ועדת המשנה לבדיקת משך ההליך המשפטי, כנסת 16, פרוטוקול מספר 3, 2004-03-22 11:25

אופיר פינס-פז: שלום לכולם.

אופיר פינס-פז: אנחנו ביום קצת בעייתי לקיים דיון בנושאים שבשגרה, אבל ננסה להתמקד בנושא הדיון כי אני הוא חשוב בעיניי.

אופיר פינס-פז: בוועדת חוקה, חוק ומשפט פועלת ועדת משנה בראשותי שעושה screening על בית-המשפט הישראלי בכל מה שקשור לעומס העבודה בערכאות השונות.

אופיר פינס-פז: התחלנו מהקל לכבד: מבית-המשפט העליון למחוזי ומהחוזי לשלום, ואין ספק שבערכאת השלום מתרכזים כלל התיקים והתביעות, ומשום כך היא הערכאה הכבדה ביותר, ויש בה כמובן הכי הרבה בתי-משפט ושופטים, הכי הרבה מידיינים.

אופיר פינס-פז: אני מבין שהכנתם עבורנו מצגת קצרה שנצפה בה, ולאחר מכן נקיים דיון וננסה ללמוד כמה שאפשר על ההתנהלות, על המצוקות ועל הדרכים להתמודד אתן.

אופיר פינס-פז: בבקשה, כבוד השופט ארבל.

דן ארבל: אנחנו באנו כאן בייצוג מאוד רחב משום שבתי-משפט השלום הם כל-כך גדולים.

דן ארבל: נמצאים פה נשיאים של בית-משפט השלום, חלק בתוקף תפקידם כנשיאים וחלק מנציגות השופטים, וסגני נשיא שאחראים על בתי-משפט למשפחה ולתעבורה שביקשתם שנביא.

דן ארבל: מציג את הנוכחים.

דן ארבל: ראשית נציג מצגת קצרה שתבהיר איך המערכת הזאת מורכבת, ואחר-כך נתחבר למערכת באינטרנט שבה אפשר לקבל כל נתון שנרצה.

דן ארבל: יש לנו כאן הפרישה של בתי-משפט השלום שכפי שציינת הם המערכת העיקרית שנותנת את השירות לאזרח, והיא המערכת העיקרית שנפגשת עם האזרח; היא פרושה בכל הארץ, בכל אותן ערים שאתה רואה פה.

דן ארבל: מחולקת לשישה מחוזות: ירושלים, תל-אביב, דרום, חיפה, מרכז והצפון.

דן ארבל: בכל מקום מצוינות הערים שבהן נמצאים בתי-משפט שלום.

דן ארבל: המבנה שלהם הוא, כמובן, מבנה של ערכאה ראשונה.

דן ארבל: כפי שרואים מימין, היא מחולקת לעניינים אזרחיים ופליליים שהערעורים עליהם מופנים לבית-המשפט המחוזי, ומשמאל אנחנו רואים את העניינים השונים שיש בהם אגפים מיוחדים בבית-משפט השלום: משפחה, תביעות קטנות, עניינים מקומיים, תעבורה, נוער, שכירות – זניח מאוד היום – ועדות שונות – שזה מאוד לא זניח, אלה כל בתי-הדין המנהליים: ועדות הנכים למיניהם, ועדות הערר למיניהן וההוצאה לפועל שנמצאת ליד כל בית-משפט שלום.

דן ארבל: הערכאה הראשונה לעניינים אזרחיים על-פי סעיף 51 לחוק בתי-המשפט דנה בעניינים של עד 2.5 מיליון שקל.

דן ארבל: אנחנו העלינו את הסמכות, נדמה לי שזה היה בתקופתך בתור יושב-ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט.

אופיר פינס-פז: כתבתי על זה השבוע לשופט אור.

דן ארבל: תביעות מקרקעין; חוץ מענייני בעלות במקרקעין בלי הגבלת סכום נידונים בבית-משפט השלום תביעות שכנגד לתביעות אזרחיות ללא קשר לסכום.

דן ארבל: צריך להעיר, שגם אם התביעה מוגשת על מיליון שקל התביעה הנגדית יכולה להיות מוגשת גם על 10 מיליון שקל, והיא נדונה בבית-משפט השלום.

