אילן שלגי: אמיר פישר:     לא.

אילן שלגי: אני גר בירושלים, במקור אני חיפאי, והתגוררתי בתל-אביב בתקופת הצבא.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:     כמה שנים אתה מתנדב?

אילן שלגי: אמיר פישר:     שבע שנים וחצי.

אילן שלגי: הערה ראשונה – אני מצטרף לדעה שהעלה יושב-ראש הוועדה, שהרעיון לספור אנשים, כמה אנשים הם מתושבי הרצליה, הוא רעיון אבסורדי ואני בטוח שלא צריך להרחיב עליו את הדיבור, כשזה בסוף הרעיון היחיד שאיכשהו מבסס איזשהו נימוק להתנגד לבקשה.

אילן שלגי: רק להוסיף שאם כבר סופרים אנשים, כמובן שצריך לכלול את המדריכים מכיוון שבסוף המדריכים בארגון הזה מקבלים לא פחות, ולטעמי לפחות הרבה יותר מאשר החניכים.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:     ויש מדריכים מהרצליה?

אילן שלגי: אמיר פישר:     	יש מדריכים בהרצליה, ואגב יש כל כך הרבה ביקוש במדריכים, שרק יגידו איזו מכסה רוצים – יתנו לנו חודשיים ואנחנו נמלא את השורות במדריכים מהרצליה אם זאת תהיה הבעיה.

אילן שלגי: אבל, כמובן שזה רעיון אווילי בכלל לספור את האנשים שהם תושבי הרצליה.

אילן שלגי: מלבד זאת, רציתי להגיד תודה לאהוד מלץ – העיתונאי שפרסם את הכתבה ב"ידיעות אחרונות".

אילן שלגי: לפעמים כתבה קטנה עושה את כל ההבדל, וכפי שציין אביעזר – ההתנגדות, גם היא טיפשית ואווילית, לפעמים לדברים כאלה יכול להיות כוח, וכאשר הדברים נעשים לאור השמש יותר קשה להתנגד; כשזה נעשה במסדרונות חשוכים – יותר קל לתקוע מקלות בגלגלים.

אילן שלגי: הכתבה הזאת - אני יודע שהיה לו מאוד קשה להעביר אותה.

אילן שלגי: זאת לא כתבה על יעל בר זוהר, זוהי כתבה על ארגון נכים וזה לא פשוט להכניס את זה למוסף ב"ידיעות אחרונות".

אילן שלגי: קצת ליוויתי אותו ואני יודע כמה קשה היה להיאבק כדי להצליח בסוף להכניס את הכתבה, ובאמת צריך להוריד בפניו את הכובע.

אילן שלגי: נקודה אחרונה בהקשר לכתבה.

אילן שלגי: טוב עשה אהוד שהבליט את הקולות המתנגדים, את הצורמניות ואת הטיפשות.

אילן שלגי: גם לחשוב משהו זה בסדר, אבל להתבטא בעיתון הנפוץ במדינה בצורה כפי שהתבטאו זה לדעתי פשוט לא חכם.

אילן שלגי: תושבי מערב הרצליה – וציינו זאת כולם – נמצאים איתם במגע יומיומי, הולכים לבית הכנסת, והם מתנפלים עלינו עם ממתקים, ואחרי כן הולכים הביתה ומברכים ומגיעים.

אילן שלגי: כמובן שאותם שלושה-ארבעה אנשים לחלוטין לא מייצגים את תושבי הרצליה.

אילן שלגי: האהבה שמקבלים מכל התושבים בשכונה היא מדהימה - גם את זה חשוב להגיד ובאמת כל הכבוד.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:     תודה רבה.

אילן שלגי: נציג החניכים, עמית אונגר.

אילן שלגי: עמית אונגר:     אני תושב הרצליה, ובנקודה הזאת תרשה לי להיות גם דובר של כלל תושבי הרצליה.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:     בן כמה אתה?

אילן שלגי: עמית אונגר:     אני בן 34 עוד מעט.

אילן שלגי: בקשר לכלל תושבי הרצליה אני רוצה להודות לראש העיר על כל הסיוע שהיא נותנת לעמותת שי, בית הגלגלים, ולהודות לה בעצם על כך שהיא רוצה לאפשר לעמותה כזאת להיות בין כתלי העיר.

