ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 236, 2004-07-26 10:00

שאול יהלום: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העבודה והרווחה והבריאות.

שאול יהלום: הנושא שלנו זה הצעת חוק רישוי עסקים (תיקון מס' 21) ניקוב חורים לצורך ענידת תכשיטים בגופו של קטין, התשס"ד – 2004.

שאול יהלום: זוהי הצעת חוק פרטית של חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

שאול יהלום: אני אקרא את דברי ההסבר.

שאול יהלום: מקום העוסק בניקוב חורים בגוף האדם לצורך ענידת תכשיטים הוא עסק טעון רישוי.

שאול יהלום: יחד עם זאת, על פי הדין הקיים, ניקוב חורים כאמור בגופו של קטין אינה פעולה הדורשת הסכמת הוריו חרף האפשרות שתוצאות הפעולה הן בלתי הפיכות, וחרף הנזקים הבריאותיים שהפעולה עלולה לגרום.

שאול יהלום: מטרתה של ההצעה להגן על קטינים בגיל צעיר מפני החלטות שקטין עלול לקבל בעקבות לחץ חברתי וללא שקילה ראויה.

שאול יהלום: הצעת החוק מאזנת בין זכויותיו של הקטין לבין ההגנה הנדרשת, ולכן חלה לגבי קטין שטרם מלאו לו שש עשרה שנים בלבד.

שאול יהלום: ההצעה אינה שוללת מקטינים את האפשרות לעשות ניקוב חורים בגופם אלא דורשת קבלת הסכמה מאחד ההורים.

שאול יהלום: על מנת לאפשר חשיבה שקולה.

שאול יהלום: סעיף 1 – מוצע לקבוע כי ניקוב חורים בגופו של קטין שטרם מלאו לו 16 שנים לצורך ענידת תכשיטים שלא בא6זניים, תיעשה רק לאחר קבלת הסכמת ההורים, בכתב, בפני מבצע הניקוב.

שאול יהלום: הוראה דומה קיימת לעניין עשיית כתובת קעקע בגופו של קטין שטרם מלאו לו 16 שנה.

שאול יהלום: זאת אומרת, אנחנו משווים את ההוראות.

שאול יהלום: כן מוצע שההוראות הקבועות לגבי כתובת קעקע, בדבר וידוא גילו של הקטין והצעת הודעה המפרטת את הוראות החוק במקום בולט בעסק, יחולו גם לענין ניקוב חורים בגופו של קטין, שלא באוזניים.

שאול יהלום: אנחנו צריכים לאשר את החוק בקריאה שנייה ושלישית.

שאול יהלום: האם יש למישהו איזו שהיא הערה לקראת ההעתקה של החוק, כפי שאני קראתי אותו, לקריאה שנייה ושלישית?

שאול יהלום: אדוני, ד"ר אריה ליפשיץ, רופא עור, בירושלים.

ד"ר אריה ליפשיץ: ראשית, ניקוב היא פעולה לא נטולת סיבוכים.

ד"ר אריה ליפשיץ: לא פעולה פשוטה.

ד"ר אריה ליפשיץ: מעבר לזה שזה מקור לחדירת זיהומים בין אם מקומיים ובין אם מפושטים יותר, ומעבר לזה שבבירור הוכח שזה מעלה בעשרות מונים, זה כמעט כל המקרים היום של אלרגיה למתכות, במיוחד לניקל, קורות אצל אנשים שיש להם מגע עם המתכות האלה דרך איזה שהוא ניקוב.

ד"ר אריה ליפשיץ: זאת אומרת, זה כמעט לא קורה אצל אנשים שלא מנוקבי אוזניים.

ד"ר אריה ליפשיץ: מעל שבעים אחוז בסדרות בסקנדינביה.

שאול יהלום: רגע, אני רוצה להבין.

שאול יהלום: אדם עשה חור בגוף ושם משהו מניקל - - -

אריה ליפשיץ: שם מתכת.

