ועדת המשנה מאבק בתאונות הדרכים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 6, 2004-02-17 12:30

גלעד ארדן: אני פותח את הישיבה.

גלעד ארדן: נושא הישיבה היום הוא: לימוד והמבחנים לתאוריה ולנהיגה מעשית.

גלעד ארדן: ביקשתי דיון זה, קודם כל, משום שפנו אלי ממועצת התלמידים הארצית וגם שלחו אלי עצומה של 6,000 תלמידים שסבורים שיש לבצע שינויים, ואני מניח שהם יציגו זאת.

גלעד ארדן: הם התייחסו בעיקר לטסט ואמרו ששיטת ביצוע המבחן המעשי, לטעמם, גם מקשה על הסיכויים לעבור וגם לא מאפשרת להפיק לקחים לעתיד למי שלא עובר.

גלעד ארדן: אגב שיחתי איתם, נזכרתי שהנתונים אומרים שנהגים צעירים חדשים מעורבים בין פי שניים לפי שלושה בתאונות דרכים - דבר שהוא סביר.

גלעד ארדן: השאלה היא האם מדינת ישראל והגורמים שמופקדים על זה עושים הכל כדי לתת באמת את הכלים הנכונים.

גלעד ארדן: האם מדינת ישראל עושה את כל מה שהיא יכולה כדי לתת את הכלים המקצועיים והנכונים ביותר לאותם נהגים חדשים - לרוב צעירים ולפעמים גם מבוגרים יותר עושים רשיון - שעולים על הכביש?

גלעד ארדן: לשם כך, עיינתי בדו"חות שהוכנו בעבר ע"י דוקטור בקר שיתמצת את מסקנות הוועדה שלו ובדו"ח ועדת לנגנטל שגם דנה בנושא הזה והמליצה המלצות לגבי ספר התאוריה והמלצות אחרות.

גלעד ארדן: כיון שחלפו שנתיים מהדיון האחר בנושא, נראה מהן המגמות, האם היתה התקדמות ואיך אנו כן יכולים אולי להאיץ כמה דברים שניתן לשפר ושעדיין לא שופרו.

גלעד ארדן: התרשמותי לפחות כרגע, לפחות על פניה - הזמנתי מחקרים שמשווים את מבחני התאוריה בישראל למבחני התאוריה בכמה מדינות - אלא אם כן תפתיעו אותי עם איזה שהוא משהו שעומד להכנס, היא שהמבחנים בארץ לפחות בתיאוריה די מפגרים אחרי כל מיני מבחנים שקיימים בחו"ל ומאפשרים לתלמיד לעמוד בפני מצבים מול סרטוני וידיאו ולבחון את תגובותיו למצבים שמוצגים בפניו.

גלעד ארדן: לדעתי, זה דבר שנראה הרבה יותר טוב מאשר רק שאלות אמריקאיות.

גלעד ארדן: נפתח את הדיון, ונראה לאן אנו מתקדמים.

גלעד ארדן: מנהל אגף הרישוי, שוקי שדה, יפתח ויציג את הנושא, ואחרי זה נראה לאן נתקדם.

שוקי שדה: במסגרת הפעילות שנעשית, הן במבחנים העיוניים והן במבחנים המעשיים, בהחלט נעשו בתקופת השנתיים האחרונות פעילויות די רבות.

שוקי שדה: אשתדל להציג בקצרה את התהליך ואת המבנה של התאוריה ושל המבחן המעשי על בסיס שקפים.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: מתי מתחילים?.) בעקרון, מוצג פה כיצד מתחילים ונכנסים לתהליך תאוריה ואיך זה מגיע מול מערך המבחנים המעשיים.

שוקי שדה: השקף מראה גילאים מול נושא של ביצוע מבחן מעשי.

שוקי שדה: בזה לא ניגע, אבל כעקרון העסק הזה מסודר ומופיע גם בתקנות.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: הגעתם לגיל המתאים?.) בשקף זה מדובר על הגעה למבחן הנהיגה העיוני: מה הן הפעולות שצריך לעשות בכל דבר, איך עושים ומה עושים.

שוקי שדה: הדגש הוא על איזו שהיא מערכת צילום, טופס מסויים, בדיקות רפואיות, ומפה אנו ממשיכים הלאה.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: מתכונת ומורכבות שאלות בחינה.

שוקי שדה: ) רצוי לציין, שמבחן התיאוריה אצלנו בארץ מורכב ממספר פעילויות שמכינות אותו למרקם השלם.

שוקי שדה: יש פה את האחוזים של כל מערכת כזו, ומדובר על תמרורים, הכרת הרכב, חוקי תנועה ובטיחות.

שוקי שדה: בסך-הכל, זה מהווה כ-100% מהמכלול.

שוקי שדה: יש פה מספרים לגבי כמויות מבחנים כרגע.

שוקי שדה: כרגע, לא ניגע בזה, אבל הכל מופיע אצלנו במסגרת מחשובית.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: מבחן עיוני בכתב.

שוקי שדה: ) המבחן העיוני - לא אכנס לכל הפרטים, אך כעקרון מבחן זה קיים בצורה שאין הגבלת זמן, וזה הדבר החשוב, לעומת מדינות אחרות אצלן יש הגבלת זמן.

שוקי שדה: ההמתנה בארץ היום היא 14 יום מרגע כשלון בתיאוריה ועד הגעה לפעם שניה.

שוקי שדה: היתה תקופה שבגלל העיצומים צמצמנו זאת לשבוע ימים, ומה-29 בפברואר זה חוזר לקדמותו, כלומר אחת לשבועיים.

שוקי שדה: ביצוע התאוריה - אנו מבצעים את התאוריה בארבעה מקומות באופן קבוע מדי יום וכמעט ללא הגבלת תלמידים וללא הגבלת זמן מבחינת סדר-היום.

שוקי שדה: לגבי יתר המקומות, אנו עושים זאת בכל חלקי הארץ בזמנים מוסדרים ומטופלים.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: תאוריה בעל-פה.

שוקי שדה: ) תאוריה בעל-פה קיימת בעניין בנושא קריאה, למידה וקשיי למידה.

שוקי שדה: כל נושא קשיי הלמידה נכנס עמוק מאד אצלנו לטיפול הן כלפי הבוחנים, הן במסגרת מורי הנהיגה במערך ההשתלמויות והן במסגרת הבוחנים שעושים לנו את המבחן בעל-פה.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: מבחן מעשי.

שוקי שדה: ) המבחן המעשי מתבצע לאחר שאדם עבר תיאוריה.

שוקי שדה: הבסיס למבחן המעשי הוא לימוד נהיגה במינימום 28 שיעורים לרכב פרטי וקצת יותר לרכב כבד.

שוקי שדה: יש פה את הנתונים.

שוקי שדה: בסך-הכל, בעקרון, מתבצעים כ-14 בחינות ביום מול בוחן, וכפול 22 יום זה אומר: 308 בחינות בחודש.

גלעד ארדן: באחד השקפים הקודמים ראיתי שכתוב שיצא מכרז לספר תאוריה.

שוקי שדה: אגע בזה.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: כרטיס תלמיד.

שוקי שדה: ) זהו כרטיס התלמיד, שכנראה ישתנה בעתיד, שעל בסיסו לומדים את המבחן המעשי.

שוקי שדה: מופיעים פה כ-52 סעיפי לימוד במסגרת של 28 שיעורים.

גלעד ארדן: כאשר אתה אומר שזה כנראה ישתנה בעתיד, זה משפט מעורפל מאד.

שוקי שדה: נכון.

שוקי שדה: תכף אגיד לך על מה אנו מדברים.

אליעזר כהן: מה שחשוב הוא למה.

שוקי שדה: יש רעיון, ואנו הולכים על כיוונים אחרים.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: מגרש פרי-טסט.

שוקי שדה: ) מגרש טסט מוקדם - כעקרון, פה נמצא השינוי המשמעותי שעשינו בשנתיים האחרונות.

שוקי שדה: עשינו פעילות, יש לנו דגם של מגרש נסיוני כזה בחולון, הוא עובד יפה מאד ואחוז ההצלחה יחסית גדול במספר אחוזים לא מבוטל במגרש הזה.

שוקי שדה: בסך-הכל, ביצועו ביתר המקומות האלה יקר מאד.

שוקי שדה: כרגע, איננו עוסקים בבנייתו, ואנו מנסים לעשות איזו שהיא פעולה שנוכל לבצע חלק ממנו.

שוקי שדה: (מקרין שקף, שכותרתו: מתכונת המגרש.

שוקי שדה: ) זו מתכונת המגרש.

שוקי שדה: יש לזה יתרונות ומגבלות, ואדבר עליו בעוד מספר דקות.

גלעד ארדן: מי אמור להגיע למגרש הזה?

שוקי שדה: למגרש הזה מגיע כל אדם, וכרגע זה רק באיזור חולון.

שוקי שדה: אין מגרשים כאלה ביתר המקומות בארץ, וזה רק מגרש אחד כנסיון ו-PILOT והוא כרגע מוכיח את עצמו.

גלעד ארדן: אם ה-PILOT הזה יוכיח את עצמו, האם תעשו מגרשי טסטים בכל הארץ וכולם יעשו את אותו טסט?

שוקי שדה: לא.

שוקי שדה: נצטרך לעשות איזו שהיא פעילות כדי להשלים זאת, כי זה מה שיש לעשות.

שוקי שדה: אי-אפשר לשפר בצורה אחרת.

שוקי שדה: זו מערכת השיפור.

גלעד ארדן: לעוד כמה שנים אתם מתכוונים שזה יהיה?

גלעד ארדן: מהו החזון פה?

גלעד ארדן: האם אתם עושים PILOT לעוד כמה זמן?

גלעד ארדן: מתי מישהו יגיד שהוא בחן זאת ושצריך ליישם או לא צריך ליישם זאת בכל הארץ?

שוקי שדה: כעקרון, אנו בעד ליישם זאת, אך יש בעיה תקציבית גדולה מאד.

שוקי שדה: מבחינתנו, איננו יכולים להעביר זאת מעבר לזה.

גלעד ארדן: כלומר, עשיתם PILOT שגם אם יראו שהוא טוב, לא מתקצבים.

שוקי שדה: כרגע, הוא מוקם, ואנו עדיין בבחינה.

שוקי שדה: נדמה לי, שבסוף מרץ בסך-הכל תעבור שנה שעובדים עליו.

שוקי שדה: אנו באמת צריכים ללמוד את כל המשמעויות, כי יש לנו בו כל מיני בעיות.

לאה ורון: מי מגיע לאותו טסט?

לאה ורון: האם זו חובה?

לאה ורון: שוקי שדה: שמנו זאת כחובה באיזור חולון בגלל בעיית האלימות, ומי שמבצע זאת הוא כל נבחן שמגיע בפעם הראשונה למבחן מעשי.

גלעד ארדן: מדובר בכל מי שהוא באיזור חולון.

שוקי שדה: נכון.

שוקי שדה: מי שעובר שם יוצא לשלב השני.

לאה ורון: האם אנשים לא משנים את הכתובת בתעודת הזהות כדי להימנע מזה?

שוקי שדה: להפך.

שוקי שדה: אנשים מאד רוצים לבוא לשם, כי אחוז ההצלחה שם גדול מאד.

שוקי שדה: בשלב השני הוא יוצא לכביש פתוח ועושה את פעילות הנסיעה בכביש.

שוקי שדה: זהו מגרש סטרילי מאד, ונעשות בו פעולות ללא הפרעה ובמחשבה מלאה לביצוע.

שוקי שדה: בסך-הכל, במערכת עצמה הוא מוכיח את עצמו.

שוקי שדה: זה לא פשוט לעשות ספר תיאוריה.

שוקי שדה: מה אנו רוצים בספר תאוריה ומה היתה המגמה?

שוקי שדה: המגמה לא היתה איך ללמד תאוריה, אלא לתת שאלות שהן השאלות שתהיינה במבחן התיאורטי של הנבחן.

שוקי שדה: הפעולות לביצוע הזה אינן פשוטות, מאחר והיינו צריכים לחבר מכרז כדי לכתוב שאלות חדשות וכדי להקים ועדות משנה בעניין שיבחנו את מערך השאלות של אנשים מקצועיים.

שוקי שדה: אם אני זוכר היטב, ב-23 בחודש זה המכרז ייגמר.

שוקי שדה: נכון ללפני כשבוע ימים, היו כבר כ-6-7 מועמדים שענו על המכרז הזה.

גלעד ארדן: כלומר, עד ה-23 בפברואר אפשר להגיש הצעות.

שוקי שדה: נכון.

שוקי שדה: היה קשה מאד להוציא את המכרז.

שוקי שדה: זה לא פשוט לבנות מכרז כזה, כי זה מכרז שעדיין לא היה כמותו בארץ.

שוקי שדה: הוא היה צריך לאגד בתוכו גם שאלות, גם סוגי ספרים וגם מערכות באחוזים: מה לתת יותר ומה לתת פחות?

שוקי שדה: אני מקווה שכשזה באמת ייצא לפועל, זה יהיה דבר שיתן לנו פתרון שיוכלו לקנות את הספר בכל מקום והוא יהיה זול.

שוקי שדה: בעניין הזה, האוצר הלך לטובתנו; אמרנו שהתמלוגים שאמורים ללכת לאוצר ילכו לטובת פחת בספר מבחינת המחיר, והאוצר הסכים לזה.

שוקי שדה: ברגע שאתה נותן דבר כזה ממשלתי, יש זכיון לאותו אדם והוא משלם את הזכיון הזה למדינת ישראל.

שוקי שדה: אמרנו לאוצר שמחיר הספר יכול להיות קצת יקר ושאנו רוצים שהרבה אנשים יקנו אותו, ואמרנו: "קחו את הזכיון הזה ותכניסו זאת לעלות הספר.

שוקי שדה: העלות תהיה הרבה יותר נמוכה ממה שהיא צריכה להיות", וכך הם עשו את זה.

שוקי שדה: להערכתנו, אם אני זוכר נכון, במקום 60 שקל לספר הוא יעלה 40 שקל או משהו דומה לזה.

שוקי שדה: זו היתה דרישה שלנו.

אליעזר כהן: זה סוג של B.O.T ל להוצאת ספר.

אליעזר כהן: מתעוררת השאלה: מדוע שלא תעשה במגרש את אותו הדבר שאתה עושה בספר?

אליעזר כהן: תן לאנשים להפעיל מגרשים על חשבונם.

אליעזר כהן: שוקי שדה: הם יצטרכו לשלם.

אליעזר כהן: המגרש הזה לא עולה כסף.

אליעזר כהן: תלמידים צריכים להכנס וללמוד ולנסוע במגרש הזה, ואם נעשה מגרשים על בסיס B.O.T - יכול להיות מקרה שזה יעלה לאנשים כסף והם לא ירצו להכנס לשם.

אליעזר כהן: אם אנשים ירצו להתאמן במגרש כזה, הם ישלמו על כך.

אליעזר כהן: אם אתה שואל אותי, זה מה שיהיה.

שוקי שדה: יכול להיות שבסוף זו תהיה ההחלטה.

שוקי שדה: יכול להיות בהחלט שזה ילך לכיוון הזה.

אליעזר כהן: אם אנשים רוצים להתאמן במגרש כזה, הם יבואו, יתאמנו וישלמו עוד 20 אגורות, עוד 20 שקל או עוד 200 שקל.

אליעזר כהן: כנראה, שזה יהיה הפתרון.

שוקי שדה: יכול להיות.

גלעד ארדן: גם כך זה הולך להיות במגרשי הדרכה, ומדובר במאות שקלים ולא שקלים.

שוקי שדה: מגרשי הדרכה הם משהו אחר.

אליעזר כהן: אם הייתי מנהל בית-ספר לנהיגה, הייתי רוצה לבנות לי מגרש כזה כדי שיבואו אלי תלמידים.

גלעד ארדן: צריכים להיות לך כמה עשרות דונמים.

דובר: 72 דונם.

אליעזר כהן: העירייה כבר תיתן לי, וברמת-השרון בטח.

שוקי שדה: אלה הדברים לגבי התאוריה והמבחן המעשי.

שוקי שדה: אלה הן שתי פעולות שהיו אמורות להתבצע בעבר הרחוק ולא התבצעו.

שוקי שדה: בשנתיים האחרונות אנו נתנו לזה הילוך גבוה מאד ועשינו.

שוקי שדה: נכון להיום, שידרגנו, עד נקודת גמר המכרז, חלק מהשאלות הקיימות היום כבר לרכב 02 שכן זו הכמות המשמעותית שאליה נגשים למבחן תאוריה ומעשי.

גלעד ארדן: מה לגבי אופי המבחנים עצמם: התאוריה והמעשי?

גלעד ארדן: האם אתם מרוצים מהמצב הקיים וחושבים שהוא בסדר?

שוקי שדה: תיאוריה - נכון להיום, אנו מנסים לבנות דגם, ויש לנו כבר איזה שהוא קשר עם איזו שהיא חברה.

שוקי שדה: איננו מתקשרים לאף אחד, אלא היא אמרה שיש לה איזה שהוא רעיון ואנו שומעים כל רעיון.

שוקי שדה: מדובר על מיחשוב כל מערך התאוריה, והתחלנו לעסוק בזה.

שוקי שדה: בעקרון, היינו רוצים לראות שאדם מגיע לכיתה, מכניס את תעודת-הזהות שלו למחשב, לוחץ על "אנטר", מערכת השאלות מגיעה, הוא פותר אותן, מקבל את התשובה ומזין את המחשב.

שוקי שדה: זה מה שרצינו לדעת.

שוקי שדה: הוא יודע את התשובה ואת התקלות שהיו לו גם במסגרת המבחן.