אילן שלגי: אני חושב שזה רק מוסיף לערך הערכי והמוסרי של כלל התושבים.

אילן שלגי: אני רוצה גם לציין את רוב תושבי הרצליה פיתוח שבאים אלינו – כפי שאמיר פישר ציין- כל יום שישי אחרי בית הכנסת ולפני יום שישי עם עוגות, ורוצים לסייע לנו תמיד בכל דבר.

אילן שלגי: אני בטוח שאם היו שואלים את רוב התושבים, הם כן היו רוצים לראות את האגודה שלנו בשכונה שלהם – לפי דעתי ולפי דעת כולם, זה רק מוסיף להם.

אילן שלגי: דובר המתנגדים אמר שהם מקבלים אותנו בזרועות פתוחות.

אילן שלגי: אני אגיד לכם את האמת- אנחנו לא מרגישים ככה כי למיטב ידיעתי – ויתקנו אותי פה אם אני טועה – אנחנו הזמנו את המתנגדים לא פעם לבקר באגודה שלנו ולראות את כל הפעילויות המבורכות שאנחנו מקיימים, והם אפילו לא רצו לבוא לראות אותנו או לדבר איתנו.

אילן שלגי: אני בטוח שאותם התושבים שמתנגדים לאגודה הזאת הם אלה שמורידים את ערך הדירות, ולא אנחנו.

אילן שלגי: תנו לי לסיים בדוגמה אישית שתמחיש לכם אולי טוב יותר מכל דבר מה זה בית הגלגלים.

אילן שלגי: אנחנו – גם החניכים וגם המדריכים, ואפילו ההנהלה – מחוברים אחד עם השני ויודעים מה קורה אחד אצל השני.

אילן שלגי: לפני שנתיים עברתי אסון משפחתי – אח שלי נפטר בגיל מאוד צעיר באופן פתאומי – והתמיכה והסיוע שקיבלתי מכל חברי העמותה – אם זה מהיושב-ראש בעצמו, אם זה מהמנכ"ל, אם זה מהמנהלת, אם זה מחניכים ומדריכים כאחד – התמיכה והסיוע שאני קיבלתי ואני מקבל עד היום הזה, לא נתקלתי בתמיכה כזאת באף מוסד אחר, ותאמינו לי שאני מבקר ואני משתייך לצערי הרב להרבה מוסדות.

אילן שלגי: כזאת אגודה כמו אגודת שי לא קמה עוד, ולצערי הרב אם לא יתנו לנו את השטח, או שטח אחר בעיר כמו הרצליה שתורמת רבות לנכים – אני חושב שהאגודה הזאת תיעלם והיא תחסר להרבה מאוד נכים וגם אנשים אחרים.

אילן שלגי: תודה לכם.

אילן שלגי: היו"ר שאול יהלום:     תודה רבה לך.

אילן שלגי: עמדת משרד הבריאות.

אילן שלגי: פרופ' יונה אמיתי:     למען הגילוי הנאות אני חייב לומר שאני חבר בחבר הנאמנים של שי בית הגלגלים, אבל עמדת משרד הבריאות הובאה לידי ביטוי עוד לפני שהייתי חבר – קודם כל, בצורת הענקת מגן שר הבריאות למתנדבים מצטיינים תשס"ג, מתנדבים של האגודה, ולאחרונה גם בצורת מכתב תמיכה של מנכ"ל משרד הבריאות בתהליך הזה.

אילן שלגי: אנחנו תומכים בפה מלא בתהליך הזה, באגודה ובהמלצה למקם אותה בבית קבע בהרצליה.

אילן שלגי: מרדכי וירשובסקי:     כיושב-ראש ארגון הגג של ארגוני הנכים, אני רוצה קודם כל להודות על הרגישות של הכנסת, הוועדה בראשותך, והיוזמה הברוכה של חברת הכנסת זהבה גלאון, להעלות את הנושא, ולו רק לשמוע שכל הגופים המעורבים בדבר בעצם בעד ולא נגד, וזה כבר טוב.

אילן שלגי: אני רוצה להצטרף לדברים שאמר פרופ' גולדברגר.

אילן שלגי: הבעיה קיימת, ואני יכול להגיד את זה גם כחבר מועצת עיריית תל-אביב וגם כיושב-ראש ארגון נכים הרבה שנים.

אילן שלגי: ההתנגדות, הפחד, החשש, מפני אנשים עם מוגבלות עדיין קיים במדינת ישראל בחוגים רחבים.