אריה ליפשיץ: רוב המתכות מכילות ניקל בסופו של דבר.

שאול יהלום: ואז הוא רגיש לניקל.

אריה ליפשיץ: ואז הוא הופך להיות רגיש לניקל.

שאול יהלום: מה רע ברגישות לניקל?

אריה ליפשיץ: הוא לא יכול למשל ללבוש ג'ינס.

אריה ליפשיץ: צריך להתחיל לעשות תמרונים בשביל למצוא את החזייה שאתה יכול ללבוש.

אריה ליפשיץ: משקפיים - -

שאול יהלום: למה?

שאול יהלום: בג'ינס יש ניקל?

אריה ליפשיץ: הניטים.

אריה ליפשיץ: המסמרים.

אריה ליפשיץ: זה מאוד מגביל.

אריה ליפשיץ: אנחנו כמעט כל הזמן מוקפים בזה.

אריה ליפשיץ: מאוד קשה - -

שאול יהלום: זה רק בתקופה ששמים את החור או ברגע ששמת - -

אריה ליפשיץ: הרגישות היא לכל החיים.

אריה ליפשיץ: הדלקת את מערכת החיסון, היא עושה את השטות הזאת, מתחילה להגיב לניקל והרגישות היא לכל החיים.

אריה ליפשיץ: אם אתה מתערב בה יותר מדי קשה, היא מתחילה להגיב גם לניקל שאתה אוכל.

אריה ליפשיץ: אז אתה באמת כבר בן אדם מוגבל.

אריה ליפשיץ: זה אחד הסיבוכים למשל, יחסית הוא די נפוץ.

אריה ליפשיץ: זה מעבר לסיבוכים יותר מסכני חיים בצורה מיידית כמו זיהומים שיחסית נדיר.

אריה ליפשיץ: זיהומים מקומיים לא כל כך נדיר.

אריה ליפשיץ: הצטלקויות, כלומר הקטין הולך לעשות משהו שיעשה אותו "יותר יפה", כבר משהו שאפשר להתווכח עליו, וחוזר אחר כך עם איזה שהוא מום.

אריה ליפשיץ: ככל שהנקב נעשה במקום שיש בו יותר מבנים סחוסיים כך הסיכון למום יותר גדול.

שאול יהלום: אדוני מצדיק את החוק.

אריה ליפשיץ: ודאי.

אריה ליפשיץ: אני רק הייתי מחמיר עוד יותר, גם בתור אבא לא הייתי מרשה לאף אחד לנקב גם בתנוך של האוזן של הילד שלי לפני גיל בינה בלי הסכמתי.

קריאה: כרגע כתוב אוזן בכלל.

קריאה: אחת השאלה אם לצמצם תנוך - -

אריה ליפשיץ: כתוב אוזן.

אריה ליפשיץ: אם כבר- - -

שאול יהלום: הוא אמר את המילה תנוך.

אריה ליפשיץ: אוזן ותנוך.

אריה ליפשיץ: אוזן שלא בתנוך יש בה שני מבנים.

אריה ליפשיץ: עור וסחוס.

אריה ליפשיץ: במקום שהוא תנוך הסיכון לסיבוך הוא כפול.

אריה ליפשיץ: אלא ששני המבנים האלה יכולים להסתבך.

אריה ליפשיץ: אני לא הייתי נותן גם בתנוך.

אריה ליפשיץ: אני לא יודע למה צריך לאפשר למישהו לדקור לילד שלי איזה שהוא משהו בלי הסכמתי.

קריאה: אבל החלקים שזה לא התנוך אתה אומר שהסיכון יותר גדול.

אריה ליפשיץ: יותר גדול.

אריה ליפשיץ: בתנוך הסיכון טיפה יותר נמוך פשוט בגלל שיש שם פחות מבנים שמסתבכים.

אריה ליפשיץ: עדיין בתנוכים יש דבר שמאוד יכול להציק וזה הצטלקויות.

