ועדת הכספים, כנסת 16, פרוטוקול מספר , 2005-07-26 13:00

יעקב ליצמן: שלום, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

יעקב ליצמן: לדיון זה היו לי הרבה פניות.

יעקב ליצמן: מבחינת הנוהל, זה יצא דיון מהיר של חברי הכנסת ארדן וגבריאלי.

יעקב ליצמן: דיברו אתי בעניין זה גם חברי הכנסת קרא ואזולאי.

יעקב ליצמן: היות שהיינו עסוקים בנושא המסים, לא הגענו לדיון זה.

יעקב ליצמן: גלעד, בבקשה.

גלעד ארדן: המפעל הזה נסגר בעקבות החלטה של המשרד לאיכות הסביבה.

יעקב ליצמן: אין פה נציג אוצר, אני עושה הפסקה כדי לקרוא להם.

גלעד ארדן: ממה שהבנתי, המפעל הזה שהיה קיים עשרות שנים והעובדים בו מבוגרים, נסגר על פי החלטה של המשרד לאיכות הסביבה.

גלעד ארדן: לאחר הידיינות שהיתה בין הממשלה לנציגי העובדים, היתה החלטה שאמרה שמשרדי הממשלה יתאמו עם העובדים כל מה שקשור לסגירת המפעל והוצאת החומרים, והעובדים הבינו שעם סגירת המפעל יגיעו אתם להסדרים לגבי העתיד הכלכלי שלהם, בכל זאת, זאת החלטה של המדינה, גם אם בעלי המפעל אשמים, זו החלטה של המדינה לסגור את המפעל.

גלעד ארדן: העובדים לאחר מאבקים שיתפו פעולה ואפשרו לפנות את החומרים הרעילים ולסגור את המפעל, ומרגע שהמדינה לא היתה צריכה עוד את שיתוף הפעולה אתם, עד היום, ועברה יותר משנה מסגירת המפעל בפועל, העובדים האלה מחוסרי עבודה, לא הגיעו אתם להסדר לגבי עתידם הכלכלי.

גלעד ארדן: אני מקווה שנצליח להתקדם פה בהסדר עם המדינה.

ענבל גבריאלי: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות לגבי כוונת הממשלה; היתה החלטת ממשלה ב-13.3.2005.

ענבל גבריאלי: שבועיים לפני אותה ישיבת ממשלה שבה התקבלה ההחלטה היתה פגישה בין השר לאיכות הסביבה שמחון לבין נתניהו, היו עוד כמה גורמים בכירים משני המשרדים וגם נציגי כונס הנכסים הרשמי, הפרקליטות, מפרק המפעל ונציגי ועד העובדים במפעל.

ענבל גבריאלי: מטרת הפגישה היתה לנסות למצוא פתרון למצוקת העובדים, עובדים ששנים ארוכות עבדו במפעל.

ענבל גבריאלי: שני השרים הסכימו בסיום הפגישה שיש למצוא פתרון אנושי למצוקה הכלכלית של העובדים.

ענבל גבריאלי: דובר על פתרון מיידי.

ענבל גבריאלי: החלטת הממשלה מיום 13.3 אומרת כך: "משרדי הממשלה הנוגעים בדבר יסייעו כל אחד בתחום תפקידו לכונס הנכסים הרשמי להגיע להסדר עם העובדים של מפעל תעשיות אלקטרו כימיות ולהסדיר...

ענבל גבריאלי: במגמה לאפשר פינוי החומרים המסוכנים ממתחם המפעל כמתחייב מהחלטת השופטת בלהה גילאור.

ענבל גבריאלי: ..".

ענבל גבריאלי: יש פה קטעי עיתונות שמתעדים את מחאת העובדים לפינוי החומרים ולסגירת המפעל.

ענבל גבריאלי: לפני החלטת הממשלה, לאחר שהיו מספר מגעים עם השרים, הבינו העובדים שיהיה מי שידאג להם, ולכן לא רק שהפסיקו את מחאתם, אלא ממש סייעו בפועל לפינוי.

ענבל גבריאלי: בינתיים עברו חודשים ארוכים, והמקום היחיד ששלחו את העובדים הללו זה ללכת לנסות, אולי יש להם זכאות לקצבה להבטחה לתשלום כזה או אחר מביטוח לאומי.

מוריס ברדוגו: כנציג העובדים בתעשיות אלקטרו כימיות, אני גם נציג העובדים הוותיקים, כי אני עובד בתעשיות אלקטרו כימיות מזה 38 שנה.

מוריס ברדוגו: כחבר ועד ליוויתי חלק מחברי הוועדה כשבאו לבקר בתעשיות אלקטרו כימיות כשהוא היה במלוא תפארתו.