דן ארבל: תביעות אזרחיות בהתאם לחוק למניעת מפגעים סביבתיים.

דן ארבל: החוק המיוחד הזה נתן את כל הסמכויות לבית-משפט השלום.

דן ארבל: בית-הדין לשכירות שהוא שריד הולך ונעלם לאותם מבנים ומקרקעין שהם עדיין תחת חוק הגנת הדייר, והם הולכים ופוחתים במשך השנים.

דן ארבל: ערכאה ראשונה בעניינים פליליים: עברות של עד 7 שנות מאסר ועברות מסוימות על-פי פקודת הסמים שדינם למעלה מ- 7 שנות מאסר, אבל בית-משפט השלום מוגבל עד 7 שנות מאסר לכל עברה.

אופיר פינס-פז: אז איך מועברים התיקים האלה?

דן ארבל: התיקים מועברים על-פי החלטת פרקליט המחוז.

דן ארבל: הוא מחליט בדרך-כלל על-פי חומרת העברת; למשל, אם יש יבוא או סוחר סמים שייבא לארץ קילוגרמים של הרואין או קוקאין---

אופיר פינס-פז: על-פי התביעה בעצם.

דן ארבל: כן, על-פי כתב האישום.

דן ארבל: אם כתב האישום חמור מאוד הוא מגיש אותו במחוזי; אם כתב האישום פחות חמור הוא מגיש אותו בשלום.

דן ארבל: בית-הדין לתעבורה דן בעברות תעבורה בהתאם לסעיף 25 לפקודת התעבורה.

דן ארבל: בית-המשפט לעניינים משפחה נוסד ב- 95' והפך לבית-משפט מוצלח וחשוב מאין כמוהו.

דן ארבל: הוא דן, כמובן, בעניינים המעמד האישי על סכסוכים בין בני זוג ועניינים שונים של המעמד האישי, כמו אבהות, תביעה למזונות, אימהות, החזרות קטין חטוף, קביעת גיל ושם – על אנשים שמערערים על גילם – ענייני ירושה, אימוץ, התרת נישואים ויחסים בין בני זוג.

דן ארבל: בית המשפט לתביעות קטנות, סמכותו היום הועלתה עד 17,800 שקלים; הוא בית-משפט לאזרח הקטן, לא מיוצגים שם על-ידי עורכי דין, אלא אם יש רשות מיוחדת של בית-המשפט.

אופיר פינס-פז: כמה תביעות יש שם בשנה?

דן ארבל: עוד מעט ניתן את הנתונים.

דן ארבל: בית-המשפט לעניינים מקומיים דן בעברות על-פי פקודת העיריות, המועצות המקומיות ועברות על חוק התכנון והבנייה, רישוי עסקים, מניעת מפגעים, בריאות העם, חוק חינוך חובה, חוק המים – כל העניינים המוניציפליים.

דן ארבל: מצבת השופטים: מחוז ירושלים מונה 43 שופטים ופועל בבית-משפט גדול בירושלים ובבית-משפט קטן יותר בבית-שמש.

דן ארבל: יש בו צוותי שופטים שמתמחים בנושאים שונים, ובשנתיים האחרונות נכנס ביוזמת סניף שלו לשיטת המנ"ת (מערכת ניהול תיקים), ועושה אותה בדרך ייחודית לו.

דן ארבל: גם בתחום הפלילי יש שם כמה פרויקטים ייחודיים.

דן ארבל: הוא מאופיין באוכלוסייה גדולה דוברת ערבית.

דן ארבל: בית-משפט השלום בתל-אביב הוא בעל מספר התיקים הגדול ביותר.

דן ארבל: כתוב שם 30% מסך התיקים המתנהלים בכל בתי-המשפט בארץ, אבל זה לא מדויק – זה 30% מכלל התיקים המתנהלים בבתי-משפט השלום בארץ.

דורית ואג: פה כתוב 50 בכלל.

דן ארבל: תיקנו את זה, זה לא נכון.