אילן שלגי: לכן, גם כאשר הוועדה הזאת תגמור את תפקידה ותסיים במה שהיא תסיים, הנושא לא גמור.

אילן שלגי: ואני פונה אליך, יושב-ראש הוועדה, שכאשר אנחנו עובדים על חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, לדאוג גם לאיזשהם סעיפים בקשר לחינוך והחדרת הנושא של השוויון האמיתי.

אילן שלגי: הרי השאלה אם לאנשים מותר להתנגד, או לא מותר להתנגד לפי חוק, היא איננה בעיה.

אילן שלגי: עצם העובדה שהם מתנגדים זה פגם בחברה הישראלית ובאנשים האלה, ואנחנו צריכים לעקור את הפגם הזה מהשורש.

אילן שלגי: אני חושב שכאן יכולה ועדת העבודה והרווחה – בעבודתה הכללית ובעבודתה בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות – לדאוג לכך שמספר המקרים של ההתנגדות ילך ויצטמצם עד שהוא ייעלם לגמרי, כי אני חושב שאנחנו בעניין הזה מפגרים מאוד בהשוואה למדינות העולם המתוקנות, אבל בסך הכל הדיון היה מבורך.

אילן שלגי: יו"ר שאול יהלום:     	האם נמצאת כאן נציגת משרד הפנים?

עדי ביתן: עורך-דין עדי ביתן, הלשכה המשפטית במשרד הפנים.

עדי ביתן: אני רק אעיר שהפרשנות שניתנה פה לנוהל הקצאת קרקעות היא פשוט לא נכונה.

עדי ביתן: הנוהל אינו אוסר על רשות מקומית להקצות קרקע למטרה ציבורית, שמשרתת גם תושבים שמחוץ לעיר.

עדי ביתן: זה הרי ברור שיש מטרות ציבוריות שלא ניתן להקצות להן קרקע בכל עיר ועיר.

עדי ביתן: לדוגמה, בעיריית ירושלים הוקצתה קרקע לבית איל"ן, שמשרתת גם את תושבי מבשרת, גם את תושבי מעלה אדומים.

עדי ביתן: מה שאומר נוהל הקצאת קרקעות זה שהעירייה צריכה לשקול - במסגרת השיקולים שהיא שוקלת, ומשרד הפנים לא מתערב בהם אלא אם הם חורגים מהחוק או מהסבירות - הנוהל אומר שצריך להתחשב גם בצורכי האוכלוסייה, בוודאי שזה קריטריון שצריך לקחת בחשבון.

עדי ביתן: איש אינו אומר שזה הקריטריון הבלעדי, זה לא הקריטריון היחידי.

עדי ביתן: בתבחינים שהעירייה קובעת, היא ודאי צריכה להתייחס לזה.

עדי ביתן: אני אתן דוגמה פעוטה ופשוטה.

עדי ביתן: אם עירייה רוצה ברחוב חד-סטרי, צפוף, שאין בו מעבר, להקים מועדון גדול - מתנ"ס לדוגמה - היא צריכה להתחשב בצורכי השכנים.

עדי ביתן: זה הרי ברור וזאת חובתה של העירייה, ודאי שזה לא מונע הקצאת קרקע שמשרתת תושבים מבחוץ.

עדי ביתן: הערה נוספת לגבי הרכב ועדת ההקצאות - הערה שנאמרה פה בסוגריים והיא לא קשורה לדיון.

עדי ביתן: אני רוצה להעיר שמי שמחליט על הקצאת הקרקע הם חברי מועצת העיר, שהם מצביעים והם צריכים להצביע ברוב חברי מועצת העיר.

עדי ביתן: הנושא צריך להיות מוצג להם על-ידי ועדת ההקצאות; ועדת ההקצאות היא ועדה מקצועית מייעצת.

עדי ביתן: מבלי לפתוח את הדיון כעת, אני רק אעיר שהנושא הזה מצוי בדיון בעתירה לבג"ץ, ולכן כשתגיע פסיקת בג"ץ זה בוודאי יבוא על פתרונו.

עדי ביתן: היו"ר שאול יהלום: גברתי, אני רוצה לומר לך - דברייך נרשמו בפרוטוקול, ואני האחרון שאבוא ואסתור את דברייך, כי אני הרי רוצה שבית הגלגלים יקבל כמו כל מוסד רווחה ובריאות.