מוריס ברדוגו: אנשים ראו את המפעל ואיך אנשים שומרים על המפעל.

מוריס ברדוגו: מזה שנתיים ימים ועד העובדים מיוזמתו הוא ניגש להקפאת הליכים, כי אנשים חששו לגורל מקור התעסוקה שלהם, ומתוך דאגה עמוקה ניגשו להקפאת הליכים - תקדים במדינת ישראל, שוועד עובדים מגיש צו להקפאת הליכים.

מוריס ברדוגו: אנו הצענו את הנאמן, את משרד רואי החשבון שילווה את זה, והנהלת תעשיות אלקטרו כימיות התנגדו כדי לדחוק את העובדים הצדה.

מוריס ברדוגו: הם רצו את הנאמנים שלהם, לא את מי שהצענו, הם ניהלו בנו מלחמת חורמה.

מוריס ברדוגו: כשהנאמנים מונו, שיתפנו אתם פעולה במסגרת בית המשפט המחוזי בחיפה.

מוריס ברדוגו: קיבלנו מלוא מחמאות מבית המשפט המחוזי בחיפה, מהשופטת בלהה גילאור, אך עם מחמאות אנו לא הולכים הביתה לאכול.

מוריס ברדוגו: אני עובד שעבד 38 שנה, שהגיע לנשיא הרצוג, אני יכול להראות לכם מה כתב עליי בזמנו נשיא מדינת ישראל, על כך שהקרבתי מעצמי.

מוריס ברדוגו: סיכנתי את עצמי, מעבר לעובדה שסיכנתי את בריאותי.

מוריס ברדוגו: אבי מת מסרטן בלוטות הלימפה מתעשיות אלקטרו כימיות.

מוריס ברדוגו: ברדוגו אלישע, שהוא אבי, מת מבלוטות הלימפה כתוצאה מחשיפה לחומרים מסוכנים.

מוריס ברדוגו: לא פעם שמעתי את מר דוד אזולאי, שהוא תושב עכו, שהיה אומר שהוא פוחד לגורלם של תושבי העיר.

מוריס ברדוגו: בינואר 2005, אחרי שנודע לנו סופית שהמשרד לאיכות הסביבה עומד לסגור את אלקטרו כימיות, למרות שהיו יזמים שרצו לקחת על עצמם את תעשיות אלקטרו כימיות, היה רן קרול מאתגל, שכל הזמן ניהלו אתו משאים ומתנים, אך לדאבוני, היה מטה מאבק של הירוקים נגד אותו רן קרול, הנה מסמך שהוא כתב בדצמבר 2004 לשכנע את רן קרול לא להיכנס למשחק.

מוריס ברדוגו: וכשהוא יצא, נכנס תשתיות נפט, אנו ישבנו אתם להסדיר ולו במינימום לקבל 40 עובדים לתעסוקה חוזרת.

מוריס ברדוגו: כי מה יעשה אחד כמוני, בגיל 60?

מוריס ברדוגו: לאן ילך?

מוריס ברדוגו: ללשכת העבודה לקבל אולי 5,000 ש"ח משכורת, כשהקרבתי מעצמי ועבדתי 35 שנה משמרות.

מוריס ברדוגו: כשאמרתי בכנסת שאני מפנים את העובדה שהמפעל הזה אכן מסכן את בריאות התושבים והעובדים, אני בשם ועד העובדים מפנים את העובדה שהמפעל צריך להיסגר, אבל דבר אחד, וזה נרשם בפרוטוקול: זכויות העובדים, כי הם צריכים ללכת לאיזה מקום.

מוריס ברדוגו: לאן?

מוריס ברדוגו: מישהו פה יודע מה קורה בעכו?

מוריס ברדוגו: נסגרים שם כל המפעלים.

1028: איפה כל העובדים של כל המפעלים האלה?

מוריס ברדוגו: יושבים בבתי קפה, ולא בעכו.

מוריס ברדוגו: דנתם פה בנושא הנחה לאנשי עכו.

מוריס ברדוגו: אנשים מקבלים הנחה כי הם מהגרים מעכו החוצה.

מוריס ברדוגו: מאחר שהבטיחו לנו והשלו אותנו ואנו יצאנו הפראיירים של מדינת ישראל כי יצאנו ללא זכויות, יש חוסר בקופות של 40 מיליון ש"ח, לכן אני מבקש היום מהוועדה שתכפה על משרד האוצר שהסכים לדבר אתנו על מתן הזכויות שלנו, לתת לנו את מלוא הזכויות שמגיעות לנו - 40 מיליון ש"ח פלוס עוד 3 מיליון ש"ח לפנסיה עתידית של כל עובד שלא יעבוד יותר, מגיל 50 אין יותר עבודה.

מוריס ברדוגו: שלא ישלו פה איש.