שוקי שדה: נושא זה עדיין לא קיבל הילוך גבוה במערכת, אבל זה נמצא בשימוע אצלנו מבחינת חברות שבאות להשמיע.

שוקי שדה: אין עדיין שום מכרז לעניין הזה.

גלעד ארדן: לא הבנתי מה זה משנה.

שוקי שדה: זה משנה.

שוקי שדה: כשאתה עושה היום את התאוריה, אתה עושה זאת על טופס.

גלעד ארדן: אינני מדבר על כך מבחינת נוחיות האנשים, אלא מבחינת השיטה והתכנים.

גלעד ארדן: האם מבחן תאורטי אמריקאי מספיק כדי לאפשר לאדם, לדעתך, לעלות על הכביש?

גלעד ארדן: יש מדינות אחרות כמו בריטניה, כמו שהוצג לנו ע"י מרכז המחקר של הכנסת למשל בבריטניה, שם זה אחרת וזה נקרא שם: הערכת סיכון.

גלעד ארדן: האם לא שמעת על זה?

שוקי שדה: אני לא מכיר את המחקר שאתה מחזיק.

גלעד ארדן: אתה יושב מול צג מחשב, וצופה בסרט וידיאו שנותן לך סיטואציה ממש בכביש.

גלעד ארדן: הסרט מעמיד אותך בפני דברים.

שוקי שדה: לא מדובר בסרט וידיאו.

גלעד ארדן: אתה תראה זאת בטלויזיה בעוד שבוע.

גלעד ארדן: על הנבחן להגיד מה הוא אמור לעשות במצב הזה.

גלעד ארדן: זה כאילו: יבש לפני רטוב.

אודי קפלנסקי: זה פיתוח של חברה ישראלית.

אודי קפלנסקי: שוקי שדה: יש שתי שיטות במחשוב: יש שיטה אחת שמדברת על שאלות פרונטליות רגילות, ויש את המולטימדיה שאתה מדבר עליה.

אודי קפלנסקי: זה במסגרת המחשוב שהזכרתי קודם.

אודי קפלנסקי: מערכת המחשוב תכלול את שתי הנקודות האלה.

גלעד ארדן: אני מבין מה שאתה אומר.

אליעזר כהן: קוראים לזה בעברית: סימולציה.

שוקי שדה: כן.

שוקי שדה: זה לא בדיוק כך, אבל זה דומה.

שוקי שדה: כרגע, זה נמצא רק על בסיס דיונים ודיבורים וחברות.

שוקי שדה: אתמול היתה אצלי חברה שעומדת לבנות דיסק עם סרטים ללימוד התאוריה.

גלעד ארדן: תכף נשמע על הלימוד.

גלעד ארדן: אני מדבר על המבחן עצמו.

גלעד ארדן: משה בקר, בוועדה שלך היו לפני שש שנים המלצות לגבי שימוש בטכנולוגיות ומולטימדיה.

משה בקר: נכון.

שוקי שדה: לגבי המולטימדיה, זו בדיוק הכוונה כשאמרנו: מחשבים.

שוקי שדה: כרגע, זה נמצא בתהליך, ועדיין לא עשינו איזו שהיא פעולה משמעותית.

גלעד ארדן: אני אומר בידידות: האם אינך חושב שלאור זה שישראל לפחות מבחינת היי-טק רוצה להראות שהיא מאד מובילה, המבחנים שלנו לא בדיוק נראים מתקדמים יחסית למדינות רבות בעולם?

גלעד ארדן: זה גם לא דבר שכרוך במליונים רבים.

שוקי שדה: נכון.

שוקי שדה: זה נושא שנכנסנו אליו בשנה האחרונה.

אודי קפלנסקי: מדובר בהרבה מליונים.

אודי קפלנסקי: יש הרבה אבות לדבר הזה.

אודי קפלנסקי: זה לא CLEAR CUT.

שוקי שדה: יש נושא שעדיין לא סגור אצלנו, ואינני רוצה להציגו בעקרון, ואולי אציג אותו במשפט אחד: בית-ספר עתידי ללימוד נהיגה.

שוקי שדה: זו שיטה אחרת לגמרי עם לימוד תאוריה ומבנה שיעורים על בסיס מחשב וכיתת מחשב.

שוקי שדה: אינני יכול להציג זאת, כי עדיין לא הצגנו זאת אצלנו ולא קיבלנו אישור בכלל ללכת לכיוון.

שוקי שדה: יש לנו את העקרונות ואת הבסיס לעניין הזה.

שוקי שדה: אני מקווה, שתוך תקופה קצרה אנו גם נעביר זאת לידיעת כל הגורמים.

שוקי שדה: אליעזר כהן: אם המגרש נראה ככיוון טוב, וזה נראה ככיוון טוב, ללכת לפיתוח של מגרשים כאלה - אני נשמע כאן כמתלוצץ אבל אני חושב שהזכיון והדרך של ההליכה לקראת נתינת זכיון היא דרך טובה כדי לפתח זאת, אם למדינה אין מספיק משאבים לפתח זאת.

גלעד ארדן: האם אתה אומר להפריט את הטסטים?

אליעזר כהן: לא להפריט את הטסטים.

אליעזר כהן: מנהל בית-הספר לנהיגה או חברת בתי-ספר לנהיגה או מי שמלמד נהיגה - לתת לו את הזכיון לבנות מגרש כזה כדי שתלמידיו יתאמנו.

דובר: הפרטת מגרש.

אבי קרמר: בתמורה הוא יתן למדינה להשתמש במגרש במבחן.

אליעזר כהן: זה טוב לתלמיד, זה טוב לרמת הנהיגה וזה טוב ליהודים.

אליעזר כהן: למה לא לעשות זאת?

שוקי שדה: ה-PILOT עדיין לא נגמר, ויש עוד חצי שנה בערך.

גלעד ארדן: משרד התחבורה הוציא מכרז למגרשי הדרכה בתנאים קשים יותר, ואני מניח שבאותם מגרשים אפשר גם לעשות את מה שאתה מציע.

אבי קרמר: זה לא מעשי.

אבי קרמר: זה פיזור לא מעשי.

אבי קרמר: לא מעשי שיהיו 6-7 מגרשים פזורים ברחבי הארץ ולקחת תלמידים בשביל שלב תפעול, כי כל הבסיס פה הוא די תפעולי.

אבי קרמר: זה צריך להיות משהו זמין וקיים בכל איזור.

אבי קרמר: זה צריך להיות בכל מרכז.

אבי קרמר: ואז, אם יתנו זאת לארגון מקומי או משהו כזה לארגן זאת, המדינה תוכל להשתמש בזה בשעות מסויימות למבחן שלה.

אליעזר כהן: אם אני מכיר קצת את שר התחבורה, אם יגישו לו הצעות כאלה - הוא ילך על זה.

שוקי שדה: אנו צריכים עוד חצי שנה לגמור.

שוקי שדה: קבענו לזה שנה וחצי.

שוקי שדה: אליעזר כהן: אינני אומר שזה יהיה מחר, אלא אני מדבר על מגמה.

שוקי שדה: בנייר שלכם כתוב "סמ"ק", שזה מושג שהיה בעבר, ובכל העולם עוברים ל"כוח סוס" ולהספק.

שוקי שדה: כל ניירות הרישוי בעולם החופשי, באירופה ודאי, זה כך, שכן זה יכול להיות 50 סמ"ק שנותנים כוח סוס אדיר והוא רץ כמו מטורף.

שוקי שדה: חייבים לתקן זאת לפי התקינה האירופית.

שוקי שדה: אני מדבר על המצב היום.

שוקי שדה: התקינה האירופית מדברת על משהו אחר.

אליעזר כהן: הוא דיבר על סימולציה.

אליעזר כהן: אני מביא לידיעת

אליעזר כהן: כם שבכל הרמות בכל המטוסים, ממטוס הקרב הכי קטן ועד הג'מבו הכי גדול, טייסים מתאמנים ומקבלים רשיון בסימולציה.

אליעזר כהן: אינך יכול לעשות הפסקת מנוע או אש בג'מבו באימונים רגילים, ואתה עושה זאת רק בסימולטור, וזהLISENCE APPROVAL.

אליעזר כהן: אתה מקבל רשיון טייס ג'מבו, אם עשית אימונים כאלה בסימולטור.

אליעזר כהן: אני מקיש מזה: אם אתה עושה זאת במטוסים, במכונית על אחת כמה וכמה.

אהובה שפיגלמן: לא.

אהובה שפיגלמן: מטוס עולה מיליארדים ויש הבדל.

אליעזר כהן: לא באתי לומר כמה ואיך זה עולה.

אליעזר כהן: אני רק מדבר על אפשרויות.

אליעזר כהן: הוא דיבר על האפשרות, ואני מקבל את האפשרות שהוא דיבר עליה.

אליעזר כהן: דרך אגב, יש היום סימולטורים זולים מאד יחסית במיוחד של חברות ישראליות.

אבי קרמר: אני אבי קרמר מהארגון הארצי של מורי הנהיגה.

אבי קרמר: שוקי שדה נגע לקראת הסוף באחד הדברים שמתרוצצים, ואני מקווה שזה ימשיך.

אבי קרמר: עד עכשיו דיברו על שיטת המבחן והאם הוא אמריקאי או תורכי, וזה לא רלוונטי.

אבי קרמר: לדעתנו, כל נושא בית-הספר לנהיגה במבנה שלו היום פשט את הרגל, ואין לו שום ערך במסגרת הזאת.

אבי קרמר: אנו נמצאים בשלבים שלקראת הבשלה ובמגעים עם משרד התחבורה בוועדה פנימית כדי לשנות את כל בתי-הספר לרמה אחת קדימה.

אבי קרמר: אנו הולכים להציג זאת במשרד התחבורה.

אבי קרמר: ישבנו גם עם "אור ירוק" על הנושא הזה.

אבי קרמר: כל שיטת הלימוד אמורה להיות משולבת בין מעשי לבין עיוני בכיתות ממוחשבות בתוך בתי-הספר לנהיגה.

אבי קרמר: שם ימחישו את כל השלב התיאורטי ואת כל הדברים שאני היום צריך לשבת בפינת רחוב ולשרטט.

אבי קרמר: זה יתן את הכל לתלמיד באופן מוחשי בכיתה.

אבי קרמר: כשהוא יירד לרכב, הוא כבר יירד עם 70% ידע תיאורטי וכמעט התנסות מעשית, כמו שאמר חבר-הכנסת אליעזר כהן, ואני בפועל אצטרך לקחת את העיוני הזה ולהלביש אותו על המעשי.

אבי קרמר: כך זה עובד בעולם.

אבי קרמר: כך זה עובד נכון.

אבי קרמר: כך אפשר לנצל את כל מה שהמחשבים נותנים לנו היום.

אבי קרמר: אנו רוצים להשריש שיטה זו בישראל, והבאנו זאת מכל מיני מקומות בעולם.

אבי קרמר: זה נמצא בשלבים מתקדמים מאד.

אבי קרמר: אני מקווה שכאשר במשרד התחבורה זה יגיע לכלל הצגה, בכל הנושא והשיטה של עכשיו תהיה מהפכה שבה אנו נעמוד ויהיה שילוב של עיוני ומעשי ממוחשבים.

אבי קרמר: זו עיקר הבעיה.

אבי קרמר: אם תרצו להכנס יותר לפרטים, אתן אותם.

אבי גולן: את כל המחקר הזה אנו עושים על חשבוננו, ואינני מקבל סנט אחד מהממשלה.

אבי גולן: כל ההשקעה היא שלנו.

אבי גולן: הם, בסך-הכל, צריכים לפתוח את הדלתות, לקבל את השיטה הזאת ולברך עליה.

אבי גולן: היו"ר גלעד ארדן: מה אתם חושבים על תוכן מבחן התיאוריה ועל תוכן המבחן המעשי?

אבי קרמר: אומר חד וחלק, שהיום, מה שאנשים יודעים בתאוריה לעשות - הם לא יודעים למה.

אבי קרמר: אם פניה שמאלה עושים מרחוב חד-סטרי לחד-סטרי, אדם יודע להגיד שהוא למד זאת משמאל לשמאל.

אבי קרמר: אם תשאל היום תלמיד למה הוא עשה זאת ומהו ההגיון שעומד מאחורי זה, הוא לא יודע לומר.

גלעד ארדן: האם זה לא תלוי במורה?

אבי קרמר: אתה מדבר על תיאוריה.

אבי קרמר: אני כבר מגיע מבחן המעשי.

אבי קרמר: התיאוריה היום היא ספר שקוראים אותו בשירותים או בדרך באוטובוס, ולפעמים זה X ולפעמים זה "מיקס" ולפעמים זה מצליח ולפעמים - לא.

אבי קרמר: אנו, בנושא התיאורטי, חושבים שרמת הידע שעלינו להביא את התלמיד אליה היא הרבה יותר הבנה של מה שהוא עושה, כלומר הלמה ולא האיך.

גלעד ארדן: כלומר, לא לימוד בעל-פה.

אבי קרמר: בית-הספר העתידי לנהיגה אמור לפתור זאת.

אבי קרמר: כשהוא יגיע, נוכל לשאול אותו שאלות אחרות בסגנון אחר לגמרי.

אבי קרמר: אני מדבר על הקטע התיאורטי.

אבי קרמר: בקטע המעשי, אין ספק שאנו מתמודדים, אבל אז עלינו לעמוד הרבה זמן בצד הדרך עם סטופר ועם לחץ של זמן, וכל אחד מסתכל ואומר: "אני צריך לנהוג.

אבי קרמר: לא באתי לשיעור תיאוריה.

אבי קרמר: אני יודע תיאוריה, ועברתי מבחן תיאוריה".

אבי קרמר: המצבים והקונפליקטים האלה ייפתרו, ברגע שנצליח להשריש את נושא בית-הספר העתידי.

גלעד ארדן: איציק שידלובסקי, האם אתם רוצים להציג את הנושא מטעמכם?

גלעד ארדן: בסך-הכל, אני מניח שהם, בוחני הנהיגה, יידרשו להשיב אולי על חלק מהדברים שאתם תעלו.

גלעד ארדן: כינסתי את הישיבה הרבה בגלל עצומת התלמידים לגבי דרך התנהלות המבחנים עצמם.

יניב לוי: אני יניב לוי, ואני פה בשם מועצת התלמידים והנוער הארצית, הגוף המייצג את כלל בני-הנוער במדינת ישראל בפני הכנסת, בפני הממשלה ובפרט בפני משרד החינוך.

יניב לוי: אנו גוף שנבחר באופן דמוקרטי, שעובד לפי האינטרסים של בני-הנוער.

יניב לוי: במועצה יש תלמידים מכיתה ז' עד כיתה י"ב.

גלעד ארדן: סיפרתי שהם שלחו לי עצומה עם 6,000 חתימות.

גלעד ארדן: הם עובדים על הזה הרבה זמן.

גלעד ארדן: אלה חבר'ה רציניים מאד.

אליעזר כהן: עצם העירנות יפה מאד.

יניב לוי: נכון להיום, אנו מייצגים 700 אלף תלמידי תיכון, שמתוכם, בסופו של דבר, יגשו מדי שנה 200 בני-נוער ויתחילו ללמוד שיעורי נהיגה.

יניב לוי: אנו מחוייבים להרבה דברים, והנושא שאנו באמת מחוייבים אליו הוא לשמור על האינטרסים של בני-הנוער, ועוד יותר חשוב - שהאינטרסים של בני-הנוער לא יפגעו בהם עצמם.

יניב לוי: אנו מחוייבים למאבק בתאונות הדרכים.

יניב לוי: יש בעיה עם מבחני התיאוריה, כרטיס תלמיד מיושן, והעובדה שנבחנים שניים רק עוזרת ומעודדת את תאונות הדרכים.

יניב לוי: כרטיס תלמיד מיושן - בכרטיס התלמיד אין כיכרות ואין איתות בין נהגים, וחסרים המון דברים שהם דברים בסיסיים שנמצאים לכל נהג שיוצא לכביש.

יניב לוי: כיום, כל הערים בארץ עוברות לכיכרות במקום רמזורים כי מקל על התנועה, ובכרטיס התלמיד לא מופיע שחובה ללמוד זאת.

יניב לוי: הנהג יכול לעלות על הכביש בלי ידע בסיסי ובלי לדעת איך להתקדם, ובסופו של דבר זה יפגע בו ובסובבים אותו.

שוקי שדה: הצגתי אותו קודם.

לאה ורון: הוא לא קיים בין צילומי השקפים שמסרת.

יניב לוי: בכרטיס התלמיד חסרים הרבה דברים.

יניב לוי: ההצעה של בני-הנוער היא להעלות את מספר השיעורים ממינימום של 28 למינימום של 34, שזה גם מכסה את כל שאר השלבים שבאמת חסרים בכרטיס.

דובר: גם זה לא מספיק.

גלעד ארדן: האם אתם, בני-הנוער, מבקשים להעלות את מספר השיעורים מ-28 ל-34?

יניב לוי: בכל מקרה, הממוצע הארצי עומד היום על 40 שיעורים ואף יותר.

יניב לוי: זו הצעה מאד מינימלית, אבל זו הצעה מעשית מאד.

יניב לוי: בכל מקרה, הרוב הנכבד של התלמידים לא עושה 28 שיעורים כי זה לא מספיק למורה לנהיגה לכסות את הכל.

יניב לוי: אם כך, למה לא להפוך זאת בצורה רצינית יותר וגם לעגן זאת, שכן זה באמת לא מכסה את כל מה שמורה הנהיגה צריך ללמד?

גלעד ארדן: בנושא שני נבחנים בכל טסט אתה אומר שאתם מרגישים שזה פוגע בכם.