עדי ביתן: ואף-על-פי-כן, אם כנים דברייך - הדבר הראשון שאת צריכה לעשות זה לבוא היום למשרד ואת דברייך לקבע בחוזר מנכ"ל, לפנות למנכ"ל.

עדי ביתן: מדוע?

עדי ביתן: ראי מה כתוב בסעיף 4.

עדי ביתן: לא כתוב בשום מקום מה שאת אמרת.

עדי ביתן: כתוב כך: "יהיו שוויוניים וענייניים בהתחשב בכל חלקי האוכלוסייה בתחום הרשות המקומית".

עדי ביתן: עדי ביתן: זה לא סותר את מה שנאמר.

עדי ביתן: היו"ר שאול יהלום: לא.

עדי ביתן: צריך לכתוב - ובהתחשב בצורכי האוכלוסיות ברשויות מקומיות נוספות שכנות.

עדי ביתן: זה צריך להיות כתוב.

עדי ביתן: כמו כן צריך להיות כתוב - יש להתחשב באיכות המוסדות ובתרומה של המוסדות לכלל החברה בישראל.

עדי ביתן: אלה דברים שצריכים להיכתב.

עדי ביתן: את אומרת שזה ברור, משום שאלה ערכיה של מדינת ישראל, אבל אני אומר לך שמי שרוצה להיאחז - לפחות בשלב ראשון - יכול להיאחז במשפטים המאוד מצומצמים האלה.

עדי ביתן: אני אגיד זאת גם בדברי הסיכום, אבל אני אומר שאתם צריכים את כל דברייך שאמרת בפרוטוקול לכתוב גם כהבהרה בקריטריונים.

עדי ביתן: רבותי, אני מודה לכל אלה שבאו לכאן.

עדי ביתן: בוודאי יש עוד הרבה מה לומר, ואני מבקש לגשת לסיכומים.

עדי ביתן: קודם כל, אני מברך את בית הגלגלים.

עדי ביתן: אני חושב שמה שהובהר כאן הם דברים שמוכיחים באמת שמדובר באחד הארגונים המתנדבים היוצאים מן הכלל בתרומתו לחברה, בתרומתו למדינה ובתרומתו לערבות ההדדית, לעזרה ולסיוע.

עדי ביתן: כפי שאני נוכח – בייחוד על-ידי ההדגשות של המדריך אמיר פישר – הריני רואה גם שהמעורבות בחיי הקהילה עצמה היא מעורבות של תרומה הדדית.

עדי ביתן: אמר גם אחד המתנדבים בדבריו שמדובר בסרט "אהבה מתגלגלת".

עדי ביתן: הייתי פונה מכאן – ללא קשר לתהליך החוקי – לכל המתנגדים באמת לבקר בבית הגלגלים.

עדי ביתן: אני פונה לעמותה – למרות שכבר עשיתם את זה כפי שהסברת - ואף על פי כן, אני מציע לכם לקיים ערב ולהזמין בצורה רשמית את כל המתנגדים.

עדי ביתן: אני קורא מכאן לכל המתנגדים לבקר ולהסיר את התנגדותם.

עדי ביתן: זאת הקריאה של הוועדה כסיכום: הוועדה קוראת לכל המתנגדים למשוך את התנגדותם.

עדי ביתן: זה סעיף ראשון.

עדי ביתן: אנחנו משבחים את הצעד הראשון הגדול שעשתה העירייה, שהקצתה את המגרש ואנחנו מבקשים מהעירייה לערוך את כל החלטותיה באופן עצמאי ואוטונומי, בהתחשב במטרות הכל כך חשובות של בית הגלגלים.

עדי ביתן: בנוסף לכך, צריך לתת משקל מיוחד להיותו של הגוף המבקש גוף המפעיל מתנדבים בהיקף נרחב ובאינטנסיביות מרובה, וזאת מעבר להיותו מוסד ללא כוונת רווח.

עדי ביתן: אנחנו מצידנו, כוועדה שרואה את עצמה אחראית לנושא הזה, נזמין לכאן את שר הפנים ואת מנכ"ל משרד הפנים כדי שהדברים יקבלו הוראות והנחיות מאוד מאוד ספציפיות ומאוד מובנות גם בחוזר מנכ"ל משרד הפנים.