אריה ליפשיץ: משום מה, תנוכים אצל אנשים מסוימים נוטים לצלקות גדולות מאוד.

שאול יהלום: אני אגיד לך, ד"ר ליפשיץ.

שאול יהלום: החוק הזה הוא לא כל כך נתון בידנו.

שאול יהלום: זה חוק שכבר עבר קריאה ראשונה, ויכול להיות שחברי הכנסת שהסכימו והצביעו, אני לא מדבר, יש כאן רשימה ארוכה של מציעים בראשות חברת הכנסת פינקלשטיין, אבל יכול להיות שהם הסכימו כאשר אמרו להם שזה לא יהיה באוזניים.

שאול יהלום: אתה מבין?

שאול יהלום: זאת אומרת, יכול להיות שכתוב "לעשות חור לצורך ענידת תכשיטים שלא באוזניים".

שאול יהלום: יכול להיות שהנושא של תכשיטים באוזניים מאוד מאוד מקובל בכל הזרמים ובכל העדות ובכל הגילאים - - -

אריה ליפשיץ: לא בלי הסכמת ההורים.

אריה ליפשיץ: יש עדות יותר מסורתיות אז עושים את הניקוב בתנוכים בגיל שלוש.

שאול יהלום: אבל זאת הצעת החוק.

שאול יהלום: אם עכשיו נשנה אותה, יבואו אלינו בטענה, החמרתם.

שאול יהלום: זאת אומרת, זאת הצעת החוק.

שאול יהלום: אם המציעה היושבת כאן, ראש המציעה, אם חברת הכנסת פינקלשטיין תרצה והיא שומעת את דבריך כאן, היא תגיש הצעת חוק חדשה, לאחר שנקבל את הצעת החוק, ותוסיף בהצעת חוק זאת גם אוזניים.

שאול יהלום: עכשיו, אם אנחנו נקבל את זה יש סכנה שלא יקבלו בכלל.

שאול יהלום: יש סכנה כזאת שיגידו, מה פתאום, היא עשתה לנו תרגיל.

שאול יהלום: היא בהתחלה פיתתה .

שאול יהלום: היא לא שאלה.

שאול יהלום: אם היתה מתייעצת עם אדוני לא יודע מה היתה מחליטה.

שאול יהלום: אבל מה יגידו חברי כנסת מסוימים?

שאול יהלום: היא פיתתה אותנו.

שאול יהלום: היא פיתתה אותנו אמרה לא אוזניים, חשבנו, בסדר.

שאול יהלום: פתאום כשזה הגיע לקריאה בין ראשונה לשנייה ושלישית החמירו גם לאוזניים.

שאול יהלום: ואז יכול להיות, זה נקרא בלשון הכנסת "נושא חדש".

שאול יהלום: זאת אומרת, נניח, אני מעלה את זה כי אני לא רוצה להכשיל את החוק.

שאול יהלום: אבל הפרוצדורה צריכה שחבר כנסת אחר שמתנגד לחוק היה קם ואומר, נושא חדש.

שאול יהלום: ואז צריך ללכת לוועדת הכנסת להחליט אם זה נושא חדש ולעשות שם הצבעה וכל זה.

שאול יהלום: אני חושש מאוד.

שאול יהלום: אם אני מסתכל על עצמי, שאני שמעתי על החוק, אמרתי, טוב.

שאול יהלום: לא אוזניים, אז זה בסדר.

שאול יהלום: כי אני מניח שגם מניסיונך, הרוב זה אוזניים למרות כל הדברים המשונים היום.

שאול יהלום: עד לפני כמה שנים בוודאי הרוב היה אוזניים - - -

אריה ליפשיץ: גם לא עשו את זה כל כך בתוך האזורים הסחוסיים.

אריה ליפשיץ: עשו את זה בחלקים שיש בהם רק עור ושומן.

שאול יהלום: השאלה היא, נניח שאנחנו יכולים לקבל את היוצא מן הכלל, תנוך האוזן, אז אדוני חושב שזה יותר טוב.