מוריס ברדוגו: לתת לי את הפנסיה העתידית שלי.

אודי בן-דרור: אכן היו לנו פגישות עם נציגי העובדים.

אודי בן-דרור: מדובר במפעל פרטי שפשט רגל.

אודי בן-דרור: יש שם קרקע, שנשאלת השאלה, האם לחדש את קיום התעשייה שם.

אודי בן-דרור: על זה מביע המשרד לאיכות הסביבה את דעתו, אך איני מייצג אותו.

אודי בן-דרור: נושא פשיטת הרגל עבר לדיונים בבית משפט, אצל השופטת גילאור.

יעקב ליצמן: תסביר לנו מה עם הזכויות.

אודי בן-דרור: הממשלה, ובמקרה הזה זה המשרד לאיכות הסביבה וכונס הנכסים הרשמי, נכנסו לתמונה כי השופטת הטילה על המשרד לאיכות הסביבה לפנות חומרים מסוכנים שהיו שם, וגם על זה פנתה המדינה לבית המשפט העליון וטענה שלא היה מקום להטיל עליה אחריות זו, שמדובר במפעל פרטי שפשט רגל, ושלא היה מקום להטיל על המדינה להיכנס לנעליו של כונס הנכסים ולפנות את החומרים במקומו.

אודי בן-דרור: בכל מקרה הכונס פינה את החומרים.

קריאה: באמצעות העובדים.

יעקב ליצמן: יש פה עובדים שטוענים שהחלטת הממשלה היא לבוא בדברים עם העובדים.

יעקב ליצמן: קוים או לא? דיברו אתם?

אודי בן-דרור: החלטת הממשלה התייחסה רק לפינוי החומרים מהמפעל, היא לא התייחסה כלל להידיינויות או תנאים של העובדים לאחר פינוי חומרים מהמפעל, מתוך הנחה שזו לא אחריות של המדינה.

ענבל גבריאלי: אתה יכול לקרוא את ההחלטה, היא לפני היושב ראש.

קרן רבלנסקי: יש להבחין בין שתי מחויבויות שקיימות פה; אחת, מחויבותה של המדינה כריבון להגן על שלום הציבור ולפנות את החומרים המסוכנים, וזה התבצע, נמסרה על זה הודעה לבית המשפט.

קרן רבלנסקי: המחויבות השנייה כלפי העובדים, ובצדק שהם דורשים אותה, זה מחויבות של המעסיק שלהם כלפי העובדים לפנסיה, לשכר וכו'.

קרן רבלנסקי: מאחר שמדובר במעסיק פרטי, למדינה כמעסיק אין מחויבות כלפי העובדים, את מחויבותה כריבון לפינוי החומרים המסוכנים היא ביצעה והודיעה על כך לבית המשפט, ובזה מבחינת המדינה, היא מילאה את כל חובותיה, ואף על חובה זו המדינה עתרה לבית המשפט, כי אנו טוענים שגם זה היה לפנים משורת הדין.

יעקב ליצמן: כתובים בהחלטה שני דברים: השופטת אמרה שצריך לאפשר פינוי, אך הממשלה החליטה שכדי לאפשר את זה, צריך לקיים את הדברים האחרים.

אשר שמואלי: אחרי החלטת הממשלה, שהיא על פי החלטת השופטת, באה החלטת בית המשפט המחוזי בחיפה, של אותה שופטת, לפשר או לתרגם את החלטת הממשלה, והיא תרגמה את זה, אחרי מה שאמר פה חברי מהאוצר, הנציגים שלהם היו בבית המשפט.

אשר שמואלי: מנכ"לית המשרד לאיכות הסביבה ישבה בבית המשפט וניסתה לטעון.

אשר שמואלי: ומה החליטה אז השופטת - לתרגם את החלטת הממשלה למלים פשוטות.

יעקב ליצמן: החלטת הממשלה ברורה.

חיים אורון: תביא לפה את שרי האוצר ולאיכות הסביבה.

אשר שמואלי: תן לי לקרוא את החלטת השופטת מיום 27.3.2005, וזה בא אחרי החלטת הממשלה: "...

אשר שמואלי: נוסח החלטת הממשלה שצורף לבקשה על ידכם, המדינה, היא כי משרדי הממשלה הנוגעים בדבר אמורים לסייע, כל אחד בתחום תפקידו וסמכויותיו, לכונס הנכסים להגיע להסדר עם העובדים קודם כל".

אשר שמואלי: היא אמרה: תגיעו להסדר עם העובדים, הם ייתנו לכם לפנות את החומרים.

איוב קרא: מדובר במפעל שנותן פרנסה להרבה אנשים באזור מאוד מיוחד.