יניב לוי: למידה בצמדים היא דבר מלחיץ מאד.

גלעד ארדן: האם אתה מדבר על למידה או על הטסט עצמו?

גלעד ארדן: יניב לוי: גם על למידה וגם על הטסט.

גלעד ארדן: הטסט בצמדים יוצר גם בלבול אצל הבוחנים, ויש לנו את ההוכחות לזה.

גלעד ארדן: יש לנו פה גם עדות חיה.

איציק שידלובסקי: אנו טוענים שכשיש שניים בטסט, יש לזה השלכות גם לגבי תאונות הדרכים.

איציק שידלובסקי: זה גם לא הוגן כלפי התלמיד שיש איתו עוד מישהו במכונית.

איציק שידלובסקי: נתקלנו בהרבה מאד מקרים שלא היתה חלוקה שווה בין הנבחנים: אחד קיבל עשר דקות והשני קיבל עשרים דקות.

איציק שידלובסקי: יש מצבים, ששניים רצו להיות ראשונים, ומישהו מהם צריך לוותר.

איציק שידלובסקי: ראינו מצב שמישהו מאחור ראה את הבוחן נוגע בהגה ואולי בצדק, אבל הוא עדיין לא התיישב ליד ההגה והוא כבר מרגיש פיק ברכיים.

איציק שידלובסקי: הצד השני הבטיחותי הוא: כשתלמיד נכשל, בהרבה מאד מקרים הוא לא יודע על מה הוא נכשל.

איציק שידלובסקי: יש לנו טפסים שנראים כטפסי לוטו עם איקסים.

איציק שידלובסקי: אני יכול להעביר זאת, אך אינני רוצה לגזול את הזמן.

גלעד ארדן: מתי אומרים לתלמיד אם הוא נכשל או לא?

דובר: סוף היום.

מרטין פידלר: כותבים דו"ח.

שוקי שדה: גם פה אנו עושים שינוי.

שוקי שדה: זה כבר בפעילות.

גלעד ארדן: אין לי מה להגיד לכם.

גלעד ארדן: אתה אומר שהכל כבר בטיפול.

גלעד ארדן: זה תמיד כך במדינה, והשאלה היא רק מתי זה קורה.

אבי קרמר: עם כל הצניעות, בשנתיים האחרונות, מאז ששוקי שדה בתפקיד, יש שינויים גדולים.

גלעד ארדן: טוב שהוא פה ושומע את הדברים.

שוקי שדה: כעקרון, בשני המקרים התשובה היא: אחר-הצהריים, בגלל איזו שהיא בעיה שבעבר היתה היתקלות, ואפילו רצח, ולא רציתי להגיד זאת כאן במלים הבוטות האלה, שברגע שנתנו לאדם תשובה במקום הוא ירה באחר והרגו.

אבי גולן: זה קרה גם לעובדת סוציאלית.

אבי גולן: האם סגרו את כל המשרדים הסוציאליים?! היו"ר גלעד ארדן: אמליץ לנציב מס הכנסה להפסיק את תשלום המקדמות, כי עדיף לשלם שנה אחרי, שכן אחרת האדם עלול להתעצבן.

אבי גולן: אני יודע שהיה מקרה אחד כזה.

שוקי שדה: בסוף היום אנו שמים שלט על הדלת עם מספרים ותשובה האם אדם עבר או לא.

שוקי שדה: כל זה כך מ-1948.

שוקי שדה: אנו נמצאים ב-PILOT במחוז ירושלים, שבו התשובה ניתנת לאדם באינטרנט ובמענה הקולי לאחר כשבוע.

גלעד ארדן: לא מדובר על הזמן, וזו לא ועדת ייעול לשירות לציבור.

גלעד ארדן: המגמה, אליה אנו מתכוונים, היא: איך אפשר להביא את מירב הידע לנבחן, לגבי אופן הנהיגה שלו, כדי שהוא יוכל לדעת?

גלעד ארדן: שוקי שדה, בלשון המעטה, הציגו לי לפחות עשר דוגמאות של טפסים, ומהם אי-אפשר מה הטעות.

איציק שידלובסקי: יש דוגמאות למכביר מכל הארץ.

איציק שידלובסקי: התלמיד לא יודע מה הטעות, וקורה לפעמים שהמסר שלילי.

איציק שידלובסקי: אם תלמיד מקבל טופס וכתוב בו "נכשל בגלל שלא לקח זכות קדימה", "נסע 70 קמ"ש במקום 80 קמ"ש", "חצה צומת במצב של ספק עובר" או "מתקשה לחצות" - המסר של המבחן שלילי.

איציק שידלובסקי: צריך להשתחרר ממה שהיה פעם, מכיון שצריך לקבוע נוהל שהתלמיד יורד עם הבוחן ונכנסים לחדר לבד בצורה מסודרת ובנוהל מסודר.

איציק שידלובסקי: עלינו לצאת מזה.

איציק שידלובסקי: עברו 40 שנה מאז המקרה.

איציק שידלובסקי: התרומה לתאונות הדרכים - לגבי בחינת שני נבחנים בטסט, אתה תשמע עדות חיה של תלמידה לגבי התבלבלות בוחנים בין תלמידים.

איציק שידלובסקי: אנו מדברים על 400 אלף טסטים בשנה.

איציק שידלובסקי: אחוז אחד של טעויות זה 4,000 נהגים מסוכנים שעלו לכביש, ואם מדובר על עשר שנים הרי שהעלינו 40 אלף נהגים מסוכנים לכביש.

איציק שידלובסקי: אקטין את התופעה ואגיד שיש 0.1 טעויות, שזה 400 נהגים מסוכנים בשנה.

איציק שידלובסקי: כולנו מחוייבים למאבק בתאונות הדרכים, ואנו חייבים לעשות רפורמה בגישה של שניים במכונית.

איציק שידלובסקי: נשמע את הגברת כאן, שתתן עדות חיה למקרה כזה שקרה.

איציק שידלובסקי: אני אומר לך: ראשית - זה מתוך הכרה של מקרים כאלה, ושנית - יש לי גם מכתב מאגף הרישוי שלא מכחיש זאת.

גלעד ארדן: מה זאת אומרת: הוא לא מכחיש?

גלעד ארדן: יכול להיות שקרה מקרה אחד.

איציק שידלובסקי: אסור שיקרה מקרה אחד.

איציק שידלובסקי: בצורה הזאת אנו מקטינים זאת לאפס.

גלעד ארדן: אינני מתווכח.

גלעד ארדן: אסור שיקרה גם חצי מקרה.

גלעד ארדן: השאלה היא: תמיד זה עניין של שיקול ואיזון בין זה לבין להפוך זאת למשהו שבגללו יש להוציא הרבה מאד כספים שנלקחים ממקום אחר.

גלעד ארדן: צריך לראות גם כמה התופעה הזאת סביר שתקרה.

איציק שידלובסקי: אפשר לשבת, ולדעתנו גם אפשר למצוא פתרון.

איציק שידלובסקי: יש לנו פה שתי עדויות, שחשוב שכל הציבור הזה ישמע אותן.

איציק שידלובסקי: מקרה אחד הוא לגבי טעות, והמקרה השני הוא של תלמידה שהיתה פעם אחת בטסט עם עוד מישהו ופעם אחת - לבד.

איציק שידלובסקי: כיום, היא מסיימת לימודי פסיכולוגיה, והיא יכולה להבהיר לציבור מה זה אומר.

איציק שידלובסקי: חשוב מאד שישמעו את שתי התלמידות האלה, שעשינו מאמץ גדול מאד להביאן.

הגר נורקין: אני הגר נורקין.

הגר נורקין: לפני כחודש או חודש וחצי עשיתי טסט עם עוד מישהי, ובמהלך הטסט שלי הבוחן נגע בהגה ובלם אותי פעם אחת.

הגר נורקין: בסוף היום היה ברור לי שנכשלתי, וכשדיברתי עם מורה הנהיגה שלי הוא אמר לי שאותי העבירו ואת הנבחנת השניה הכשילו ורשמו לה את הטעויות שלי.

הגר נורקין: היה ברור שהיה פה בלבול.

גלעד ארדן: האם את עדיין עם הרשיון?

איציק שידלובסקי: זה היושר שלה.

איציק שידלובסקי: היא החזירה אותו.

הגר נורקין: ידעתי שנכשלתי ושהיתה טעות.

הגר נורקין: כתבתי מכתב וסיפרתי מה היה, מהי הטעות ומה לא היה נכון.

הגר נורקין: אחר כך עשיתי עוד טסט ועברתי אותו, והיום אני עם רשיון.

גלעד ארדן: זה לא סתם מקרה נדיר.

גלעד ארדן: היא גם סיפרה את זה.

איציק שידלובסקי: היושב-ראש, קשה לנו למצוא מקרים כאלה.

איציק שידלובסקי: איזה תלמיד יבוא לומר שטעו?

איציק שידלובסקי: !

גלעד ארדן: אם טועים למישהו ונותנים לו רשיון - הוא לא יבוא להתלונן, ולהפך - לך תוכיח שזה כך.

איציק שידלובסקי: אני לוקח מקרה של 0.1 טעויות, כי זה עלול לקרות, ומדובר ב-400 נהגים.

איה כהן: אני איה כהן, סטודנטית שמסיימת שנה שלישית פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית.

איה כהן: נפלה בחלקי הזכות לעשות טסט אחד שבו הייתי עם תלמידה שניה ברכב, וטסט אחד לבד.

גלעד ארדן: האם יש טסטים שמתקיימים לבד לפעמים?

איה כהן: לפעמים, כשיש מזל.

מרטין פידלר: יש פיצולים.

איה כהן: בטסט הראשון רציתי להיות ראשונה ברכב, וזה לא יצא ובסופו של דבר ישבתי מאחורה.

איה כהן: חלוקת הזמן לא היתה שווה ביני לבין התלמיד השני.

איה כהן: לא עברתי את הטסט הזה.

איה כהן: ישבתי מאחורה וראיתי את הטסטר נוגע לו ברכב ובולם אותו.

איה כהן: עוד לפני שהגעתי למצב שעלי להתיישב בכסא הנהג, הרגשתי אחרת; היום אני יודעת רק להגיד שאלה מצבים של התחלת שורשים של פאניקה.

איה כהן: לא בצבא, לא באוניברסיטה ולא בתיכון מעולם לא נתקלתי בעבר במצבי לחץ כאלה, ולא הייתי במצב כזה של לחץ מאז.

איה כהן: לא יכולתי לנשום, והתחילה לי היפרונטילציה, וזה מצב שלא ידעתי למצוא את הידיים והרגליים.

איה כהן: עוד לפני שאני בכלל מתיישבת שם, זה היה ברור שאין לי מה לנסות.

איה כהן: בפעם השניה נכנסתי למכונית והייתי לבד ונשמתי עמוק, ועברתי.

איה כהן: תלמידי הנהיגה משקיעים המון זמן ומאמץ ושמים אותם במצב לחץ שצריך לחשוב עליו האם זה הוגן.

גלעד ארדן: אני חייב לציין שמאז צברת הרבה ביטחון, ואני שמח על השיקום.

יניב לוי: לסיכום דבריי: הועלה כאן גם נושא ספר תיאוריה דל.

יניב לוי: דבר עוד יותר מעיק ומציק בעניין נושא התיאוריה הוא שלתיאוריה ניגשים ומשלמים כסף ובסופו של היום מקבלים דף שרשום עליו "נכשלת" או "עברת".

יניב לוי: גם אם נכשלת וגם אם עברת אפילו עם טעות אחת, אינך יודע במה טעית.

יניב לוי: אם יש לך טעויות בארבעה תמרורים - בתיאוריה הבאה לא יהיה לך ציון "עבר" ועדיין לא תדע את התמרורים האלה שטעית בהם, וזו סכנה אחרי זה.

יניב לוי: צריך לדעת בדיוק מה הן הטעויות.

יניב לוי: זה כמו המשפט של רשות הדיבור: "יש תמורה לאגרה".

אהרן אריאלי: אני אהרן אריאלי, יושב-ראש ועד בוחני הנהיגה.

אהרן אריאלי: לגבי המבחנים בזוגות או ביחידים, למעשה, בחמש השנים האחרונות יש הוראת נוהל שמגדירה מה הם מרכיבי המבחן העיוני והמבחן המעשי במדוייק, כלומר: צמתים, רמזורים, כיכרות, מעגלים, חנייה וכמעט כל מרכיבי הדרך והתנועה שעל-פי הוראת מנהל אגף הרישוי יש לעבור אותם במסגרת מבחן.

אהרן אריאלי: הבעיה שלנו במקומות שבהם אנו בוחנים, ואינני מתייחס כרגע לחולון, היא העובדה שברגע שאתה מבצע מבחן אחד בודד ועליך לצאת מנקודה ולחזור אליה אינך יכול למצות את תנאי הדרך והתנועה.

אהרן אריאלי: רק אם אתה מבצע זוג מבחנים שבהם אתה מסוגל גם לצאת לדרך בין-עירונית או לדרך מהירה, ותלוי מה יש בדרך, אתה יכול לבצע או בדרך לשם או בדרך חזרה את כל מרכיבי הדרך והתנועה ולמצות את כל מה שנדרש ממך לבדוק האם התלמיד זכאי לקבל רשיון נהיגה או לא.

גלעד ארדן: אתה אומר שבטסט כל אחד מקבל בערך רבע שעה.

אהרן אריאלי: לא.

אהרן אריאלי: כל אחד מקבל 25 דקות.

גלעד ארדן: האם ב-25 דקות אי-אפשר לעבור את כל הדברים בדרך חזרה?

אבי גולן: אם כך, לפי דבריו, שייצא עם ארבעה נבחנים ולא עם שני נבחנים.

מרטין פידלר: עברתי על האתר באינטרנט של המבחן באנגליה.

מרטין פידלר: אני אנגלי, ועברתי מבחן באנגליה.

מרטין פידלר: שם מדובר ב-40 דקות ויוצאים עם בודד.

מרטין פידלר: הבוחן יוצא לשבעה מבחנים ביום.

מרטין פידלר: יום העבודה שלו הוא שבעה מבחנים, ואנו כאן מבצעים 14 מבחנים.

מרטין פידלר: יש בארץ 142 בוחנים.

שוקי שדה: נכון להיום, יש 142 בוחנים, והתקן שלנו הוא 149.5.

מרטין פידלר: לגבי הנבחן הבודד, הבוחנים רוצים לבחון בודד ב-40 דקות, כי אז אנו יכולים לבצע את כל הקריטריונים שעלינו לבצע כדי לתת רשיון נהיגה.

מרטין פידלר: אנו נותנים למישהו לצאת לכביש מחר בבוקר, ואיננו רוצים לתת זאת למישהו לא נכון.

מרטין פידלר: זה מאד חשוב ומדובר בחיי אדם.

מרטין פידלר: זה עניין של כסף.

גלעד ארדן: באופן עקרוני, אתם אומרים שאין ספק שהיה רצוי יותר לעשות לבד ובזמן ארוך יותר, אבל בגלל בעיית כוח-אדם אין לכם אפשרות לעשות זאת כך.

דובר: כוח-אדם ותקציב.

אהרן אריאלי: כיום, זה התקציב.

גלעד ארדן: כמה טסטים יש בשנה בארץ?

שוקי שדה: אם אינני טועה, השנה עשו 360 אלף טסטים, ומתוכם 112 אלף קיבלו רשיון.

אליעזר כהן: מתי נקבע התקן למספר הבוחנים?

שוקי שדה: זה כך כבר שנים, וגם על זה יש ויכוח וכל פעם מורידים.

אודי קפלנסקי: יש לנו 220 ימי עבודה, ומדובר על 12.5 בחינות ביום.

לאה ורון: וזאת, בהנחה שלא לוקחים חופשה וכו'.

שלומי אטיאס: ההכנסה למדינה מאגרות של בוחן אחד לחודש היא מעל 30 אלף שקל.

שלומי אטיאס: הבוחן מכניס למשרד הרישוי, למשרד התחבורה, מעל 30 אלף שקל והוא עושה 308 מבחנים בחודש.

שלומי אטיאס: לאן הולך התקציב הזה?

שלומי אטיאס: האם התקציב הזה הולך למשרד התחבורה בלבד או למשרד האוצר?

מרטין פידלר: לאוצר.

לאה ורון: ראשית, מי אתה, בבקשה?

לאה ורון: שנית, לא קיבלת רשות דיבור.

שלומי אטיאס: אני שלומי אטיאס, מורה נהיגה וחבר מרכז הליכוד.

גלעד ארדן: זו הפתעה גם בשבילי.

גלעד ארדן: ארגון מורי הנהיגה הביאו אותו.

אליעזר כהן: השאלה היא האם הנתונים נכונים.

אליעזר כהן: זו גם בעיה.

שוקי שדה: מדובר על 22 ימי עבודה כפול 14 טסטים.

גלעד ארדן: נעשה את כל החישובים אחר כך.

גלעד ארדן: שוקי שדה, כמה זמן ממתינים היום לטסט?

גלעד ארדן: האם הגדלת כמות הטסטרים תביא להגדלת מספר המבחנים?

שוקי שדה: הגדלת כמות הטסטרים תקטין את זמן ההמתנה.

גלעד ארדן: זה ברור.

גלעד ארדן: האם היא תגדיל את כמות המבחנים השנתית?

משה בקר: ברור שכן.

שוקי שדה: אני לא בטוח.

משה בקר: בלוגיקה בסיסית, אם יש יותר טסטים, ההמתנה יותר קצרה.

אליעזר כהן: בלי לבדוק, אני אומר שצריך להגדיל את מספר הבוחנים.