דן ארבל: בתחום האזרחי החלה לפעול בו בשנת 2003 המשמרת השנייה שפועלת בהצלחה מרובה; יש בה 10 שופטים.

דן ארבל: את התחום הפלילי מאפיינים תיקים בעלי חשיבות מסחרית גדולה: תיקים של הרשות לניירות ערך, למשל; כמות גדולה של מעצרים, חלק גדול מהעצורים באבו-כביר מובאים אליו; ועדות ערר שונות, בעיקר חוק נכי נרדפים הנאצים, חוק נכי משרד הביטחון.

דן ארבל: המחוז כולל גם את בית-המשפט לענייני משפחה ברמת-גן, הגדול ביותר מבין בתי-המשפט למשפחה.

רשף חן: הריכוזיות הזאת למערכת, נוחה או מקשה?

רשף חן: מה אתם הייתם מעדיפים?

דן ארבל: מבחינת טיב העבודה של השופטים או הניוון השיפוטי אנחנו מעדיפים לעבוד במרכזים גדולים, משום שבהם אנחנו יכולים לעשות התמחויות.

דן ארבל: בבית-משפט של שני שופטים כל אחד מהם עוסק בכול; במרכז גדול כמו תל-אביב או מחוז מרכז או ירושלים או חיפה אפשר לחלק את השופטים למחלקות מתמחות, ומבחינת הציבור זה ודאי יותר טוב, וזו גם ההמלצה של רוב הוועדות ושל רוב מומחי הניהול.

דן ארבל: מצד שני, יש מקומות שאין לנו בררה, אנחנו צריכים לתת שירות לאזרח.

דן ארבל: למשל, הקמנו בית-משפט בבית-שאן משום שהתושבים בבית-שאן צריכים שירות משפטי.

דן ארבל: ברור שזה פחות יעיל כששופט אחד עושה את הכול.

דן ארבל: ההעדפה שלנו היא לעבוד במרכזים גדולים שמאפשרים מתן שירות יותר טוב, יותר התמחויות וכדומה.

דן ארבל: בבתי-משפט השלום במחוז מרכז יש 67 שופטים, והוא מורכב מ- 6 בתי-משפט.

דן ארבל: הוא מחוז גדול.

דן ארבל: בית-המשפט הראשי שלו הוא בראשון לציון כי זה בית-משפט חדש וחדיש.

דן ארבל: הוא מחוז מוביל מבחינת חידושים.

דן ארבל: בדרך-כלל כל פרויקט שמתחילים אתו בפיילוט מתחילים במחוז מרכז, לבד ממשמרת שנייה שהתחלנו אותה דווקא בתל-אביב.

אופיר פינס-פז: תסביר לי משהו שאני לא מבין.

אופיר פינס-פז: מבחינת כמות האוכלוסייה, בית-משפט מחוז מרכז הרבה יותר גדול מתל-אביב – הרצליה.

דן ארבל: חצי-חצי בערך.

אופיר פינס-פז: לא.

דן ארבל: תל-אביב זה גוש דן.

אופיר פינס-פז: כתוב "תל-אביב – הרצליה".

דן ארבל: מבחינת אוכלוסייה תל-אביב כוללת את רמת-גן, בני-ברק.

דן ארבל: זה חצי-חצי.

דן ארבל: יש בערך 3 מיליון תושבים במחוז תל-אביב והמרכז, מחציתם בגוש דן ומחציתם במחוז מרכז.

דן ארבל: נכון שאין פה פרופורציה, בתל-אביב יש יותר שופטים – 101 שופטים לעומת 67---

אופיר פינס-פז: יש שם גם הרבה יותר תיקים.

דן ארבל: יש הרבה יותר תיקים משום שרוב משרד עורכי הדין נמצאים בתל-אביב ומגישים לשם את התיקים.

דן ארבל: חיפה דומה בגודלה למחוז מרכז – 64 שופטים; היא כוללת את בתי-המשפט בחיפה, בקריות, בעכו ובחדרה.

דן ארבל: המבנה המרכזי נמצא, כמובן, בחיפה, וזה עתה הוא עבר להיכל החדש הגדול ביותר בארץ; בקריות יש גם-כן בית-משפט חדיש ומוצלח; בחדרה בית-המשפט במבנה גרוע ורעוע שהגיע הזמן לטפל בו; ובעכו – מבנה יפה.