איוב קרא: יש התעללות בעובדים בכל הקונספציה של הגעה אתם להסכם וניסיון של ממשלת ישראל לברוח מהמעורבות שלה בסגירת המפעל.

איוב קרא: שמעתי שנציג האוצר אמר: מפעל פרטי.

איוב קרא: נכון, אך נקבע שבגלל בעיות איכות סביבה יש להוציא ממפעל זה חומרים, ומשמעות הדבר היא סתימת הגולל על המפעל.

איוב קרא: הרבה מהעובדים שנמצאים פה חלו תוך עבודה, לא שילמו ביטוח פנסיוני לעובדים, יש פה אחריות של מדינה, יש ערבויות מדינה, יש ערבות מדינה, קרוב ל-4 מיליון דולר, שהמדינה מחויבת להם.

איוב קרא: יש לכם ערבות מדינה שאתם מחויבים פה.

איוב קרא: היא צריכה להיפרע.

איוב קרא: בסך הכל מדובר במצב שיש להגיע להסדר עם העובדים.

איוב קרא: אם רק בגובה סכום הערבות יינתן לטובת זכויות עובדים, המדינה נתנה את חלקה בכל הסוגייה הזו, ואפשר לפתור אותה.

איוב קרא: לכן אני מציע להקים צוות מלווה של ועדת הכספים שתביא לפשרה בין כל הצדדים פה, בפרק זמן קצר כדי לפתור את הבעיה ולהפסיק להתעלל באנשים אלה.

איוב קרא: נחרדתי, כשהיה המאבק, איך האנשים האלה יכולים לעבוד במקום כזה, ועכשיו זורקים אותם.

ענבל גבריאלי: היתה החלטת ממשלה מפורשת.

ענבל גבריאלי: למה להקים עוד ועדות?

דוד אזולאי: אני מודה ליושב ראש הוועדה שיזם את הדיון החשוב הזה.

דוד אזולאי: המפעל הזה והעובדים שיושבים פה היה ספינת הדגל של עכו והסביבה.

דוד אזולאי: היתה תקופה שעבדו שם כ-700 עובדים.

דוד אזולאי: במשך הזמן צמצמו את המפעל עד כדי 200 עובדים, וסידרו אותם פעמיים - פעם אחת כשאמרו להם במסגרת תוכנית ההבראה: תתייעלו, כדאי לכם כדי לא לסגור את המפעל, האנשים האלה ויתרו מכיסם על שכרם כדי שהמפעל יישאר ויתפקד וימשיכו לקבל שכר גם אותם 200 עובדים.

דוד אזולאי: פעם אחת הם תרמו מכיסם, נתנו וויתרו על שכרם כדי שהמפעל לא ייסגר.

דוד אזולאי: בפעם השנייה שמרמים אותם, כשהממשלה מקבלת החלטה בגלל זיהום סביבתי של המפעל, ונכון, אדון ברדוגו, אתה יודע כמה המקום הזה היה מסוכן וכמה אנשים טובים שהלכו לעולמם, לצערנו הרב, כתוצאה מעבודה במפעל, וכמה אנשים היום נמצאים בסיכון לא קטן בגלל שעבדו במפעל זה.

דוד אזולאי: לא ייתכן לנצל את תמימות העובדים ואת הרצון הטוב של העובדים לתת יד לפינוי המפעל, מצד אחד, ומצד שני, כאשר פינו את המפעל, וכולם יודעים את האמת, לולא הרצון הטוב של העובדים, שהסכימו לסגור את המפעל, לפנות את החומרים המסוכנים, זה לא היה קורה גם היום.

דוד אזולאי: הם נתנו את ידם כי אמרו להם: נדבר אתכם וניתן לכם את כל זכויות העובדים.

דוד אזולאי: לצערי, נעשתה פה תרמית מצד ממשלת ישראל כלפי העובדים שיושבים פה.

דוד אזולאי: יושבים פה אבות לילדים עם ששה ילדים.

דוד אזולאי: מי ידבר אתם היום?

דוד אזולאי: מי יקלוט אותם?

דוד אזולאי: האנשים האלה קרוב לשנתיים בלי משכורת.

דוד אזולאי: מדובר בעכו.

דוד אזולאי: האנשים שם עזבו את העיר.

דוד אזולאי: אני מציע להזמין הנה את שר האוצר, את השר לאיכות הסביבה, שנתן הוראה לסגור את המפעל, שיסתכל לעובדים האלה בעיניים ויגיד איך פותרים את בעיית זכויות העובדים הללו.

דוד אזולאי: לטעון שזה מפעל פרטי – נציג האוצר, אתה יודע כמה מפעלים פרטיים, המדינה נתנה מכספה כדי להציל אותם.