שוקי שדה: את מספר הבוחנים - כן.

שוקי שדה: כיום, לגבי ההמתנה, יש מצבים שהם בסביבות חודש.

שוקי שדה: מאחר וקיצרנו לוחות-זמנים מבחינת ביצוע הטסט לתקופה קצרה יותר, תקופת ההמתנה התקצרה.

שוקי שדה: ברגע שנחזור להמתנה הרגילה, בגלל בעיות הכמויות, נצטרך ליצור מצב שכמות הטסטים תישאר אותה כמות ואז הרווח שבין טסט לטסט יגדל ויעמוד על ממוצע של חודש או חודש וחצי שאדם ממתין לטסט בצורה נכונה להיום.

שוקי שדה: התקינה האירופית מדברת היום בסך-הכל, כממוצע, על 12 טסטים ליום.

שוקי שדה: מאד היינו רוצים להגיע לזה, ומאד היינו רוצים שיהיה טסט אחד לאדם בודד במסגרת אחת.

שוקי שדה: נכון להיום, זה לא עובד היום.

גלעד ארדן: זה נשמע לא טוב, כי כל מה שאפשר להעמיס על הנהג משרד התחבורה מאד מהר מתאים את עצמו לאירופה וזה בסדר.

גלעד ארדן: אבל, במה שקשור למה שמחייב אתכם אתם לא כל כך ממהרים.

שוקי שדה: לא.

שוקי שדה: אני חושב שעד לפני שלוש שנים ביצענו כ-16 טסטים לבוחן ליום, כלומר זה היה עוד יותר גרוע.

שוקי שדה: הורדנו זאת ל-14 טסטים ליום, וזה מדבר על 12.

שוקי שדה: מבחינתנו, אנו לא יכולים לעמוד בזה.

גלעד ארדן: האם חוץ מאנגליה, האם אתה מכיר איך מתבצע שם הטסט בעוד מדינות?

מרטין פידלר: בארצות-הברית זה תלוי באיזו מדינה מדובר, ולכל מדינה יש מבחן משלה.

מרטין פידלר: אין שם בכלל דבר כזה שיש שני נבחנים ברכב.

אבי גולן: זה מקומי.

אבי גולן: זו קומבינה שעשינו לפני כמה שנים, כדי שנוכל לא להמתין תקופה ארוכה.

מרטין פידלר: אבל, יש סיבה לזה.

אבי גולן: זה כסף וכוח-אדם.

אבי גולן: כדי שלא ימתינו 4-5 חודשים, אמרו: "ייצאו בזוגות, וכך נחסוך קצת זמן".

אבי גולן: כך זה התחיל עוד לפני ששוקי שדה הגיע.

אבי גולן: שוקי שדה רצה לשנות זאת.

אבי גולן: שוקי שדה: יש לזה שתי סיבות: ראשית - כמות הבוחנים.

אבי גולן: שנית - מסלול הנסיעה.

אבי גולן: אם נצטרך לעשות מסלול אחד עם אדם אחד, נצטרך להגדיל את זמן המבחן שלו לזמן ארוך יותר.

איציק שידלובסקי: שאלת לגבי צורת המבחן בעולם.

איציק שידלובסקי: בתקינה האירופית הבוחן יושב מאחור והמורה יושב ליד הנהג.

מרטין פידלר: זה לא נכון.

איציק שידלובסקי: זה כך בגרמניה.

מרטין פידלר: זה כך רק בהולנד.

גלעד ארדן: לא ניכנס לויכוח, כי אני חושב שזו הנקודה הפחות חשובה.

משה בקר: לדעתי, אנו מפספסים את העיקר, ואסביר מהו העיקר.

משה בקר: הוועדה הזאת היא קודם כל ועדה לבטיחות בדרכים.

משה בקר: אם נהיגה והכשרה לנהיגה הם חלק מהבטיחות בדרכים, וודאי שזה כך, זה בסדר.

משה בקר: אבל, זו לא הוועדה להכשרה לנהיגה.

משה בקר: אני רוצה כן לרשת אתכם קצת בראיה בגדול, ומכאן ללכת לכמה דברים ספציפיים על מה עומד מאחורי הדרך הנכונה יותר להתמודד עם הבעיה שעלתה על סדר-היום.

משה בקר: בסך-הכל, אם ניקח את מערכת ההכשרה לנהיגה בישראל, חוץ מהבעיה של עדכון והכנסת אמצעים מתקדמים של עולם הטכנולוגיה - מדיה, סימולטורים, דברים ממוחשבים וכו' - שאנו קצת מפגרים בעניין, לא צריך להמציא את הגלגל.

משה בקר: ההכשרה הבסיסית בנהיגה בישראל תואמת סטנדרטים מקובלים באירופה ובמדינות אחרות.

אליעזר כהן: יש לנו יתרון - הנוער שלנו הוא ברמה יותר גבוהה.

משה בקר: יכול להיות.

משה בקר: הבעיה שלנו היא, שגם במרבית הארצות לא מתייחסים למרכיב ההכשרה לנהיגה כאותו זרע שאתה זורע בשני מרכיבים: מקצוענות הנהיגה וההתנהגות.

משה בקר: בשורש נ'ה'ג' יש שתי השלכות מבחינת שם פעולה: נהיגה והתנהגות.

משה בקר: כשאני אומר "נהיגה", אני מתכוון לנהיגה מקצוענית בטיחותית ולהתנהגות הנהג לעתיד לבוא.

משה בקר: שני המרכיבים האלה 'מפוספסים' ע"י המערכת להכשרת נהיגה.

משה בקר: כלומר, אנו יודעים שמי שעובר את הטסט יודע להתמצא בחוקי התנועה, יודע להתמקם וכו'.

משה בקר: מה הוא יודע בנושא הבטיחות?

משה בקר: חבר-הכנסת אליעזר כהן, אתה יודע מה החלק של בטיחות בטיסה שחניך טיס מקבל לפני שהוא מקבל כנפיים.

משה בקר: כל העניין הוא קודם כל בטיחות.

משה בקר: אתה תהיה טייס מצויין, ואם לא תעשה פעולה אחת נכונה ותיהרג, זה לא שווה שום דבר.

משה בקר: זה מחזיר אותנו לנושא הבטיחותי.

משה בקר: אני רוצה לשים לכם את הדברים בפרופורציות.

משה בקר: כששר התחבורה מינה אותי לעמוד בראש ועדה מכובדת מאד עם אנשי מקצוע שונים, כולל נציגי מורי הנהיגה, להציע את הדו"ח הזה שהוצא ב-1998, לפני שש שנים, שמדבר על שיפור המערכת להכשרה, בחינה ורישוי נהגים בישראל, בראש שלו לא היה רק שהגיע הזמן לנענע ולזעזע את המערכת ולהגיד: איך אנו שמים את הקו הראשון בטכנולוגיה החינוכית, הדרכתית, הכי טובה כך שכשנהגים גומרים טסטים יהיו נהגים יותר טובים?

משה בקר: אלא היתה לו גם מחשבה בראש של איך אפשר לנצל את המערכת.

משה בקר: בסך-הכל, במדינת ישראל מערכת הרישוי, גם לפני 6-7 שנים, היתה יחסית בסדר בהשוואות של סטנדרטים בין-לאומיים.

משה בקר: אבל, יש מציאות בעייתית מאד בארץ של תנאי נהיגה שהם בהרבה מאד מקרים יוצרים הרבה מאד מבחנים בטיחותיים לנהג יותר מאשר בארצות אחרות.

משה בקר: כשמשווים בינינו לבין נורבגיה, כשפחות או יותר מדובר בסדר-גודל של כמויות דומות של קילומטראז' ונהגים, בישראל יש פי ארבעה תאונות לקילומטר נסיעה מאשר שם.

משה בקר: אנו מדינה יותר אורבנית.

משה בקר: כמות הקונפליקטים והולכי-הרגל, כלי רכב מעורבבים זה בזה, המצב האורבני - כל הדברים האלה יוצרים מצבים בעייתיים יותר.

משה בקר: לכן, אנו אומרים: יש ועדה בכנסת ועליה לקדם את נושא בטיחות בדרכים, ויש שר שאומר "אני ממנה ועדה" ומוציא מכתב יפה ורשמי: "אנו צריכים לקדם את הנושא כאמצעי בין היתר להגדלת הבטיחות בדרכים".

משה בקר: כך התייחסה הוועדה, וההמלצות שהיו בה נתנו ביטוי לדברים.

משה בקר: למה אמרתי שאנו 'מפספסים'?

משה בקר: למרכיב של מהי שיטת ההדרכה לנהיגה כדי שתדע שאדם שיוצא לכביש שולט ברכב והוא עבר את הטסט ומגיע לו רשיון נהיגה - את זה סגרנו, והוא מתמצא בתמרורים ובקריאת המפה התנועתית וכו'.

משה בקר: אבל ,יש דברים אלמנטריים בסיסיים שקשורים לנושא הבטיחותי כמקצוען בטיחותי, שלא קיימים בכלל בתוך המערכת.

משה בקר: אנו נתנו להם ביטוי בדו"ח הזה,ואתן שתי דוגמאות.

משה בקר: את עברת טסט לא מזמן.

משה בקר: האם את תירגלת בלימת חירום?

הגר נורקין: לא.

משה בקר: בלימת חירום היא דבר אלמנטרי וראשוני.

משה בקר: ילד קופץ לך, אתה מגלה מכשול או נפל משהו ממשאית נוסעת - עליך לבלום בלימת חירום.

משה בקר: זה דבר אלמנטרי וא'-ב' של בטיחות דרכים.

משה בקר: אם תבדקו כל תאונה, תראו שבמרבית המקרים אחד ממרכיביה הוא בלימת חירום.

משה בקר: התחמקות ממכשול - הסיטואציה שתיגמר בתאונה היא: גילית מכשול, למשל הולך-רגל קפץ וכו', יכולה להיות פעולה אחרת שנהג יעשה כמו להתחמק ולברוח בסלאלום.

משה בקר: זו עבודה מהירה עם ההגה.

שוקי בקר: יש את מגרשי ההדרכה.

משה בקר: נתתי דוגמא לשני דברים אלמנטריים, שאתה שואל את עצמך ואומר: תלמיד נהיגה היום עדיין לא מקבל במערכת.

משה בקר: אלה דברים בסיסיים.

אליעזר כהן: יש אינסטינקט, ויש את מה שצריך לעשות.

גלעד ארדן: משה בקר, אלה נושאים שאתה יודע מראש כי כתבת אותם בדו"ח שלך.

גלעד ארדן: משה בקר: זה לא דו"ח שלי, אלא דו"ח ששר התחבורה אימץ אותו.

גלעד ארדן: אינני מתווכח איתך.

גלעד ארדן: זמננו בחדר קצר.

גלעד ארדן: כמו שציינת, זה נושא, שבעקבות המלצות הוועדה בראשותך, תוקן, ועכשיו עומדים להכניס את מגרשי ההדרכה.

גלעד ארדן: אשמח, אם תוכל להתמקד בכמה דברים שלדעתך הם האקוטיים ביותר ודורשים שינוי.

משה בקר: לדעתי, אני אומר את הדברים בצורה תמציתית מאד וקצרה לעניין.

משה בקר: אם עלי להבליט מהדברים שהובאו בדו"ח - ואני יכול לומר שהוצגו בפני הנהלת משרד התחבורה, ומנכ"ל המשרד אז היה נחום לנגנטל, הרי שהוא חוזר בדו"ח ועדת החקירה הפרלמנטרית בראשותו על חלק משמעותי של ההמלצות - מבחינת ביצוע, נעזוב לרגע אחד את כל השאלה ש-GOES WITHOUT SAYING שעלינו לקחת את מערכת רישוי הנהיגה ולהעבירה למאה ה-21.

משה בקר: זה אומר: מחשבים, סימולטורים וכל אותם אמצעים היום שכל ילד יודע להפעיל כשהוא לשחק משחקי מחשב בביתו באינטרנט או במחשב.

משה בקר: לא זה הנושא המרכזי.

משה בקר: צריך ללכת ולעשות את כל הדברים האלה.

משה בקר: אם אני לוקח מתוך הדברים שיש כאן את הדברים המרכזיים, הייתי אומר את הדבר הבא: דיברנו על חונך.

משה בקר: חונך זה בחלק של ההתנהגות של מי שנותן את הרכב בחצי השנה הראשונה ולא בחודשיים הראשונים.

משה בקר: ברגע שזה עבר לחודשיים, זה הפך להיות שהכל או לא כלום, כלומר שום דבר, כי הוא לא נוהג והוא לא צריך את אבא שיחזיק לו את הנר כשהוא נוסע ברכב.

שוקי שדה: זה בחקיקה עכשיו.

רחל רותם: לא קיבלו.

אהובה שפיגלמן: זה בוועדת שרים.

דובר: השר המליץ על חצי שנה.

גלעד ארדן: האם זו הצעת חוק ממשלתית?

שוקי שדה: את זה באמת כבר אינני זוכר.

רחל רותם: זה לא התקבל.

רחל רותם: היו"ר גלעד ארדן: יכול להיות שאת צודקת, ואינני יודע אם זו היתה הצעת חוק פרטית ושל מי.

רחל רותם: אבדוק זאת.

משה בקר: אם זה לא יתקבל, יהיה דיון חוזר.

אליעזר כהן: האם גם אתה וגם אתה אומרים שאתם בעד לחזור לשישה חודשים?

שוקי שדה: כן.

שוקי שדה: זו גם המלצה של השר.

רחל רותם: ודאי.

משה בקר: כשהגשנו את הדו"ח, גיל הוצאת רשיון הנהיגה היה 17.5.

משה בקר: חלק ניכר מחניכי הנהיגה שעוברים טסט עוברים אותו לקראת גיל 18, וזה ממש בגרויות וצבא והוא לא מספיק לנהוג ולהתנסות, והנה הוא בחופש הראשון - יש לו רשיון נהיגה שהוא הוציא אותו רגע אחד לפני שהוא התגייס, והוא בא לחופשה ראשונה ויש לו חברה והוא מבקש מאביו את המכונית.

משה בקר: אמרנו שאנו עושים מעשה שבויכוח עם אנשי מקצוע שאמרו: "אתה הולך להוריד את גיל הטסט ל-17, ואתה מכניס עוד אוכלוסיה שתנהג ותעשה עוד תאונות דרכים".

משה בקר: ארצות-הברית הולכת לגיל 16-17, ואירופה הולכת לגיל 18 ויש בה גם מדינות שם זה גיל 17.

משה בקר: ירדנו לגיל 17 בגלל הצבא, ואמרנו: "בחצי השנה הזאת מגיל 17 עד 17.5, שבה הוא יוכל לעשות את הטסט, הוא ינהג חצי שנה עם חונך".

משה בקר: אני אומר את המלה "חונך" מהמלה "חינוך": לא שהאב או בן-המשפחה שמצטרף יהיה מורה נהיגה ב'.

משה בקר: הוא לא יהיה מורה נהיגה, ולפעמים הוא אפילו חונך גרוע כי הוא נותן דוגמא שלילית.

משה בקר: אמרנו שיש את תהליך החיכוך לפני שהוא מקבל רשיון.

משה בקר: כשהוא עושה את הטסט בגיל 17, הוא מקבל רשיון נהיגה זמני, וזו טעות כי בהמלצותינו אמרנו: "לא.

משה בקר: אתה מקבל היתר לנהיגה עם חונך וזה הכל.

משה בקר: דע לך שאין לך רשיון".

משה בקר: אנו אומרים: "בעבר, בגיל 17.5 יכולת להוציא את רשיון הנהיגה.

משה בקר: אנו נותנים לך אפשרות לעשות את הטסט בגיל 17.

משה בקר: למה?

משה בקר: כדי שתקבל את היתר עם חונך לחצי שנה".

משה בקר: צריכה לצאת חוברת, מדריך לחונך, לבן-המשפחה: לְמה אתה צריך לשים לב?

שוקי שדה: היום, "אור ירוק" הוציאה ערכת חונך עם מדריך לתפארת לחונך.

משה בקר: אני שמח מאד.

משה בקר: אם כך, אנו באיחור של שש שנים.

שוקי שדה: משרד התחבורה הוא שותף מלא לכל דבר.

משה בקר: הכנתי כאן דפים.

משה בקר: הוכן לוח-זמנים בחוברת להמלצות.

משה בקר: השר אימץ את ההמלצות, והוכן לוח-זמנים שמתחיל במרץ 1998 ומסתיים בתחילת 2001.

משה בקר: למשל, אתה מדבר על ספר תיאוריה.

משה בקר: שוקי שדה: מי התחיל בזה?

משה בקר: כל הכבוד שאתה לקחת זאת, אבל אנו בפיגור של שש שנים.

משה בקר: כרגע, העליתי את נושא החונך.

משה בקר: הדבר השני שהוא המקצועני - שוב, לא השלינו את עצמנו שאפשר להכשיר נהג בהכשרת הנהיגה שיוכל להתמודד עם מצבי חוסר שליטה.

משה בקר: גם נהג ותיק, לפעמים, לא יודע בדיוק איך הוא ייצא ממצב של חוסר שליטה.

משה בקר: שמנו את הדגש על כך, שכשהוא גומר את תקופת החונכות הזאת עליו לעבור תרגולת מצב חוסר שליטה.

משה בקר: בכוונה לא אמרנו "תרגולת מצבי חירום", כי זה יוצר את האשליה שאם אתה מתרגל זאת אתה יודע להתמודד עם מצבי חירום.