דן ארבל: מצבת השופטים במחוז דרום היא 37 שופטים.

דן ארבל: זה מחוז קטן יחסית מבחינת השופטים, אבל הכי גדול בשטח; משתרע מאשדוד ועד אילת, והפרישה הגיאוגרפית שלו קצת מקשה על תפעולו.

דן ארבל: נשיאו, השופט מכליס, נמצא כאן.

דן ארבל: במסגרת המחוז פועלים בתי-משפט לענייני משפחה בבאר-שבע ובאשדוד.

דן ארבל: יש בית-משפט בבאר-שבע, באשדוד, באשקלון, בקריית גת – פועל שם מנ"ת בהצלחה רבה.

דן ארבל: מחוז צפון הוא הקטן ביותר, ובו 28 שופטים.

דן ארבל: גם הוא משתרע על שטח גיאוגרפי גדול, על כל הגליל, כולל בית-המשפט בנצרת שהוא העיקרי בהם, והוא יושב במבנה מאוד יפה וחדיש.

דן ארבל: בעפולה המבנה עלוב ובכלל אינו ראוי להיות בית-משפט; בקריית שמונה יותר עלוב מעפולה, במקום שאם היית רואה אותו לא היית מאמין שזה בית-משפט; בית-המשפט בטבריה גם-כן לא בסדר, יושב בתחנת משטרה, אם כי המבנה הוא בסדר.

דן ארבל: הבאנו לשם את שר המשפטים.

דן ארבל: אנחנו עושים מאמץ עם האוצר כדי שבתי-המשפט לא יהיו בתוך תחנות משטרה; במסעדה יש בית-משפט קטן שמשרת את האוכלוסייה הדרוזית ברמת הגולן; בקצרין, בבית-שאן ובצפת יש גם כן בתי-משפט קטנים שנשלחו לפריפריות כדי לתת שירות.

דן ארבל: משנת 1980 עד 2003 אנחנו רואים בגרף התחתון שהוא גרף המלאי את כל המלאי.

דן ארבל: במשך כל השנים עד 1998 אנחנו רואים עלייה גדולה מאוד במלאי שמייצגת נסיגה של בתי-המשפט ופיגור.

דן ארבל: משנת 1998 אנחנו רואים התייצבות ואפילו ירידה, וזאת בדיוק השנה שהתחלנו להפעיל מנ"תים בישראל, ואף על פי שמספר השופטים לא הדביק את קצב גידול התיקים אנחנו הצלחנו להגיע לאיזון ואפילו לירידה קטנה במלאי, ואני מקווה שאנחנו עוד נשפר את זה בעתיד.

אופיר פינס-פז: אני מודה לכם על המצגת, ואני רוצה להיכנס עכשיו לתוך התמונה.

אופיר פינס-פז: יש נתונים על 2003?

דן ארבל: יש.

אופיר פינס-פז: אז אני מבקש נתונים של כל בית-משפט לחוד, כמות תיקים נכנסת וכמות תיקים יוצאת.

דן ארבל: אני מדגיש שאנחנו נמצאים במערכת שמחוברת לאינטרנט ולא במצגת.

דן ארבל: לכן כל נתון שאנחנו רואים כאן כל אחד יכול להעלות באינטרנט ולמצוא את הנתון.

דן ארבל: הנתונים מעודכנים מ- 1 במרס 2004.

דן ארבל: כאן אנחנו רואים את הנתונים של בתי-משפט השלום ב- 2001-2003.

דן ארבל: ב- 2003 נפתחו כ- 611 אלף תיקים.

אופיר פינס-פז: זה כללי?

דן ארבל: כללי, בכל בתי-משפט השלום.

דן ארבל: נסגרו 597 אלף תיקים.

דן ארבל: 2003 היא שנה קצת מטעה מבחינה סטטיסטית משום שהייתה שביתה של 3 חודשים.

אופיר פינס-פז: בסדר, בשביתה גם קשה להגיש בקשות, זה לא רק שקשה לסגור תיקים.