דוד אזולאי: בעל המפעל הזה, אני כבר שומע שהוא מנהל משא ומתן כדי לרכוש חלק מקלאב מרקט.

דוד אזולאי: אז הוא מסודר, העובדים נשארים בצרות שלהם.

גלעד ארדן: אם רוצים שיהיו שיניים לוועדת הכספים, צריך לקבל פה החלטות, השרים צריכים להיות פה.

גלעד ארדן: לומר שעד שאין מועד להגעת השרים, שלא יהיו העברות תקציביות.

יחיאל חזן: כל פעם מחדש אנו מוצאים עצמנו פותרים פה את הבעיות של עובדים שנקלעים למצב של פת לחם, למצב שמנשלים אותם מזכויותיהם.

יחיאל חזן: ראיתי זאת כשמדינת ישראל חתמה עם העובדים של בנק לאומי, מסמך שחתום גם על ידי ניר גלעד, ולמרות שהחשב הכללי חתם על מסמך לעובדי בנק לאומי, המדינה לא כיבדה.

יחיאל חזן: העובדים האלה לא יכולים למצוא תחליפים למקום עבודה, הם לא גרים במרכז תל אביב.

יחיאל חזן: אם האנשים האלה לא עובדים, אין להם לאן ללכת.

יחיאל חזן: אני מכיר את רומן והוא פנה אליי והלך לשר האוצר ורדף אחריו בכל מיני כנסים, אך אין תוצאות.

יחיאל חזן: אם אנו באמת רוצים שהמדינה תעמוד על התחייבותה או תקיים את החלטת בית המשפט, אחרי שהשופטת קיבלה את ההחלטה ופירשנו את ההחלטה, אם אנו רוצים לפתור לעובדים את הבעיות, לומר ליושב ראש הוועדה לא להעביר שום העברה תקציבית של שום משרד, של שום פקיד ממשלתי, בלי שיהיה פה שר האוצר וייתן תשובות.

מוחמד ברכה: אני מתעקש שמשרד האוצר ייתן תשובה בהתאם להתחייבות.

מוחמד ברכה: סחבת לא יכולה להועיל, שלא נאמר להחריף.

מוחמד ברכה: אין לאנשים הכנסה ויכולת להתחיל התחלה חדשה.

מוחמד ברכה: למדינה יש התחייבות, אך גם אם לא היתה לה, ראינו שהיא היתה נזעקת - היא הרימה את הבנקים כשנפלו במשבר המניות, ואין סיבה להתייחס לקיבוצים ואל הבנקים כאל אינטרס לאומי ולעובדים כמשהו שניתן לזלזל בו.

מוחמד ברכה: התשובות של "אין מחויבות", "זה מפעל פרטי", אין להן מקום.

מוחמד ברכה: המדינה חייבת לתת את התשובה על העובדה שאזרחים נשארו באוויר, והם לא פשעו.

מוחמד ברכה: שנית, המפעל נסגר בהוראת המדינה - מערכת המשפט, לכן יש לה מחויבות.

מוחמד ברכה: המדינה אמרה שצריך ליישם, לכן היא צריכה לדאוג להם.

מוחמד ברכה: לכן אני מציע לקבוע עוד לפני מחר, להטיל על האוצר להביא תשובה, אם זה על ידי ביטוח לאומי או ישירות מקופת המדינה.

מוחמד ברכה: אני לא מציע לוועדה לצאת לפגרה אם הנושא הזה לא מוסדר.

מוחמד ברכה: אחרת זה יתמסמס.

יולי תמיר: אנו חייבים לסגור את העניין הזה לפני הפגרה ולא לשלוח אותם לביטוח לאומי.

יולי תמיר: לאוצר יש מספיק כסף כשהוא רוצה לפתור בעיות לעשות זאת ממקורות שלו.

יולי תמיר: האמירה שזה מפעל פרטי היא נכונה חלקית, כי אם ההחלטה היתה לגמרי בידי הבעלים, יכול להיות שהם היו מוכרים, פותחים מפעל אחר, ההחלטה שאי אפשר לחדש את הפעילות של המפעל היתה של המדינה, והיתה החלטה צודקת.

יולי תמיר: אך אי אפשר להשאיר את העובדים באוויר, ואתם יודעים שאין דרך אחרת.

יולי תמיר: יש פה עיקרון חשוב, אני אומרת את זה לחברי הוועדה; ברצף באים הנה עובדים ואומרים שלא שומרים על זכויותיהם.

יולי תמיר: צריך לחשוב איך מונעים את זה, לתקן את החקיקה כך שמצבים כאלה לא יקרו.

יולי תמיר: יש כאן הסדר יותר מורכב מהסדרים אחרים בגלל הסיכון של המחלות העתידיות שלא התגלו.