אריה ליפשיץ: זה ודאי יותר טוב.

שאול יהלום: טוב.

שאול יהלום: זה אני שומע גם המציעה מסכימה.

שאול יהלום: עוד הערות בקשה?

שאול יהלום: אז כרגע עומד על העניין הזה, נניח במקום שכתוב אוזניים, תנוך האוזניים.

שאול יהלום: זה נוציא מהכלל.

שאול יהלום: כן.

שאול יהלום: בבקשה.

שאול יהלום: עוד הערות.

גילה פינקלשטיין: אפשר להוסיף לדבריו של ד"ר ליפשיץ.

גילה פינקלשטיין: אנחנו יודעים שבמדינות ארצות הברית למשל, בפלורידה ובטקסס דורשים אישור נוטריוני של ההורים.

גילה פינקלשטיין: אנחנו יודעים שבניו יורק דורשים נוכחות הורים.

שאול יהלום: גבירתי רוצה לשכנע אותנו?

גילה פינקלשטיין: להוסיף לחוק.

שאול יהלום: לא.

שאול יהלום: לא .

שאול יהלום: לא.

שאול יהלום: זה הוא לא אמר.

גילה פינקלשטיין: לחזק את החוק.

שאול יהלום: אני לא מבין מדברייך.

שאול יהלום: את רוצה לעשות אישור נוטריוני?

גילה פינקלשטיין: לא.

שאול יהלום: אז למה?

גילה פינקלשטיין: להשאיר את החוק כמו שהוא - - -

יצחק בקר: חשבתי כבר להעיר בכיוון הזה.

יצחק בקר: נראה לי שבסופו של יום, המטרה של החוק אני לא בטוח שתושג במסגרת ההצעה שהוצעה.

יצחק בקר: כי הרי בסופו של דבר, על מי רוצים להגן?

יצחק בקר: על אותם ילדים שההורים שלהם היו אומרים לא.

יצחק בקר: בשלב הזה אנחנו לא נלך על זה.

יצחק בקר: כי ההורים שהיו מסכימים, בלאו הכי היו מקבלים.

יצחק בקר: אז בסופו של דבר אותם ילדים, יכולים, כמו שעושים בבתי ספר, לכתוב איזה פתק, ולחתום בשם ההורים, ואז זה מכסה את בעל העסק, מכסה את הילד ולא משיג שום דבר.

שאול יהלום: גבירתי היועצת המשפטית מתנגדת לדבריך.

שאול יהלום: מדוע?

ג'ודי וסרמן: כי אנחנו מוסיפים הוראה שהיא דומה להוראה ב-2(ו) בעניין כתובת קעקע, ושם מדובר על הסכמה שניתנת לגבי קעקוע וזה חל גם על העניין הזה, הסכמה בכתב בפני אותו אדם.

ג'ודי וסרמן: זאת אומרת, ההורה צריך לתת הסכמה בכתב בפני האדם שעושה את הקעקוע.

ג'ודי וסרמן: לא איזה נייר.

שאול יהלום: אז זה סודר.

שאול יהלום: עוד מישהו רוצה להעיר משהו?

אריה ליפשיץ: גם ילדים עושים את הדברים האלה כל הזמן.

אריה ליפשיץ: אני שואל את ההורים, מה?

אריה ליפשיץ: אומרים, עשתה את זה בלי ידיעתי.

שאול יהלום: מכאן ואילך זה לא יקרה, חוץ מאשר תנוך האוזן.

שאול יהלום: או שזה יהיה במקומות מוסתרים שאפילו ההורים לא יידעו מזה.

אריה ליפשיץ: עד אחרי התביעה הראשונה.

שאול יהלום: לא, יכול להיות שימצאו היום איזה מקום מוסתר שאף אחד לא יראה את זה.

שאול יהלום: גם הורים לא יראו את זה.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: הישיבה סגורה.