משה בקר: אמרנו: "אתה מתרגל מצבי חוסר שליטה", והתכוונו שביום ההשתלמות שבו הוא מקבל כמה שעות מה זה נקרא מצבי חוסר שליטה, איך נכנסים לזה, למה אינך יוצא מזה ולמה אינך יכול להתמודד עם זה, ואתה אחר כך מתרגל זאת - זה בא רק כדי להמחיש לך מצב שמראה לך שאתה בן-אדם מוגבל שבמצבים מסויימים אין לך פתרון לבעיה ואתה יכול להיתקע במצב שלא פתרת אותו.

משה בקר: לכן, אל תיכנס למצבים.

משה בקר: המטרה היתה הרתעתית מניעתית.

משה בקר: נושא תרגולת מצבי חוסר שליטה חִייב את כל המהלך, ושוקי שדה ודאי יספר על מה שקורה.

משה בקר: בזמנו, היה לנו פה דיון על מגרשי ההדרכה והקמתם.

משה בקר: אם אתה רוצה לתרגל זאת, אתה בונה מערכת שלמה וכו'.

משה בקר: בתחום הכשרת הנהיגה, אמרת שיש כמעט 400 אלף טסטים.

משה בקר: כמה עולה טסט?

דובר: 113 שקל.

משה בקר: רק בזה יש לך 40 מליון שקל.

משה בקר: בהדרכת הנהיגה יש עוד סדר-גודל של 600 מליון שקל.

משה בקר: כמובן, שיש גם את עסקי תאונות הדרכים.

משה בקר: מדובר בסכומים אדירים.

משה בקר: שווה לפתח את המגרשים האלה.

משה בקר: אני מבחין בין מגרשי תרגולת מצבי חוסר שליטה - ויש כמה שהקימו ועושים זאת בצורה ספוראדית - לבין המגרשים שכרגע יש לגביהם ניסוי PILOT בחולון, שזו המלצה נוספת.

משה בקר: הוא הולך בכיוון הזה ואומר את הדבר הבא: קודם כל, שיראה לך שליטה בסיסית ברכב, ואל תעשה לו פיק ברכיים.

משה בקר: אם הוא עובר את החלק הזה ואתה רואה שהוא שולט ברכב, צא איתו לתנועה ותבחן את הדברים האחרים.

שוקי שדה: זו, בדיוק, המטרה.

משה בקר: ההמלצות היו לחלק את הטסט לשני שלבים, לא להאריך יותר וכך הלאה.

משה בקר: אנו ודאי דיברנו על יותר מ-25 דקות.

משה בקר: דיברנו על 40 דקות, כי אמרנו שיש לתרגל אותו בנסיעה עירונית ובנסיעה בין-עירונית.

משה בקר: זו כבר בעיה של מהו מסלול הטסט.

משה בקר: לפעמים, כן יוצא לו, ולפעמים לא יוצא.

משה בקר: ואז, הוא לא יודע אם הוא יודע לעקוף או לא.

מרטין פידלר: יש מקומות שאין בין-עירוני.

אליעזר כהן: זה מה שלא עושים היום.

מרטין פידלר: לא נכון.

משה בקר: יש פה עוד כמה המלצות חשובות מאד.

משה בקר: חוץ מספר תיאוריה, דיברנו על קלטת או על דיסק וידיאו שמלווה את התלמיד לאורך הלימוד המעשי, ואז יש לו הצגת תכלית.

משה בקר: הוא יודע שיש שיעור מספר 17 על מעבר בצומת מרומזר, ולפני שהוא נכנס לרכב הוא רואה את זה אצלו בבית.

אבי קרמר: זה בתהליך עכשיו שאנו יושבים על כל הבית-הספר.

משה בקר: יפה.

משה בקר: זה נעשה כדי שזה ייעל את השיעור וכו'.

משה בקר: אומר את האני-מאמין שלי, ואני קורא לזה: פילוסופיה של הבטיחות בדרכים.

משה בקר: לדעתי, מה שקורה היום בעולם עם כל הנושא של אינטרנט ומחשבים אומר שילד עד גיל 12, בתהליך חינוכי נכון, יכול להגיע לרמת שליטה מלאה ברכב וגם להכיר את חוקי התנועה והכל.

משה בקר: בהגיעו לגיל 15-16 כדי להוציא רשיון נהיגה, הדגש צריך להיות בעיקר על נושא מצבי חירום, מצבי בטיחות ונושא ההתנהגות.

משה בקר: לעניין הזה לא מספיק ניתן דגש.

משה בקר: כשעליך להתמודד עם בעיות טכניות, מורה הנהיגה, כמחנך, הוא מישהו שבא ואומר איך מפרגנים, איך מתייחסים לזולת ואיך מתייחסים להולכי-רגל שצריכים לעבור וכו', לא רק בגלל ש"הטסטר יכשיל אותך, אם לא תיתן להולך-הרגל שכבר הוריד את הרגל במעבר החציה כי זה החוק" אלא פשוט נורמות התנהגות מסויימות.

משה בקר: על זה יש לשים דגש בשיעורי הנהיגה, כי את השליטה ברכב הוא כבר למד בגיל 12 ובגיל 8 הוא יכול לשלוט ברכב.

משה בקר: תראו איך ילדים נוסעים במכוניות צעצוע.

משה בקר: לדעתי, זו צריכה להיות המערכת.

משה בקר: יש להעביר את כל נושא הכשרה בסיסית לנהיגה למערכת החינוך, והדגשים הם במצבים הבעייתיים.

משה בקר: אני מבטיח למורה הנהיגה: לא תחסר לכם פרנסה גם בבית-הספר בשלב מוקדם יותר וגם בהמשך.

אבי קרמר: אנו לא דואגים.

משה בקר: יש פה 37 המלצות שונות מערכתיות שיטתיות.

משה בקר: בעניין ספר התיאוריה יש משהו שמפריע לי.

משה בקר: טרחנו והכנו סילבוס מפורט מה צריך להיכלל בספר תיאוריה, ועכשיו מדברים רק על עניין השאלות שאתה רוצה לשאול.

משה בקר: אצלי על המדף יש 15 ספרים של מדינות שונות, וכל אחד מהם הוא ספר התיאוריה של אותה מדינה.

משה בקר: תיקח רק את הספר של DSM של האנגלים, ותראה בדיוק מה מלמדים שם.

משה בקר: אם היית מעתיק זאת בהתאמה לתנאים הישראליים, דייני.

משה בקר: אינני יודע מה ייצא בסוף מבחינת הספר, אבל אנו טרחנו וכתבנו סילבוס מה צריך להיות בספר תיאוריה כזה.

משה בקר: אולי כבר מזמן זה צריך היה להיות בשטח.

גלעד ארדן: למה בכלל צריך מכרז לזה?

גלעד ארדן: למה לא אתם, משרד התחבורה, עושים זאת עם הרשות הלאומית?

גלעד ארדן: שוקי שדה: אלה תקציבים אדירים.

גלעד ארדן: להוציא ספר כזה וללכת להפיצו, זו מערכת הפצה ומכירה והוצאה לאור וכל מיני דברים.

גלעד ארדן: לא היו תקציבים לזה, והחליטו להוציא זאת למכרז.

גלעד ארדן: דרך אגב, אנו מוציאים עוד הרבה דברים במכרזים בגלל הבעיות האלה.

גלעד ארדן: האם למערכת החינוך יש כוונה בנושא?

גלעד ארדן: מהו המצב היום בכיתות י"א, ואיך זה מתבצע?

גלעד ארדן: האם זה בכל בתי-הספר או בחלקם?

רחל רותם: אני מאד מסכימה לחלוקה שדוקטור בקר עשה בין נהיגה לבין התנהגות, ואנו כאן מדברים על מנהיגות.

רחל רותם: מערכת החינוך מתעסקת בחלק הלא-הכשרה של נהג אלא של חינוך הנהג וחינוך בכלל למשתמשי הדרך.

רחל רותם: יש לנו תכניות יפות מגן-הילדים, וממש אשמח אם פעם תבואו לסייר לראות.

אהרן אריאלי: יש מגרש הדרכה בהרצליה.

רחל רותם: יש לנו תכנית חינוך תעבורתי לכיתות י"א, כשהנושאים העיקריים שהיא עוסקת בהם הם: לחץ חברתי, מניעת שימוש באלכוהול וסמים, אחריות אישית, טרקטורון ותקשורת בין משתמשי הדרך השונים.

רחל רותם: זה חינוך הנהג, חינוך משתמש הדרך.

גלעד ארדן: האם בכל בתי-הספר התיכוניים יש בכיתה י"א את התכנית הזאת?

רחל רותם: כיום, אנו מכסים 80% מבתי-הספר.

רחל רותם: מדובר על שעה חובה בשבוע במשך כל השנה.

גלעד ארדן: ה-20% שלא מקבלים זאת - האם הם במקומות ספציפיים בארץ?

רחל רותם: חלק זה קודם כל חינוך חרדי, וחלקם הם כאלה שעדיין לא הצלחנו להכניס זאת אליהם.

גלעד ארדן: למה?

גלעד ארדן: האם הם לא מוכנים לזה?

רחל רותם: הם לא מלמדים נהיגה.

רחל רותם: יש לנו הרבה ישיבות איתם, והם לא מוכנים.

רחל רותם: חלקם זה בתי-ספר שעדיין חושבים שלעשות בגרות במחשבים זה יותר חשוב.

רחל רותם: היו"ר גלעד ארדן: מה זאת אומרת "לא מוכנים"?

רחל רותם: זו נקודה שמעניינת אותי.

רחל רותם: בחינוך החרדי לא מלמדים נהיגה.

רחל רותם: ישבנו עם כל הרבנים מכל הזרמים.

אליעזר כהן: האם הם מייצרים נהגים?

דובר: בודאי.

גלעד ארדן: לא רק שהם מייצרים, אלא שהם מייצרים גם תאונות יותר מנהגים אחרים.

אהובה שפיגלמן: זה רק אחרי שהם בעלי משפחה ואחרי גיל 21.

רחל רותם: אני חושבת, שהם לא מוכנים לבזבז את זמן הישיבה.

רחל רותם: זה נקרא :

רחל רותם: ביטול זמן.

דובר: היינו איתם בישיבה עם נחום לנגנטל.

אליעזר כהן: יש כאן נקודה מיוחדת מאד ומעניינת, מפני שדוקא אצל החרדים, ועבדתי איתם, ואני עובד איתם קצת בענייני חוקה, אם אתה הולך לרב - אם הרב יחליט, יבין ויתן הוראה, זה משתנה ככה מהקצה אל הקצה.

אליעזר כהן: האם הלכתם לרבנים והם לא קיבלו זאת?

רחל רותם: ישבו איתנו הרב דינר ועוד רב.

רחל רותם: ישבו איתנו בישיבה מהזרם העצמאי, מהת"תים ומכל הזרמים.

גלעד ארדן: מה עם הישיבות התיכוניות, למשל, של "בני עקיבא"?

גלעד ארדן: האם שם יש את זה?

רחל רותם: ודאי.

גלעד ארדן: אם כך, זה רק החינוך החרדי.

רחל רותם: בחינוך החרדי מוכנים שאנו ניכנס לבנות אך לא ללימוד נהיגה.

רחל רותם: לגבי בטיחות בדרכים, הם מוכנים שניכנס רק לבית-ספר יסודי, לת"תים (תלמוד-תורה), והם לא מוכנים שניכנס לתיכון.

גלעד ארדן: אם היה עובר חוק שאי-אפשר לקבל תקציב מהמדינה לבית-ספר שאין בו גם את זה, מעניין אם הם היו ממשיכים להתנגד או שמוותרים על התקצוב.

גלעד ארדן: אולי זה רעיון.

רחל רותם: הם אמרו שלא אכפת להם.

אהרן אריאלי: הבנות בחינוך החרדי כאן נבחנות.

רחל רותם: היות והכנסנו את החינוך לבטיחות בדרכים לתכנית הליבה של משרד החינוך, שרת החינוך הודיעה לראשי הישיבות התורניות הגדולות: "אם אינכם מלמדים את תכנית הליבה, לא תקבלו שכר", והם אמרו: "אז, לא נלמד.

רחל רותם: אז, לא נקבל".

רחל רותם: כלומר, יש לנו איתם את אותו ויכוח על פיזיקה.

גלעד ארדן: היא כן העבירה להם שכר.

משה בקר: הערה לטובתךְ בעניין הזה - אם נלך לויליאמסבורג בניו-יורק, למנהטן או לקווינס, אנו רואים מגמה בציבור החרדי, בעיקר בגלל האמירה "פיקוח נפש - אם הוא דוחה שבת הוא ודאי דוחה הרבה מאד דברים אחרים שהם חשיפה לעניין".

משה בקר: מה שיקרה הוא, שהדור המבוגר של החרדים במדינת ישראל, שאמר שאפשר להסתדר בלי רשיון נהיגה, הולך ונעלם, ולחלק מהדור החדש כבר יש רשיון נהיגה והם יתנו היתרים.

גלעד ארדן: שאלת הבהרה לנציגת משטרת ישראל: האם יש נתונים על מעורבות גבוהה יותר באופן יחסי לכמות רשיונות הנהיגה שהם מעורבים בהם?

סנ"צ שולי שמעוני: אני לא מעודכנת בפרטים.

גלעד ארדן: האם אפשר לבדוק זאת?

אהובה שפיגלמן: אי-אפשר לדעת.

אהובה שפיגלמן: משה בקר: זה מופיע בדו"ח ועדת החקירה.

אליעזר כהן: אני בטוח שחברי-הכנסת רביץ ואחרים ישמחו לעזור בעניין.

גלעד ארדן: מה המצב במגזר הערבי?

רחל רותם: במגזר הערבי זה יותר מטוב, כי הם מאד אוהבים וזה מאד חשוב להם.

רחל רותם: זה יוצא מן הכלל.

גלעד ארדן: אם כך, האם ה-20% הם בעיקר בגלל הציבור החרדי?

גלעד ארדן: איפה יש עוד?

רחל רותם: לא רק.

רחל רותם: יש עדיין בתי-ספר שלא מוכנים לקבל זאת, אף על-פי שאנו מנסים לחייב זאת.

רחל רותם: זו בעיה שלנו מול בתי-ספר.

גלעד ארדן: אם יש בתי-ספר שאין בהם, זה לא כי אתם לא רוצים או לא מסוגלים לספק זאת שם, אלא שזו בעיה שלהם.

רחל רותם: הם לא מוכנים.

גלעד ארדן: האם יש לך אפשרות להעביר לנו את רשימת בתי-הספר?

רחל רותם: בהחלט.

גלעד ארדן: יש דרכים פשוטות מאד לטפל בזה.

גלעד ארדן: סתם דוגמא שעולה בראשי: אם נעשה להם פירסום שלילי במקומונים באותו איזור, אני מבטיח לך שההורים יפעילו לחץ על הנהלת בית-הספר ולאותו בית-ספר לא תהיה הרבה ברירה.

אליעזר כהן: דוגמא נוספת היא הסתייעות בחברי-כנסת חרדים.

אליעזר כהן: היו"ר גלעד ארדן:

אליעזר כהן: אני מדבר גם על בתי-ספר לא חרדים.

רחל רותם: נשמח להיעזר, אבל מה שאנו מתכוונים לעשות בכוחותינו זה לנסות להעביר את הנושא כציון בתעודת בגרות.

רחל רותם: זה יהיה צעד גדול מאד.

רחל רותם: איננו רוצים להוסיף בחינת בגרות, אלא שזה יהיה כציון מחייב כמו התעמלות.

רחל רותם: בבבחינת בגרות יש שני צדדים: צד אחד - במה נבחנים, וצד שני - בחינות החובה.

גלעד ארדן: זה יישום של המלצת ועדת השרים מ-1993.

דובר: זה עניין של כמה ימים.

דובר: 6,000-7,000 יום - וזה מיושם.

רחל רותם: הגיע הזמן.

רחל רותם: צריך להיות אופטימיים.

רחל רותם: בסוף או באמצע החינוך התעבורתי אנו מזמינים את משרד הרישוי לתת בחינות תיאוריה.

רחל רותם: עד היום, זה היה יפה מאד.

שוקי שדה: זה חדש, וזה לא היה בעבר.

רחל רותם: זה בשלוש השנים האחרונות.

אבי גולן: זו טעות חמורה מאד, כי אנו יודעים בדיוק את אחוזי העוברים, ושוקי שדה יגיד אותם.

רחל רותם: התלמידים נבחנים בתוך בית-הספר בבחינת התיאוריה, וזו איזו שהיא סוכריה לנבחנים.

רחל רותם: נתתי לכבוד היושב-ראש מכתבי תלונה על כך שהשנה זה הופסק בגלל בעיה כלכלית כספית שלא טופלה ע"י משרד התחבורה.

רחל רותם: כולנו יודעים, ואין זה סוד, שהתלמידים לומדים כדי לעבור את הבחינה.

רחל רותם: בעקומת למידה יש דבר ברור מאד: לומדים מהר - שוכחים מהר.

רחל רותם: אני מסכימה עם כל מה שנאמר פה, שמוכרחים לחזור וללמד שוב בגיל 20 או 23 אחרי הצבא.

רחל רותם: קורסי הריענון היום הם באמת סתמיים.

רחל רותם: כבר לא צריך לחוקק, ויש חוק.

אבי קרמר: את מי מרעננים?

אבי קרמר: - את הכי רעננים, ולא את אמי, שהיא בת יותר מ-50, שבחיים לא נסעה על איילון.

אבי קרמר: רחל רותם: אנו מדברים כרגע לא על גיל 50 ומשהו אלא על צעירים.

אבי קרמר: החוק מחייב קורס ריענון אחרי שלוש שנים.

שוקי שדה: הוא מחייב קורס בשנה השלישית.