יולי תמיר: לכן חשוב שכל הסכם ייקח בחשבון לא רק את המצב הנוכחי של העובדים, אלא גם את החשש למצב העתידי.

מוחמד ברכה: אגב, בימים אלה מתנהל דיון בוועדת החינוך בנושא פיטום אווזים.

מוחמד ברכה: המדינה החליטה שהיא סוגרת ענף זה, וגם בית המשפט, כי זה התאכזרות לחיות.

מוחמד ברכה: במקביל הוחלט, ועל זה מתקיימים דיונים, שאלה שעבדו בענף זה יקבלו הכשרה ותמיכה מהמדינה כדי שיתחילו את חייהם מחדש.

מוחמד ברכה: למה שם זה כשר ופה לא כשר?

סמדר אלחנני: הודגש פה שהמפעל היה פרטי, אך גם במפעל פרטי יש אחריות של השלטון בכמה תחומים, אחד מהם הוא מפעלים מסוכנים.

סמדר אלחנני: לגבי ההשגחה על בריאות הציבור, בין אם זה מפעל פרטי, בין אם זה מפעל ציבורי, עד לסגירת המפעל היה תהליך שבדקו.

סמדר אלחנני: איפה היתה האחריות הממשלתית להבטחת בריאות עובדים?

סמדר אלחנני: זה - המדינה צריכה להיות אחראית.

סמדר אלחנני: גם לביטוח הלאומי יש ענף נפגעי עבודה והוא צריך להבטיח את בטיחות העובדים בעבודה.

סמדר אלחנני: הייתי אומרת, גם איפה היתה ההסתדרות?

סמדר אלחנני: לכן אם המדינה לא עשתה עבודתה בשני תחומים אלה, המדינה היא אחראית לחומרים מסוכנים.

צוריאל לביא: סגירת המפעל הזה נעשתה בין היתר על רקע העובדה שהמפעל הוגדר כבעיה אקולוגית שהטיפול בה היה בסדרי גודל כספיים של מיליוני דולרים, אם בכלל.

צוריאל לביא: אנו יודעים שיש פניות כל הזמן מהחשבים בסביבה לעצור לחלוטין את הטיפול.

צוריאל לביא: הבעיות במפעל ידועות לציבור.

צוריאל לביא: במסגרת סגירת המפעל היה חוסר מהותי של מיליוני דולרים של קופות הפיצויים.

צוריאל לביא: כל הנתונים שאני אומר אינם בדוקים, כי הם יהיו בדוקים רק אחרי הכרעות שיפוטיות שטרם ניתנו, אך רק להשלמה ל-100%, מוערך בסדר גודל של כ-8 מיליון ש"ח, שלא לדבר על עובדת יכולת ההישארות של העובדים עד גיל הפנסיה המקובל במפעלים מהסוג הזה.

צוריאל לביא: במשך שנה שלמה העובדים נאותו בצורה חסרת תקדים בישראל להישאר ולתחזק את המפעל שהיה בזמנו ברמה שהוגדרה על ידי גורמי הממשל פצצה מתקתקת, בסכומי שכר זעומים של כ-30% מעלות השכר הקודמת שלהם, תקופה מנובמבר 2003 עד פינוי המתקן שקרה שנה וחצי לאחר מכן.

צוריאל לביא: כל זה נעשה תוך רצון להבטיח ביטחון בין תעסוקתי, ובין פתרון אחר שיאפשר לעובדים לצאת לדרך חדשה עם מזעור הנזק.

צוריאל לביא: אמרנו זאת בעבר לגורמים הממשלתיים, אנו חושבים שצריכה להיות פה פעולה משולבת, למרות שזה מפעל פרטי, נדמה שיש פה נסיבות חריגות יוצאות דופן גם מההיבט האקולוגי שמחייב טיפול מסיבי בשטח כדי להשיב אותו למצב שאפשר יהיה לבצע בו שימושים חלופיים, גם מההיבט התעסוקתי, גם העובדה שהעובדים תרמו גם לאחר שהתברר שיש בעיות, הם המשיכו והחזיקו את המפעל.

צוריאל לביא: מי שיקרא את הפרוטוקולים של בית המשפט יראה - ואני אומר את זה בכל הצניעות – שבית המשפט מגלה סימפטיה רבה לרעיון זה.

צוריאל לביא: נדמה שזה אחד המקרים הבודדים שיש לעשות טיפול משולב שינסה למזער את הנזקים.

1028: האם אתה יכול להתמקד על סיבת סגירת המפעל?

צוריאל לביא: במפעל קרה נזק מסיבי מאוד.

צוריאל לביא: זה מפעל בעייתי.

צוריאל לביא: הנזק הזה גרם גם לצורך לשקם את הנזק התחזוקתי, שזה היה אפשרי, וגם להטלת דרישות אקולוגיות נוספות.

צוריאל לביא: היתה לפני זה פשיטת רגל.

צוריאל לביא: אך זה שתי סוגיות נפרדות.

צוריאל לביא: פשיטת הרגל רק אומרת שלא היה מספיק כסף כדי לעבוד בשוטף.

1028: 200 משפחות הן לא עורכי דין, ובמשך שנתיים לא היה להם מה לעשות.

1028: מה אתם יכולים לעשות?

ענבל גבריאלי: היתה פגישה שבועיים לפני החלטת הממשלה, נכחו בה שני השרים.

ענבל גבריאלי: מה נאמר שם?

צוריאל לביא: קיבלתי רושם וגם הצגתי אותו בפני אנשי האוצר, שלדעתי, בפגישה הכיוון היה חיובי.

ענבל גבריאלי: מי גרם לך לקבלת תחושה זו?

צוריאל לביא: השיחה עם אנשי האוצר.

אודי בן-דרור: מה שהוסבר והסיבה שהחלטת הממשלה נכתבה כך - כמו שתואר פה, נסגרו הרבה מפעלים אחרים בעכו ובארץ.

אודי בן-דרור: המדינה התערבה במקרה זה בגלל פסיקה של בית משפט שהכריחה אותה להתערב, בגלל סכנה סביבתית, בגלל חומרים מסוכנים שהיו במפעל, היה חשש שהם יכולים לגרום לנזק סביבתי, לא כי המדינה נתפסה כאחראית למפעל.

יולי תמיר: אף אחד לא טוען את זה.

יולי תמיר: נוצר פה מצב ייחודי שמחייב את המדינה לתת פתרון לעובדים.

אודי בן-דרור: מבחינת זכויות העובדים, יש מסלולים שהם זכאים, וזה כמו כל מפעל אחר שפשט רגל - ביטוח לאומי וכו'.

ענבל גבריאלי: דבריו לא מביאים אותנו לפתרון.

קרן רבלנסקי: אחת ההודעות שהוגשו על ידי העובדים לבית המשפט, נאמר בה שהעובדים חיבלו במזיד בחומרים המסוכנים במפעל.

קריאות: מה זה?

מוריס ברדוגו: טרום החלטת ממשלת ישראל הוזמנו כל האנשים הנכבדים למשרד האוצר כדי למצוא פתרון הולם לעובדי המפעל ולזכויותיהם בעקבות סגירתו המוחלטת של מתחם תעשיות אלקטרו כימיות דרך כל יזם אמר.

מוריס ברדוגו: זומנה ישיבה במשרד האוצר יחד עם כונס הנכסים הרשמי, וכותב לנו פה כונס הנכסים הרשמי באחד המכתבים, ואני מצטט מה שהוא כותב לו: "רומן...

מוריס ברדוגו: יכולת להתרשם בפגישתנו שהתקיימה בשבוע שעבר יחד עמך ועם שר האוצר, בנימין נתניהו, והשר לאיכות הסביבה, מר שלום שמחון, למותר לציין כי כל החלטה שתתקבל תובא על ידינו לאישור בית המשפט המפקח על ההליך".

מוריס ברדוגו: בפגישה שנייה שהתקיימה במשרד האוצר, שמעיד על כך שהם כן רצו להגיע אתנו להסדר, נוכח גם מר צוריאל לביא, ואני שאלתי את מר בכר: למה הזמנת את צוריאל ואת נציג העובדים כאשר דיברת מספרים?

מוריס ברדוגו: מספרים אומרים כדי לפתור את בעיות העובדים.

מוריס ברדוגו: לצוריאל לביא אני רוצה לענות; מי שסגר את המפעל הוא המשרד לאיכות הסביבה.

מוריס ברדוגו: באוקטובר 2003, טרום שרפת המתקן שבגינו יצא צו סגירה, כתב מר צוריאל לביא דוח ביניים כנאמן של המפעל לבית המשפט המחוזי, ואנו הגשנו לתוכנית הבראה.

מוריס ברדוגו: הוא כותב לו, כאשר עבדו בתפוקה נמוכה רווח גלום בתעשיות אלקטרו כימיות של 400,000 ש"ח שמעיד על העובדה שמפעל זה ימשיך להתקיים, והוא כתב את זה לשופטת.

מוריס ברדוגו: ב-31.10 נסגר המפעל בגלל המשרד לאיכות הסביבה.

רומן באזוב: אני עם דמעות בעיניים כשאני רואה את הקרקס, מה שנעשה עם העובדים שנתיים.

רומן באזוב: ברגע שמונה שלום שמחון להיות שר לאיכות הסביבה, למחרת היום הירוקים עשו לו מסיבה והוא הצהיר: תעשיות אלקטרו כימיות ייסגר, שם לא יהיה מפעל – לא הוא ולא אחר ולא כמותו.