רחל רותם: קורס הריענון הוא בדיחה.

רחל רותם: היות והחוק כבר קיים, אם יעשו קורס טוב, כל האימון במגרש הדרכה יכול להיות מצויין.

גלעד ארדן: אם המצב היום הוא שאחרי שלוש שנים צריך קורס ריענון, האם הבעיה שלךְ היא עם תוכן הקורס או עם זה שצריך זאת בגיל יותר מאוחר?

רחל רותם: הבעיה היא עם התוכן.

רחל רותם: לדעתי, זה אחרי צבא והגיל הוא מצויין.

גלעד ארדן: אם זה בשנה השלישית, זה באמצע הצבא.

שוקי שדה: מי שנמצא בצבא דוחים לו עד סוף הצבא.

רחל רותם: זה טוב מאד, כי התלמידים ממש שוכחים.

רחל רותם: חוץ מזה, הם באמת למדו רק כדי לעבור את הבחינה.

שוקי שדה: אנו חייבנו אותם במגרש הדרכה.

שוקי שדה: זו הפעילות שעושים.

רחל רותם: ערכת ההיערכות, שאודי קפלנסקי יציג, אנו תומכים בה במאה אחוז.

רחל רותם: אנו תומכים בכולם בהארכת תקופת החניכות לחצי שנה.

אליעזר כהן: שאלה לנציג מועצת התלמידים או לתלמידים בקשר לדגש על בטיחות בנהיגה: איך הם רואים את עניין תאונות שבת, נהגי שבת?

אליעזר כהן: איך אתם רואים זאת?

אליעזר כהן: האם יש לכם הצעות לפתרונות, כדי להוריד את מספר התאונות?

אליעזר כהן: יניב לוי: תוך עשר שנים מהיום מספר בני-הנוער שייהרגו בארץ בעקבות מה שקורה היום יהיה גדול פי עשרה מסיבה אחת: יש את כל התופעה של מגרשי ההחלקה, שזה אומנם מאד מכובד באירופה שם כל הכביש קפוא, וגם הקטע של מגרשי האימון מאד נחמד באירופה שם הכבישים קופאים וחלקים, אבל פה זו מדינה עם אקלים אחר והמצב שונה.

אליעזר כהן: אני מזמין את כולכם ליום שישי לרידינג, והמשטרה תאשר זאת, ולמגרש המכוניות ליד פתח-תקוה שם יש כביש שסוללים אותו ולכל כבישי הרוחב של חוצה-ישראל שלא נפתחו.

דובר: כביש מכבים כבר גמור.

יניב לוי: כביש מכבים לא פתוח.

יניב לוי: רואים שם תחרויות בין בני-נוער, והיתה כתבה בעיתון.

יניב לוי: בנוסף לזה, ברידינג בני-נוער מגיעים עד הקצה ועושים תחרות מי יצליח להרים את האמברקס לבלום קודם ולעשות סיבוב.

יניב לוי: זה נקרא: לעשות צלחת.

אליעזר כהן: דווקא לזה לא התכוונתי, כי אתה ואני יודעים שהספורט המוטורי הולך לצאת לפועל.

אליעזר כהן: איך אתם רואים את זה שהם משתכרים, נוהגים שיכורים ועושים תאונות לא בחראקה אלא על הכביש?

אליעזר כהן: הם נהרגים על הכביש בימי שישי-שבת.

יניב לוי: עכשיו אעליב טיפה את משרד החינוך, שזה גוף שאני גם מייצג אותו: אם בשיעור בחינוך תעבורתי יש מעל חמישה ילדים, זה נס אדיר.

יניב לוי: אומנם יש את זה ב-80% מבתי-הספר, אבל זה נס.

יניב לוי: שיטת הלימוד משעממת ביותר, ומסתמכים על קלטות וידיאו.

גלעד ארדן: יש עוד מקצועות שמשעמם בהם.

גלעד ארדן: האם גם אליהם לא באים?

יניב לוי: אתה נכנס לשיעור, ושמים לך קלטת וידיאו, ואתה אמור לצפות בה, להסיק מזה את מה שהסקת ולסיים.

גלעד ארדן: האם אין חובת נוכחות?

גלעד ארדן: האם לא בודקים מי נוכח ומי - לא?

רחל רותם: אין ציון.

גלעד ארדן: מה זה: רק חמישה שנמצאים?

גלעד ארדן: יניב לוי: חמישה מתוך כיתה של 30.

רחל רותם: אם יהיה ציון לבגרות, כמה יהיו?

יניב לוי: זה כבר לא דבר שאני צריך לדאוג לו.

רחל רותם: אני אדאג לזה.

גלעד ארדן: האם זה נכון שנעדרים מזה ושאין חובת נוכחות?

רחל רותם: יש חובה, אך בכיתה י"א תלמידים יוצאים.

רחל רותם: יש הורים שמספרים לי שאם באותו זמן יש שיעור תגבור במחשבים, הילד ילך למחשבים.

רחל רותם: לכן, הציון יפתור לנו את הבעיה.

דובר: צריך להפוך זאת לשיעור חובה ולא לשיעור זכות.

גלעד ארדן: מה צריך לקרות, כדי להפוך זאת למקצוע שחייב להיות בו ציון כדי שתלמיד יוכל לגשת לבגרויות?

רחל רותם: המזכירות הפדגוגית שלנו צריכה לאשר זאת.

רחל רותם: היה צריך להיות אתמול דיון על זה, ובגלל שיושב ראש המזכירות נקרא לכנסת זה נדחה.

רחל רותם: אני מסכימה איתך שיש מורים שעדיין צריך לשפר את הוראתם.

יניב לוי: אלה לא המורים, אלא שיטת הלימוד עצמה.

גלעד ארדן: צירופי המקרים האלה כל כך מדהימים.

גלעד ארדן: בדיוק כשעשיתי את הדיון, יצא מכרז לספר תיאוריה והמזכירות הפדגוגית בדיוק עמדה לקבל ההחלטה על זה.

גלעד ארדן: הדיון הזה בכלל עיכב את הכל.

שוקי שדה: זה עדכון.

שוקי שדה: זה לפני חודש וחצי.

שוקי שדה: שלומי אטיאס: יש מורים שמלמדים חינוך תעבורתי שאין להם רשיון נהיגה בכלל.

רחל רותם: אני מבקשת את שמותיהם.

אליעזר כהן: במסגרת החינוך, אני בטוח שעושים זאת ואני בטוח שלא עושים זאת מספיק: ללמד מה השִכרות עושה לנהג.

אליעזר כהן: הוא הזכיר את חיל האויר, ובזמנו העברנו שם קורסים מיוחדים על השפעת האלכוהול על החושים והתגובות.

אליעזר כהן: יש להשקיע בנושא הזה הרבה מאד, מכיון שהעובדה היא שנוער שותה יותר ויותר, ואינני אומר אם בצדק או לא.

גלעד ארדן: עומדת לעבור הצעת חוק גם לגבי מכירת אלכוהול.

גלעד ארדן: היום, לדעתי, החוק לא חכם, שכן לפיו רק איפה שאתה צורך את האלכוהול אסור למכור לך, כלומר במקומות בילוי.

גלעד ארדן: אם ילד הולך היום לפיצוציה, והיום יש את כל הבריזרים והמשקאות המתוקים שיש בהם אלכוהול, הוא יכול לקנות ואין בעיה לקטינים.

אליעזר כהן: הייתי בטוח שזה נמצא בתכנית הלימודים.

אליעזר כהן: צריך לשים על זה יותר דגש, כי משתכרים יותר.

רחל רותם: זה נמצא.

אודי קפלנסקי: אני אודי קפלנסקי מ"אור ירוק", ובתפקידי האחרון בצבא הייתי ראש ענף בטיחות בדרכים.

אודי קפלנסקי: אני שמח על ההצעה להגדיל את מספר שיעורי הלמידה ל-34, שמועצת התלמידים הארצית מציעה.

גלעד ארדן: זה מצריך שינוי תקנות - נכון?

אודי קפלנסקי: אני אומר זאת ממקום אחר לחלוטין - מהמקום שבו אנו חושבים שנהיגה היא עניין מקצועי מאד.

אודי קפלנסקי: הבעיה בה היא, שאת המקצוע הזה לא מלמדים כמקצוע אלא כפעילות שכל אדם עושה.

אודי קפלנסקי: כמות בעלי המקצוע בתחום הנהיגה היא כמעט כל האנשים שיגיעו לבגרות בסופו של דבר, ופה יש בעיה.

אודי קפלנסקי: אני מקבל את דברי משה בקר, שיש שני היבטים בנהיגה; לנהוג זה גם TO BEHAVE וגם TO DRIVE.

אודי קפלנסקי: "אור ירוק" לקחה את החלק של "להתנהג", והחליטה שהיא מטפלת בו, כיון שבתחום הנהיגה הצד הפרקטי, הצד הטכני, מטפלת כל המערכת שיושבת לאורך השולחן הזה.

אודי קפלנסקי: "אור ירוק" החליטה לעסוק בצד החניכה - אותה המלצה שעליה אתה מדבר.

אודי קפלנסקי: פותחה ערכה שנראית כך, ותכף אתה תקבל אותה כמתנה.

אודי קפלנסקי: היא רצה כרגע ב-PILOT בעפולה וברעננה במשך תקופה של מספר חודשים.

אודי קפלנסקי: הערכה מכילה חוברת להורה, חוברת לחניך ועוד חוברת שהיא יותר תיאורטית.

אודי קפלנסקי: הרעיון הוא לטפל בשני דברים עיקריים.

אודי קפלנסקי: יש חוק במדינת ישראל שקובע שחניכה צריכה להתקיים על פני חודשיים לנהג שקיבל רשיון.

אודי קפלנסקי: אנו יודעים שבני-נוער רבים עוקפים את החוק ע"י כך שבמשך חודשיים הם לא נוהגים, ובתום החודשיים אפשר לקחת את המכונית ולנהוג ואי-אפשר יותר לאכוף את הדבר הזה כי מבחינת התאריך ברשיון אתה כשיר לנהיגה.

אודי קפלנסקי: ההצעה להאריך את תקופת החניכה מחודשיים לשישה חודשים אכן הונחה לפתחם של השרים שאמורים לעסוק בעניין, ונדחתה בשלב זה.

אודי קפלנסקי: איננו יודעים אם, בסופו של דבר, זה ייכנס לשישה חודשים או לארבעה חודשים.

גלעד ארדן: האם משרד התחבורה תמך בזה?

אהובה שפיגלמן: ודאי.

אודי קפלנסקי: הערכה פותחה ע"י מינהלת שבתוכה ישבו צבי יוזנט ושוקי שדה, והם היו נציגי משרד התחבורה.

אודי קפלנסקי: הם שותפים מלאים, והם חתומים על החוברת הזאת, על ה-CD ועל הוידיאו.

אהובה שפיגלמן: שר התחבורה לא הצליח להעביר זאת.

אודי קפלנסקי: אומנם "אור ירוק" מוביל את העניין, אבל השותפות פה היא מלאה לחלוטין.

אודי קפלנסקי: "אור ירוק" רואה את עצמה כשותפה למהלכים שעושים בעלי הסמכות במדינת ישראל.

אליעזר כהן: לדעתי, היתה איזו שהיא תקלה בהעברת הנושא בוועדת שרים.

אליעזר כהן: לא יכול להיות שכולם מסכימים וזה לא עבר.

אליעזר כהן: אפשר שלא נעשתה הכנה.

אליעזר כהן: אם הם מעוניינים, למה זה לא עבר?

אודי קפלנסקי: GDL (Graduate Driving Lisence) זה דבר שמקובל במספר מקומות בעולם, שהוכיח את עצמו כדבר שמוריד תאונות.

אודי קפלנסקי: זה הצליח בצורה מצויינת בויקטוריה שבאוסטרליה, וזה הצליח בצורה שונה מאשר באוסטרליה גם באנגליה, בכ-15 מדינות בארצות-הברית ובעוד מספר מקומות בעולם.

אודי קפלנסקי: לפי זה, עוברים מספר תהליכים.

אודי קפלנסקי: במידה מסויימת, גם בארץ מבוצע תהליך הדרגתי.

אודי קפלנסקי: בהתחלה, אתה עושה תיאוריה, לומד נהיגה, עושה פרי-טסט וטסט.

אודי קפלנסקי: לאחר מכן, אתה יוצא לחניכה ומקבל רשיון נהיגה כאשר בעצם שנתיים אתה על תנאי, כי אם תעבור עבירה תפסיד את רשיון הנהיגה שלך.

אודי קפלנסקי: נדמה לי, שבמהלך השנה השלישית עליך לעבור מגרש הדרכה.

אודי קפלנסקי: לכן, גם בארץ מפתחים את נושא ההדרגתיות.

אודי קפלנסקי: אנו לקחנו את החודשיים שהם חניכה ו'התלבשנו' עליהם כדי לצקת לתוכם תוכן.

אודי קפלנסקי: חשוב להגיד, שהתוכן הוא בדיוק מה שאמר דוקטור בקר.

אודי קפלנסקי: איננו רוצים לעשות עוד שיעורי נהיגה.

אודי קפלנסקי: אנו רוצים להוסיף איזה שהוא תוסף שבו ההורים ייאלצו לחפש בתוך הנסיון שלהם ולהציף את מה שהם, כהורים מודאגים, צברו בנסיונם, ויש להם נסיון, ולחייבם לעסוק בצד הזה של הנסיון ולחנוך את ילדיהם בצורה - לא אקרא לזה: צורה מקצועית, כי אינם עוברים איזו שהיא הכשרה בעניין הזה.

אודי קפלנסקי: אבל, אנו נותנים להם איזו שהיא ערכה שתכוונן אותם לכיוון של למצוא איזו שהיא מתודה ולתת להם, בסופו של דבר, את הכיוון הזה שהוא יותר תפיסת העולם, יותר נסיון, ויותר מודעות לסיכון שבנהיגה, איתור סיכונים, תירחוש והבנה איפה הסיכון יכול להתממש והיערכות לקראת הדבר הזה.

אליעזר כהן: זה חינוך.

אליעזר כהן: אודי קפלנסקי: זו הכוונה שלנו.

אליעזר כהן: הרעיון הוא להשפיע לא רק על הנהגים הצעירים, אלא גם על ההורים דרך הדבר הזה, כי אוטומטית אתה נוגע בנהג הצעיר ובנהג הותיק.

אליעזר כהן: דרך זה אפשר לעשות איזה שהוא UP GRADE של כל הנהיגה בארץ.

אליעזר כהן: חשוב להגיד, שתרגולים של חוסר שליטה, עליהם אתה דיברת, חשובים מאד, כאשר עושים אותם, כדברי משה בקר, בעיקר כדי להעלות את המודעות לעבודה שחוסר שליטה הוא מצב שבו איבדת את השליטה ולכן לא יוצאים ממנו.

אליעזר כהן: יוצאים ממנו בשיטת המזל; אם מרפי נמצא בתאונה אחרת - יצאת ממנו, ואם הוא אצלך בתאונה כרגע - נגמר הסיפור.

משה בקר: הפעם הראשונה יכולה להיות גם האחרונה.

אודי קפלנסקי: בדיוק כך.

אודי קפלנסקי: מגרשי החלקה שנותנים לחבר'ה צעירים - העברנו בצבא 4,200 נהגים בפרוייקט שנקרא מסלול "מיני-1000" בפעם השניה, והרצנו על זה שאלונים.

אודי קפלנסקי: העברנו 3,000 שאלונים, ו-1,800 ירדו מהמגרש והודיעו שהם למדו איך לצאת ממצב החלקה שזה מצב בלתי אפשרי בעליל.

אודי קפלנסקי: אפשר לזהות החלקה בתחילת הדרך ולא להכנס אליה בסופו של דבר, אבל ברגע שאתה במצב החלקה שאין קשר בין הגלגלים לאוטו, כבר אינך יוצא מהמצב הזה אלא אם בטעות לא התנגשת בשום דבר.

אודי קפלנסקי: חבר'ה צעירים לומדים את החיים ורואים אותם דרך פילטר אחר, ולכן במגרשי החלקה יש משהו מאד מסוכן.

אודי קפלנסקי: דרך אגב, בצבא, בזמנו, דוּוחתי על שלושה אירועים שבהם חבר'ה בוגרי מגרשי החלקה לקחו רכב והרטיבו את מגרש החניה, כי הם למדו זאת ממגרש ההחלקה, ואימנו את חבריהם בהחלקה.

אודי קפלנסקי: ידעתי על האירועים האלה מכיון ששניים מהם הצליחו להתחבר למכונית אחרת, ואחד הצליח להתחבר לעגלת תינוק שישב בתוכה תינוק והוא פשוט נכשל בלהרוג אותו, אבל זו סתם תקלה של מרפי ששוב היה עסוק בתאונה אחרת.

אודי קפלנסקי: לכן, צריך להיזהר, כאשר עוסקים בנהיגה של חבר'ה צעירים.

אודי קפלנסקי: יש להבין שצעירים רואים את העולם מפילטר אחר, ואני יכול לתת עכשו הרצאה מלומדת על התפתחות אצל ילדים.

אודי קפלנסקי: הפאזה הראשונה היא בגיל 5, וזו הפעם הראשונה שהם מבינים את המושג של תנועה ושל גוף בתנועה שמתקרב אליהם ואת האפשרות של התחברות שלהם עם הדבר הזה.

אודי קפלנסקי: פעם שניה קורית באיזור גיל 9-10, ולכן משמרות זה"ב טובות בגילאים האלה כי זו הפעם הראשונה שהם יודעים להתמודד עם תנועה רב-ממדית.

אודי קפלנסקי: פעם שלישית קורית באיזור גיל 15-16, שם אשתמש בערכה שקיימת אומנם לגני-הילדים אבל שם זו הפעם הראשונה שחבר'ה נעים בעזרת אופנוע במקרה הזה.

אודי קפלנסקי: אני קורא לזה: "לנוע בעולם מתנועע", אבל אתה נע עם כלי שמעצים את היכולות של עצמך ומכפיל אותן בסדרי-גודל.

אודי קפלנסקי: אדם לא יכול לרוץ במהירות של 60 קמ"ש, ובמכונית או באופנוע הוא עושה זאת בלחיצה קלה של ידית.

אודי קפלנסקי: הפעם הבאה שעוברים UP GRADE, כשהיכולת התפיסתית הקוגנטיבית סוגרת את הפער אל היכולת המוטורית, קורית בגיל 24-25.

אודי קפלנסקי: חשוב להבין שילדים בני 18 נמצאים ביכולת מוטורית אדירה ויכולת קוגנטיבית לא מושלמת, ולכן הם גם מעורבים יותר בתאונות דרכים.

אודי קפלנסקי: הרעיון הוא לנסות להעביר אליהם מנגנון שאנו קוראים לו: MIND SET.

אליעזר כהן: כשעושים זאת מקצועית, כל מה שאתה אומר לא נכון, מפני שבאותו גיל הם נוהגים ב"מרכבה" ומטיסים מטוסי 16-F.

אליעזר כהן: אם אתה מלמד אותם בצורה בצורה מקצועית שיטתית, הם טובים מאד.

אודי קפלנסקי: אתה צודק, אבל תזכור: ראשית - כמות הקילומטראז' שהם נוהגים ב"מרכבה" היא נמוכה מאד, שנית - יש עליהם מפקד טנק שעושה עליהם בקרה, שלישית - הם נוסעים באיזורים שבהם כמות הקונפליקטים קטנטונת.

אודי קפלנסקי: אליעזר כהן: אם מלמדים אותם את זה בשיטתיות, זה אחרת.

אודי קפלנסקי: אני מסכים איתך, אבל הפער הוא אדיר.

גלעד ארדן: חבר-הכנסת אליעזר כהן, אינני מסכים איתך.

גלעד ארדן: כשאדם מטיס מטוס, הוא כולו מוקדש למה שהוא עושה והוא לא מדבר בטלפון ועוסק בעוד דברים.

משה בקר: הוא עובר 600 שעות תרגולת עד שהוא מטיס 16-F.

אודי קפלנסקי: אתה יודע שכדי להטיס 16-F צריך לעבור קורס טיס בן שנתיים ואחר כך לעשות הסבה למטוס.

רחל רותם: יש מיון.

רחל רותם: זו הנבחרת.

אודי קפלנסקי: בסוף, אתה מדבר על קבוצה של מאות בודדות של טייסים.

אודי קפלנסקי: על פני כל כמות הטייסים שטסים טיסה פעילה בצה"ל היא לא מגיעה לאלפים רבים, ואתה יודע זאת.

אליעזר כהן: הממוצע של הנוער הישראלי גבוה מאד.

אודי קפלנסקי: אבל, נהיגה היא דבר שהוא COMMON לכל אחד, ואלה לא טייסי 16-F עם מערכת המיון.

אודי קפלנסקי: אני רוצה להתחבר למשהו שאמרת: נושא אלכוהול.

אודי קפלנסקי: יש מדינות בעולם שמדברות על ZERO TOLERANCE או חוסר סובלנות כלפי נהיגה ואלכוהול.

אודי קפלנסקי: אם כל אחד מהאנשים כאן ישתה שתי פחיות בירה, לא יקרה לו שום דבר בהתנהגותו הרגילה.

אודי קפלנסקי: זמן התגובה ישתנה, אך לא בכתיבה או בדיבור רגילים.

אודי קפלנסקי: זה יבוא לידי ביטוי במצב קיצוני, שבו הופתעת או עשית טעות ואתה נדרש עכשיו להגיב במלוא היכולת שלך.

אודי קפלנסקי: שם ההשפעה היא עד כדי שני סדרי-גודל.

אודי קפלנסקי: לכן, אני חושב שמה שאמרת נכון.

אודי קפלנסקי: בעניין הזה מותר להיות קיצוני כשמדובר בחיי-אדם ולהגיד: ZERO TOLERANCE - אסור לשתות אפילו את פחית הבירה.

אודי קפלנסקי: כשאומרים שמותרת פחית אחת, הסכמנו על המקצוע ואנו מתווכחים עכשיו על המחיר.

אודי קפלנסקי: אני מציע שבעניין הזה אנו נעזוב את המקצוע ההוא.

אודי קפלנסקי: "אור ירוק" מעניקה לך בזאת גם את הערכה.

אודי קפלנסקי: תדאג להכיר אותה.

גלעד ארדן: תודה רבה.

גלעד ארדן: האם יש עוד מישהו שדחוף לו להגיד משהו?

משה בקר: בהמלצות שהוגשו בזמנו ואומצו ע"י שר התחבורה, ולדעתי חלק מהן גם חוזר בדו"ח ועדת החקירה, יש סעיפים שמגדירים באיזה מקרה יש מקום להתערבות חקיקה משנית, דהיינו תיקון תקנות ע"י השר, ובאלו מקרים רצוי שתהיה חקיקה ראשית.

משה בקר: לדעתי, כדאי היה לעבור - ויסלחו לי משרד הרישוי, משרד התחבורה וגורמים נוספים - ולראות באלו סעיפים מדובר, כך שאם אנו רוצים לממשם, במידה ותסכם כך או אחרת, כדי לתת לזה ביטוי, מה צריכה להיות יוזמת הכנסת מבחינת הצעת חוק.

גלעד ארדן: ברור.

גלעד ארדן: יש נושאים, שגם אם הכנסת תרצה לחוקק, אם משרד התחבורה לא ישתף עם זה פעולה, זה לא יעזור כלום.

סנ"צ שולי שמעוני: אם יש כוונה להתחיל להריץ שוב את ספר התיאוריה, ואני מניחה שגם כרטיס התלמיד אמור להשתנות, אני מבקשת שמשרד התחבורה יעביר זאת אלינו להערות ואנו נוסיף את הפן שלנו.

שוקי שדה: ברגע שזה יהיה, ברור שזה ייעשה.

שוקי שדה: האם עשינו איזה שהוא דבר לא משותף?

שוקי שדה: - אין דבר כזה.

רחל רותם: אני מבקשת, שזה יועבר גם אלינו.

גלעד ארדן: איך זה שמוציאים מכרז לספר תיאוריה רשמי של מדינת ישראל, וזה לא נעשה בתיאום עם המשטרה?

שוקי שדה: זה לא שייך בכלל.

סנ"צ שולי שמעוני: אנו רוצים להעיר לגבי התכנים.

שוקי שדה: הם שותפים לוועדת התכנים.

גלעד ארדן: האם המכרז הוא רק על היכולת להדפיס?

שוקי שדה: המכרז כולל בתוכו איזו שהיא ועדת משנה שתיתן תשובה לשאלות וכל מיני דברים.

שוקי שדה: בוועדה הזאת יהיו חברים מהמשטרה.

שוקי שדה: כרגע, זה בשלב של בחירת זכיין.

שלומי אטיאס: הוא דיבר על תקופת חונכות של שישה חודשים במקום חודשיים.

אודי קפלנסקי: לא אני דיברתי, אלא הצעת החוק.

שלומי אטיאס: בפועל, תלמיד מקבל היום רשיון נהיגה, ולא נוהג חודשיים ומחכה שתקופת החונכות תעבור.

שלומי אטיאס: לא כדאי בכלל להאריך את תקופת החונכות, כי בינתיים הוא מאבד את מיומנות הנהיגה והוא יוצר מצב הפוך.

אבי קרמר: צריך לקיים דיון מעמיק על זה ולשמוע את בני-הנוער ומה שקורה איתם.

אבי קרמר: בהתחלה יש התלהבות של איזה חודש ראשוני גם של ההורים ושל כולם, ואחר כך היא פוחתת.

אבי קרמר: לכן, חצי שנה זה הרבה, וחודשיים זה קצר מדי, והאמת היא באמצע.

יניב לוי: לדעתי, חשוב שמשרד התחבורה ואגף הרישוי יתערבו לא רק בספר התיאוריה.

יניב לוי: היום, קיימים אתרים באינטרנט שרוב בני-הנוער במקום לקנות את הספר ב-60-40 שקל מתחברים לאינטרנט שהוא חופשי וזה עולה הרבה פחות, ויש שם שאלונים, שיעורים והכל.

יניב לוי: אם כבר לעשות משהו מוצלח מההתחלה ועד הסוף, עדיף להפוך את האתרים האלה באינטרנט, שבחלקם גם משלמים כסף- - -

דובר: אפשר לשלב את הספר לתוך האינטרנט.

גלעד ארדן: מהם האתרים?

יניב לוי: יש אתר שנקרא "VSCHOOL" שלוקח על זה תשלום, ויש אתרים בשם "למד" ו"תיאוריה".

יניב לוי: יש הרבה מאד אתרים, וצריך שלפחות ישימו את התוכן שלהם בפיקוח, כי הרוב לומדים גם משם.

גלעד ארדן: אם המשרד עושה ספר, הוא יכול לעשות שיהיה אתר שבו אפשר יהיה לעשות מבחני תרגול.

שוקי שדה: לא.

שוקי שדה: הזכיין צריך להחזיר את הוצאותיו.

גלעד ארדן: אם כך, תנו לזכיין גם את הפעלת האתר.

גלעד ארדן: האתר הוא לא בחינם.

גלעד ארדן: יניב לוי: האתרים הם בחינם.

גלעד ארדן: האתר של VSCHOOL לוקח חמישה שקלים ל-60 שיעורים.

גלעד ארדן: אתר "למד" הוא בחינם.

גלעד ארדן: הוא מדבר על אתר אחר.

גלעד ארדן: אני מדבר על אתר בתשלום.

אליעזר כהן: יש אתרים שהם בחינם, ובהם צריך לשים את הספר הזה.

אודי קפלנסקי: "למד" ייכנס לאתר שלהם, יקחו את השאלון ויעתיקו אליהם ויתנו את זה ב-5 שקלים.

גלעד ארדן: יש גם עיתונים באינטרנט.

גלעד ארדן: מה לעשות?

גלעד ארדן: אנשים אוהבים להחזיק זאת ביד.

משה בקר: היושב-ראש, אם אתה תשכנע את האוצר שאחוז אחד מהאגרות שהולכים על מבחני הנהיגה יממן את קיום האתר וגישה חופשית של כולם לאתר הזה, זו יעילות מערכתית פי כמה יותר גדולה.

משה בקר: מה זה?

משה בקר: BIG DEAL.

משה בקר: צריך שלא יהיה מצב שזה עוצר מישהו מכניסה לאתר.

אבי קרמר: כולם מסכימים על הכל, אך צריך ועדת ביצוע.

אבי קרמר: צריך להתחיל לבצע את הדברים.

אבי קרמר: הדברים זזים והדברים תקועים.

אבי קרמר: בשנתיים האחרונות אנו מתחילים לזוז.

אבי קרמר: אתה רואה שמשרד התחבורה מושך, אבל קשה לו גם בדרך הזאת.

אבי קרמר: עם כל הדיונים שעשינו, ואנו משתתפים פה בעשרות דיונים גם מתקופת לנגנטל, בסוף, התוצאה הסופית היא שבעוד עשר שנים נדע שבעניין הפרי-טסט שדיברנו עליו אולי יהיה עוד מגרש אחד.

גלעד ארדן: אתה יודע מה צריך לקרות כדי שכל מה שדיברנו יקרה, כלומר 'יזוז' - שראש הממשלה לא יפנה את גוש קטיף.

גלעד ארדן: אם הוא יפנה, ליברמן ייצא ויבוא שר חדש והוא יעשה בדיקה מחודשת של כל המערכת וזה יקח עוד שנתיים.

גלעד ארדן: המסקנה היא, שכדי להציל את האנשים מתאונות דרכים צריך לא לפנות יישובים.

אליעזר כהן: יש עוד מסקנה: אתה תשוחח עם חברך, שר האוצר.

איציק שידלובסקי: מר קפלנסקי וחבר-הכנסת אליעזר כהן אמרו שהראש של בני ה-18 קצת שונה, ואני מקבל זאת.

איציק שידלובסקי: לכן, אני חוזר על כך שהטסט צריך להיות טסט מחנך, בזה שיסבירו לתלמיד.

איציק שידלובסקי: ממה שהבנתי פה, כמשקיף ושומע פעם ראשונה דיון בנושא הזה, מגרשי ההדרכה הם משהו שאנו מלמדים את התלמיד לפעול בניגוד לאינסטינקט.

איציק שידלובסקי: האם איננו צריכים לעשות זאת לעתים קרובות?

איציק שידלובסקי: אם אנו עושים זאת בפעם אחת, האם זו לא ברכה לבטלה שאנשים יחשבו שהם יודעים לפתור מצבים כאלה?

איציק שידלובסקי: אודי קפלנסקי: זו לא ברכה לבטלה.

איציק שידלובסקי: זה מסוכן מאד.

איציק שידלובסקי: זה סיכון חיים.

איציק שידלובסקי: בדיוק.

גלעד ארדן: איציק שידלובסקי, אני מבין על מה אתה מדבר, ואני מבין את המסר.

גלעד ארדן: היו גם כתבות נרחבות מאד בעיתון.

גלעד ארדן: היו שתי כתבות ב"מעריב" על הסיכון שטמון גם במגרשי ההדרכה.

גלעד ארדן: שוקי שדה, האם יש לך משהו להשיב על זה עכשיו?

שוקי שדה: לא.

שוקי שדה: אני רוצה להוסיף על תוספת לגבי הנהגים.

שוקי שדה: בנוסף לנהגים חדשים, מגרש הדרכה מאגד בתוכו אחת לעשר שנים גם נהגים מקצועיים שיצטרכו לעבור את כל מגרש ההדרכה כרענון.

גלעד ארדן: קראתי בעיתון ולא שמעתי זאת מכם:

גלעד ארדן: האם אתם באמת יודעים לנתח?

גלעד ארדן: לגבי נהג מקצועי, אני יכול לחשוב שזה אכן יועיל לו ברוב המקרים, וגם זה לא בטוח.

אודי קפלנסקי: זה אחת לעשר שנים, ואין לזה שום מסה קריטית של ידע.

אבי גולן: זה אחת לחמש שנים.

אודי קפלנסקי: זה כך, גם אם זה אחת לחמש שנים.

אודי קפלנסקי: מגרש החלקה הוא מסוג הדברים שאם אתה עובר אותו באופן חד-פעמי- - -

אבי גולן: מדובר על מגרש הדרכה ולא על מגרש החלקה.

אודי קפלנסקי: אני יודע והקפדתי בלשוני.

אודי קפלנסקי: מגרש החלקה הוא דבר שאם אתה עובר אותו באופן חד-פעמי, רב הסיכון על הרווח.

דובר: לא לנהגים מקצועיים.

אודי קפלנסקי: זהו מגרש מקצועי וזו חוויה חד-פעמית.

אודי קפלנסקי: האם היית מוכן שהטייס שמטיס אותך לחו"ל יהיה בוגר הדרכה חד-פעמית?

אודי קפלנסקי: אם כן - בהצלחה וטיסה נעימה.

גלעד ארדן: הכוונה היא שזה שאתה מתנסה בקפיצת בנג'י או בצניחה פעם אחת לא הופך אותך להיות צנחן מקצועי.

אבי קרמר: דוקטור בקר הסביר שכל הרעיון הוא יותר של מניעה.

משה בקר: לא להכנס למצבים כאלה.

אבי קרמר: דיברו על היכולת ליצור מצב בו מראים לתלמיד או לנהג שמה שקורה לו במגרש זה בתנאים סטריליים לגמרי, וגם אז הוא לא שולט, ועל אחת כמה וכמה בכביש.

אבי קרמר: צריך להבין שלא להכנס להחלקה זה הרבה יותר בטוח מאשר לנסות לצאת ממנה, ואת זה אתה לומד גם במגרש.

גלעד ארדן: איפה עומד ביצוע המגרשים?

שוקי שדה: זה מכרז עצמאי.

שוקי שדה: תשעה אנשים הגישו זאת לוועדות השונות, וקיבלו אישור שלנו מבחינת התכנון באופן כללי.

שוקי שדה: כרגע, זה רץ בוועדות.

שוקי שדה: נדמה לי, שאנו זימנו אותם לתחילת החודש הבא.

גלעד ארדן: אלו ועדות?

גלעד ארדן: האם זו ועדת מכרזים שלכם?

שוקי שדה: לא.

שוקי שדה: זו ועדה ארצית לבנייה.

משה בקר: זה נושאים של תכנון ובניה כי מדובר בלקיחת שטח ובהכשרתו.

גלעד ארדן: אבל, קודם הוא צריך לדעת שיש לו זכיון מכם להפעיל זאת.

שוקי שדה: לא, זה לא עניין של זכיון.

שוקי שדה: יצא מכרז.

שוקי שדה: יש לך היום מגרש של 100 דונם באיזור ירושלים ואתה רוצה לעשות מגרש - אתה יכול לעשות.

שוקי שדה: עליך לאשר זאת בוועדות הבנייה השונות, כדי שהמגרש הזה יהיה מיועד לדבר כזה ושהוועדות המקומיות והוועדות הארציות יאשרו זאת.

משה בקר: לקחו קרקע חקלאית, ועשו שינוי יעוד.

משה בקר: היו"ר גלעד ארדן: האם זה גם אם לאותו אדם אין שום קשר לתחום הנהיגה?