רומן באזוב: הוא אמר שיהיה במקום זה חוף של 800 מטר.

רומן באזוב: הלכתי למושב שבו הוא גר, אמרתי לו: זו החלטה שרירותית.

רומן באזוב: הוא הכניס אותנו בסבר פנים יפות, אמר:

רומן באזוב: אני אעשה פגישה עם בנימין נתניהו, ואכן היתה.

רומן באזוב: לא רצו להכניס אותי לפגישה כי זה היה במשרד ראש הממשלה ביום שדיברו על התנתקות.

רומן באזוב: עשיתי שמיניות באוויר והגעתי.

רומן באזוב: דיברו שם על סכומים.

רומן באזוב: אמרתי: לא יכול להיות דבר כזה, יש לי אנשים שעבדו 30 שנה, יש לי אנשים בני 60, הם פוטרו, עכשיו אף אחד לא יקבלם, חסרים הרבה כספים בקופות, ואין להשלים אותם.

רומן באזוב: דרשתי הסכם עבודה שהיה לי.

רומן באזוב: היום יש פינוי ישובים, וגם אותנו מפנים כך.

רומן באזוב: אמרתי: אדוני שר האוצר, השר לאיכות הסביבה החליט לסגור, הוא נציג הממשלה.

רומן באזוב: אם הממשלה החליטה לסגור, הוא צריך לפצות אותי על אובדן העתיד של הילדים שלי, העתיד שלי.

רומן באזוב: שאלו אותי בכמה כסף מדובר.

רומן באזוב: אמרתי: כדי לתת פתרון לזכויות העובדים ולהוציאם בכבוד מדובר ב-12 מיליון דולר.

רומן באזוב: ביבי אמר: כסף זה דרך, זה לא הבעיה.

רומן באזוב: אחרי זה היתה פגישה במשרד האוצר, וגם צורי היה וגם אני הייתי.

רומן באזוב: דיברנו, איך אנו מקדמים את העניין הזה.

רומן באזוב: אמרו שהבעיה היא שאנו מפעל פרטי.

רומן באזוב: אמרו לי: אם היו מאשרים אתכם בוועדת כספים, זה פתרון חוקי.

רומן באזוב: אני רוצה את ה-12 מיליון דולר לעובדים עכשיו, לא עוד שנה, אני לא יכול למשוך אותם מעבר לזה.

יצחק כהן: יש פה התחייבות שלטונית, גם שר האוצר וגם השר לאיכות הסביבה התחייבו.

יצחק כהן: רק בסין שמים פתק על מפעל וכך מודיעים לעובדים שהמפעל נסגר.

יצחק כהן: פה לא סין.

1028: אנו יוצאים מחר לפגרה, אך הוועדות לא יוצאות לפגרה.

1028: לכן אני מקים ועדת משנה בראשותו של חבר הכנסת איוב קרא, יהיו בה פרופ' חברת הכנסת יולי תמיר, חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, אם יצליח, יצחק כהן, וממלא מקומו של יצחק כהן יהיה חבר הכנסת דוד אזולאי.

1028: המטרה, לצערי, היא אובדן של שנתיים ימים, ועכשיו אנו משחזרים מה שהיה כל התקופה הזו.

1028: צר לי לומר ליועצת המשפטית, שאם הייתי יודע את הדבר הזה, אם זה היה בזמן אמיתי, לא היו סוגרים את המפעל הזה, חברי כנסת היו הולכים עם אותם חברים כדי להפגין.

1028: מי שאמר את המשפט הזה בוועדה או בבית משפט, צריך לתלות אותו.

1028: להסתכל בעיניים ל-200 משפחות ולומר שבידם להרוס את המפעל שמשם מתפרנסים, לא שמעתי אף אדם שאומר זאת.

1028: לכן אני מבקש מידידי חבר הכנסת איוב קרא, יושב ראש ועדת המשנה, בדוק את הנקודה הזו.

1028: לנו לא תהיה בעיה להביא את הנושא לשולחן ועדת הכספים.

1028: נשב גם בפגרה, נזמן את השרים ואת חברי הכנסת, כל מי שנתן יד לסגירת המפעל הזה.

מוחמד ברכה: הצעה אחרת לסיכום; אני מעריך את הכוונות הטובות שלך.

מוחמד ברכה: צריך לתחום זמן לוועדה.

מוחמד ברכה: אני מציע שבוע-עשרה ימים.

1028: אני נותן לוועדה הזו עד סיום חודש אוגוסט.

1028: איוב, תשתדל להקדים את זה, כדי שנוכל להביא את זה למליאת ועדת הכספים.

1028: תודה רבה, הישיבה נעולה.