משה בקר: האם זה רק בזכות זה שהוא בעל קרקע?

שוקי שדה: בטח.

שוקי שדה: יש מפרט מדוייק.

שוקי שדה: זה מסודר.

גלעד ארדן: לא ניכנס לזה.

גלעד ארדן: אציין מספר נושאים שעלו פה כדי לראות איך אנו מקדמים אותם הלאה.

גלעד ארדן: כבר בתחילת תפקידי אמרתי שאין לי כוונה לחזור על כל ועדות החקירה והוועדות שהיו פה, שלדעתי עשו עבודה מאד מקצועית.

גלעד ארדן: כוונתי בתפקיד היא לנסות לראות איך אני דוחף קדימה את הדברים שכבר עלו, למרות שהתפקיד הוא כמובן תפקיד של הממשלה.

גלעד ארדן: אין ועדות ביצוע בכנסת, והממשלה היא הגוף המבצע של מדינת ישראל.

גלעד ארדן: תפקידנו הוא לנסות לזרז אותם ולקיים מעקב, פיקוח ובקרה ולהוות קטליזטור.

גלעד ארדן: יש פה שמונה נושאים שכתבתי, שאני חושב שאנו צריכים לראות איך אנו מקדמים אותם.

גלעד ארדן: גם אגיד ממי הייתי מבקש עדכון בזה.

גלעד ארדן: ראשית, בנושא ספר התיאוריה, שוקי שדה, הייתי רוצה שתעדכן אותנו בלוחות-זמנים צפויים אחרי המכרז.

גלעד ארדן: אתה אומר שההגשה היא עד ה-23 בחודש.

גלעד ארדן: אני רוצה שתודיעו לנו אחר כך מתי אמור להבחר זוכה וכמה זמן יוקצב לזוכה להתחיל לבצע זאת.

גלעד ארדן: שנית, הייתי רוצה גם שתקיימו אצלכם חשיבה ותגידו לי את עמדתכם, ואנסה לדבר על זה עם השר, בנושא הכנסת הסימולטורים ואולי מדובר בדיקת עלויות וכו'.

גלעד ארדן: דוקטור בקר אמר שזה יקרה באופן טבעי, אך אני מעדיף שבאופן טבעי זה יקרה מהר ולא אחרי שברוב העולם או שבכל העולם כבר יש את זה.

גלעד ארדן: אני מדבר על סימולטורים במבחני התיאוריה.

גלעד ארדן: אני יכול להראות לך זאת מהמחקר שעשינו פה.

גלעד ארדן: הורידו מהאינטרנט תמונות איך זה נראה.

גלעד ארדן: לי נראה, שזה דבר שתורם.

גלעד ארדן: יכול להיות שאתם תגידו לי שעמדתכם היא אחרת.

אודי קפלנסקי: זו תוכנה שפותחה בישראל.

משה בקר: כדאי לומר "טכנולוגיות מולטימדיה", ולא סימולטורים שהם בתחום צר.

אודי קפלנסקי: בדיוק כך.

אודי קפלנסקי: נקודתית, התוכנה הזאת היא תוכנת אבחון שפותחה ע"י חברת "קוגניפיט" בראשות פרופסור ברזניץ' ומיוצרת בארץ.

אודי קפלנסקי: כרגע, אין מאחוריה מחקר מלא שמוכיח את היעילות שלה ואת ההצלחה שלה.

אודי קפלנסקי: המחקר הסופי שלהם לא פורסם, למרות שיש להם DATA BASE מלא.

גלעד ארדן: אני תמיד מתקומם, כשאומרים "לא הוכח".

גלעד ארדן: כשמתארים לך מאה פעם מצבים שבהם אתה יכול להתקל בהם ואומרים לך מהי הדרך הנכונה לפעול, אני מניח שזה לא יזיק.

אודי קפלנסקי: זה לא מה שעושים שם.

אודי קפלנסקי: היו"ר גלעד ארדן: אני לא מדבר על זה.

אודי קפלנסקי: אתה החלטת שאני מדבר על "קוגניפיט".

אודי קפלנסקי: זה מה שיש באנגליה.

גלעד ארדן: אני אראה לך אחר כך את מה הוצג.

גלעד ארדן: אם לא נעשתה עד היום חשיבה על שדרוג מבחני התיאוריה בישראל, אני חושב שזה מצדיק דיון.

שוקי שדה: נעשתה חשיבה די עמוקה.

שוקי שדה: זה עדיין לא בא לידי ביצוע, כי אנו עדיין לא מבצעים אותה.

שוקי שדה: נעשתה חשיבה, ונטפל בזה.

שוקי שדה: נבדוק את זה.

גלעד ארדן: יש דברים שאינני סתם אומר.

גלעד ארדן: יש לי בקרוב עוד פגישה עם שר האוצר על זה.

גלעד ארדן: הוא התחייב על דברים שמוכח שיש להם יעילות ויש סבירות גבוהה שיצילו חיי-אדם, ואז יש מצידו רצון להוסיף תוספות תקציביות.

גלעד ארדן: הוכנה לי עבודה יפה ברשות הלאומית בנושא הולכי-הרגל, וזה לא סוכם עדיין סופית אבל שר האוצר כן מוכן להוסיף שם כמה עשרות מליוני שקלים לנושא מעברים.

גלעד ארדן: אני עדיין לא מודיע זאת רשמית, אבל זה הולך לקרות.

גלעד ארדן: גם בנושא לימוד הנהיגה אני חייב לקבל נתונים ולדעת מהן מבחינת

גלעד ארדן: כם העלות והתועלת בכל אחד מהדברים שדיברנו עליהם.

גלעד ארדן: אני גם אשלח לך זאת בכתב.

גלעד ארדן: שלישית, הייתי רוצה לקבל מכם את עמדתכם לגבי מעבר לשיטה של נבחן אחד כל פעם.

גלעד ארדן: מה זה מצריך מבחינתכם?

גלעד ארדן: כמה תוספת של בוחנים צריכה להיות, אם בכלל?

גלעד ארדן: מה לגבי הארכת הטסט ל-40 דקות?

גלעד ארדן: אינני בטוח שהתוספת כל כך יקרה.

מרטין פידלר: אני אעשה 7 מבחנים ביום במקום 14 מבחנים, כך שצריך פי שניים כוח-אדם.

גלעד ארדן: זה לא אומר שאתה חייב לרדת בדיוק לחצי.

גלעד ארדן: אתה אומר שהיום זה 25 דקות לכל נבחן.

מרטין פידלר: אם כך, שמונה מבחנים ביום.

שוקי שדה: אנו גם מגדילים את זמן נבחן אחד, וזו בסך-הכל הורדה בזמן הנבחנים.

לאה ורון: תבדקו זאת, ותגישו הצעה מסודרת.

גלעד ארדן: זה יכול להיות גם 35 דקות במקום 25 דקות.

גלעד ארדן: אני כן מסכים שיש לזה היבט גם פסיכולוגי יותר טוב, שיהיה אחד.

גלעד ארדן: כך זה נראה לי פניו.

גלעד ארדן: יכול להיות שתגידו לי שאני טועה.

אבי קרמר: אפשר לשמוע גם את האחרים.

גלעד ארדן: אינני מומחה בכל התחומים.

גלעד ארדן: רביעית, לגבי נתינת משוב מיידי לנבחנים, אתם מעלים את הטענה לגבי האלימות.

גלעד ארדן: נדמה לי שהרצח עליו דיברת היה באשקלון.

שוקי שדה: זה היה ב-1975.

גלעד ארדן: אינני חושב שזה יהיה הדבר שבגללו צריך לסרב לעולמי עד.

גלעד ארדן: אפשר גם לחשוב על רעיון של נתינת משוב מיידי ולומר מה עשית לא כל כך טוב, ולא לתת עדיין את ההחלטה הסופית.

גלעד ארדן: את ההחלטה הסופית אולי באמת לפרסם בערב.

שוקי שדה: זה יוצר המון ויכוחים.

שוקי שדה: להערכתי, זה מצב לא טוב ולא בריא, כי זה ייצור: למה פתאום אני אמרתי כך?

שוקי שדה: למה כן אמרתי?

שוקי שדה: למה לא אמרתי?

שוקי שדה: אין הגדרה בדיוק מה להגיד.

שוקי שדה: אם תגיד לו "לא נסעת בסדר", מה שהוא יבין מזה זה הרבה יותר גרוע.

גלעד ארדן: לא צריך לומר "לא נסעת בסדר".

גלעד ארדן: עברתי טסט שלישי על רכב ראשון, על אופנוע כבד.

גלעד ארדן: יום או יומיים למחרת לא זכרתי כבר על מה נכשלתי ועל מה אני צריך לעבוד יותר טוב.

גלעד ארדן: הוא יכול להגיד לו: "בנקודה הזאת אולי היית צריך לנהוג כך".

משה בקר: אתה נכשלת: א', ב' ו-ג' - אלה הדברים.

שוקי שדה: אולי נשפר את הכתוב בטופס הכשלון, ואז המשמעות תהיה יותר רצינית.

גלעד ארדן: גם את זה כתבתי.

גלעד ארדן: תקיימו דיון, ותודיע לי מהי עמדתכם לגבי משוב מיידי, כלומר לגבי שדרוג המשוב.

גלעד ארדן: תחשבו על זה.

גלעד ארדן: חמישית, לגבי הארכת זמן הליווי לשישה חודשים, אני אבדוק מה קרה בוועדת השרים לחקיקה, ואם זה מצריך הגשת ערעור ע"י אחד השרים או הגשת הצעת חוק משופרת במשהו - אנו נכין זאת בכנסת.

שוקי שדה: החקיקה עדיין לא הסתיימה.

שוקי שדה: אני יודע שהיתה דיון אחד והיתה אי-הסכמה, ואמרו שיהיה דיון.

שוקי שדה: היו"ר גלעד ארדן: אני לא מכיר מצב של אי-הסכמה.

שוקי שדה: בוועדת שרים לחקיקה או שזה עובר או שזה לא עובר.

אהובה שפיגלמן: זה לא עבר.

גלעד ארדן: אם אהובה שפיגלמן אומרת שזה לא עבר, כנראה שזה לא עבר.

גלעד ארדן: אני מקווה, שהשר יודע או שהזכירו לו שיש לו 14 יום לערער מרגע שזה נופל בוועדת השרים, ואם עברו - הוא לא יכול כבר לערער.

גלעד ארדן: שישית, בנושא לימוד נהיגה בציבור החרדי אני מבקש מכם מסמך על זה.

גלעד ארדן: רחל רותם, כיתבי לי מכתב שאכן יש סירוב, כדי שלא אלך לפנות לכל האדמו"רים שאני מכיר ובסוף יגידו לי: "מה אתה רוצה?

גלעד ארדן: הם, משרד החינוך, בכלל לא הציעו לנו אף פעם".

גלעד ארדן: אני מבקש לקבל גם את רשימת בתי-הספר שלא מתקיימים בהם השיעורים האלה.

גלעד ארדן: שביעית, לגבי המזכירות הפדגוגית, אני מבקש לקבל ממךְ את מועד הישיבה בו הם אמורים לאשר את הפיכת המקצוע למקצוע חובה כדי לגשת לבגרות, וזאת אם הבנתי אותך נכון, או שהם אמורים לדון באותו יום.

רחל רותם: לדון.

גלעד ארדן: האם יו"ר המזכירות הפדגוגית הוא עדיין יעקב כץ?

גלעד ארדן: אני רוצה לשוחח איתו בנושא הזה.

אהובה שפיגלמן: אולי כאן יותר מדוייק לומר שזה יהיה תנאי לקבלת התעודה, ולא חובת היבחנות.

רחל רותם: זה מה שאמרתי.

רחל רותם: זה יהיה ציון בתעודה.

רחל רותם: זה יהיה בדיוק כמו חינוך גופני.

גלעד ארדן: שמינית, לגבי הגדלת מספר השיעורים המינימלי, שוקי שדה, אם תוכל, תן לנו התייחסות לגבי עמדתכם ומה זה אומר.

גלעד ארדן: כמה עולה היום שיעור נהיגה?

שוקי שדה: 70-90 שקל.

יניב לוי: מזמן זה לא עולה 70 שקל.

יניב לוי: שוקי שדה: יש כאלה בפתח-תקוה שנותנים שיעור ב-70 שקל.

יניב לוי: למה אתה אומר לי: "לא"?

גלעד ארדן: למה ארגון מורי הנהיגה שקטים.

גלעד ארדן: כמה עולה שיעור?

אבי קרמר: אין מחיר מומלץ.

אבי קרמר: הממוצע הוא 85 שקל.

גלעד ארדן: כלומר, הוספת שישה שיעורים היא עוד 500 שקל.

אבי קרמר: קודם אמרתי שאנו עושים מהלך גדול מאד, ואני מקווה שמשרד התחבורה יבשיל וזה יבוא בפני השר, שבו כל נושא התוספת לא יהיה רק לגבי שיעור אלא זה יעבור לקטע עיוני יותר שיהיה בתוך בתי-הספר לנהיגה.

אבי קרמר: זה מכלול שלם.

אבי קרמר: ואז, כל כרטיס התלמיד שדיברו עליו עובר שידרוג.

אבי קרמר: הוא כבר נמצא בתהליכים.

שוקי שדה: הוא כבר קיים.

אבי קרמר: אני מקווה מאד שבישיבה הבאה משרד התחבורה, אם הוא יעביר את הוועדה המשותפת שיושבת, הוא יוכל להציג את כל נושא המערך.

אבי קרמר: המערך הזה יתן פתרון ל-90% מהדברים שעלו פה, ונוכל להתקדם באמת לביצוע של הדברים.

שוקי שדה: זה בנושא התיאוריה והמבחן המעשי.

גלעד ארדן: אתם אומרים שמחיר שיעור הנהיגה לא מפוקח.

שוקי שדה: זה לא בפיקוח.

גלעד ארדן: אינני יודע באיזו צורה לעגן זאת, אבל צריך שבאמת החלק העיוני הוא זה שיהווה את התוספת והוא יוסיף אבל לא סכום של 500 שקל.

אבי קרמר: זה בית-הספר העתידי.

אבי קרמר: זו, בדיוק, המסגרת שעליה אנו רוצים עזרה ממשרד התחבורה.

אבי קרמר: אבי גולן: אנו רוצים את עזרת משרד התחבורה.

שוקי שדה: היושב-ראש, זה מה שאנו עשינו.

שוקי שדה: יש לי פה את החוברת, אבל המנכ"ל ראה זאת ולא השר ואני צריך להציג לו זאת.

גלעד ארדן: אני אתאפק.

יניב לוי: בקשה אחת שהיא חלק ממכלול של בעיה - כיום, יש טסט פנימי.

יניב לוי: בקשתנו היחידה היא להפוך את הטסט הפנימי לטסט מגן שבאמת תהיה לו אינדיקציה לפקח.

אבי קרמר: זה חלק מההמלצות.

רחל רותם: בטסט פנימי לוקחים מורה מבית-הספר, לא זה שמלמד, שעושה לך מבחן.

שוקי שדה: זה חייב להיות מנהל מקצועי.

גלעד ארדן: למעשה, זו הפרטה של חצי מהטסט.

יניב לוי: זו לא הפרטה.

יניב לוי: בקשתי היחידה היא שמשרד התחבורה יפקח על הטסטים המגינים.

דובר: זה לא טסט מגן.

אהרן אריאלי: זה רעיון טוב מאד.

אודי קפלנסקי: כשמפקחים על הטסט הפנימי - זה בסדר, אבל כשעושים ממנו מגן - זה משהו אחר.

אבי קרמר: זו פעם ראשונה בהסטוריה שמכניסים איזו-9001 לבתי-ספר לנהיגה.

אבי קרמר: זהו המצב.

אבי קרמר: משה בקר: רוח המשורר היתה שבהכשרה לנהיגה יש שלב שבו אחרי שהתלמיד תרגל במגרש את הדברים הבסיסיים, ואמרנו שמחלקים את לימוד הנהיגה לשניים, הוא עושה במגרש את כל אותם דברים שמראים שהוא שולט ברכב לפני שהוא יוצא.

אבי קרמר: המלצת הוועדה היתה, שהמנהל המקצועי של בית-הספר יעשה איתו את הטסט הפנימי של בית-הספר כדי להגיד: "בדקתי אותו.

אבי קרמר: היה מורה אחר.

אבי קרמר: לדעתי, הוא עכשיו שולט ברכב ובשל לצאת עכשיו לכביש".

אבי קרמר: למה הדבר דומה?

אבי קרמר: בדיוק כמו בניסוי, ב-PILOT, שנעשה כרגע, שזה רק לגבי הבחינה.

אבי קרמר: לגבי הבחינה, הוא אומר: "לפני שאני יוצא איתו לתנועה, אני רוצה לראות אם הוא שולט ברכב.

אבי קרמר: אינני רוצה שייכשל לי בדברים בסיסיים וכו'".

אבי קרמר: לכן, העניין הזה של מה שנקרא "המבחן הפנימי" זה מבחן מגן, אם הוא יכול להיות מבחן מגן, רק למרכיב של שליטה ברכב והוא לא עוסק בכל ההיבטים של הסתדרות בתנועה וקבלת החלטות.

גלעד ארדן: אנו חייבים לסיים, והייתי רוצה להמשיך זאת אחר כך.

גלעד ארדן: רחל רותם, אם אפשר, אני מבקש למסור לי ביומיים או בשלושת הימים הקרובים את הנושאים של בתי-הספר והמזכירות הפדגוגית.

גלעד ארדן: אני נועל את הישיבה.

גלעד ארדן: אני מודה לכולם.