דן ארבל: השביתה מטעה מבחינה סטטיסטית משום שבמשך תקופה ארוכה לא הוגשו תיקים וגם לא נסגרו תיקים מכיוון שאי-אפשר היה לקבל פסקי דין בהיעדר הגנה.

דן ארבל: 2002 היא שנה יותר מייצגת, ובה נפתחו 646 אלף תיקים ונסגרו 631 אלף תיקים, זה מעיד על כמעט איזון בבתי-משפט השלום.

דן ארבל: אני אדבר תכף על בתי-משפט למשפחה.

אופיר פינס-פז: שאלתי אם זה לגבי כל הערכאות.

דן ארבל: לא, נתתי רק את השלום בלי תביעות קטנות, בלי משפחה ובלי תעבורה.

דן ארבל: אנחנו לא מערבבים את זה כי אלה סוגים שונים.

אופיר פינס-פז: אז קודם כל הפער בין פתיחות לבין סגירות ב- 2003 הוא מינוס 14 אלף; ב- 2002 הוא מינוס 15 אלף.

אופיר פינס-פז: אותו דבר.

דן ארבל: כן, רק הכמויות קטנות יותר בגלל שלושת חודשי השביתה.

אופיר פינס-פז: אבל עדיין יש מגמה גדולה יותר של כניסת תיקים מאשר יציאה בבית-משפט השלום.

אופיר פינס-פז: אומנם זיהינו אותו בבית-משפט העליון, אבל היו לעניין הזה הסברים והוספנו בשביל זה שופט.

אופיר פינס-פז: במחוזי נדמה לי שזה לא כך.

דן ארבל: במחוזי גמרו קצת יותר תיקים ממה שנכנסו.

אופיר פינס-פז: במחוזי הייתה מגמה הפוכה.

אופיר פינס-פז: איפה המקרים הבעייתיים?

אופיר פינס-פז: באילו בתי-משפט המצב הוא החמור ביותר מהבחינה הזאת?

דן ארבל: המצב מתפזר.

אופיר פינס-פז: אולי יש בית-משפט מסוים שבו הפערים הרבה יותר גדולים.

דן ארבל: אין דבר כזה.

אופיר פינס-פז: אני לא מדבר על הפתרונות.

אופיר פינס-פז: השאלה היא באיזה בית-משפט שלום המצב הוא הגרוע ביותר מבחינת פתיחה מול סגירה של תיקים.

דן ארבל: זה מפוזר כמעט שווה בשווה.

אופיר פינס-פז: באיזה בית-משפט המצב הוא הטוב ביותר?

משה מכליס: לדעתי, אצלי כרגע.

משה מכליס: מתוך 79 אלף תיקים שהוגשו גמרנו 83 אלף במחוז דרום ב-2003.

אופיר פינס-פז: מחוז דרום הוא היחיד?

משה מכליס: לא היחיד, אמרתי, אחד מהם.

אופיר פינס-פז: אני רואה שאתם לא חוסכים לי עבודה.

אופיר פינס-פז: אני מבקש פירוט לפי בתי-משפט.

אופיר פינס-פז: מה הנתון בבית-משפט השלום בתל-אביב?

דן ארבל: בתל-אביב נפתחו ב- 2002 236 אלף תיקים ונסגרו 221 אלף תיקים.

רשף חן: המלאי גדל.

רשף חן: בחיפה המלאי קטן.

דן ארבל: בחיפה המצב היה יותר טוב.

אופיר פינס-פז: אני מעדיף לדבר על 2003 משום שזו השנה האחרונה.

אופיר פינס-פז: יש בה פחות בכל התחומים.

דן ארבל: בסדר.

דן ארבל: אני רק ציינתי שצריך להיזהר מהנתונים בגלל השביתה.

אופיר פינס-פז: אתה צודק.

דן ארבל: ב- 2003 יש מגמה חיובית בחיפה, הסתיימו יותר תיקים מאשר נפתחו; בתל-אביב יש מגמה שלילית: 223 אלף נפתחו, 208 אלף נסגרו; במחוז ירושלים המגמה היא חיובית: נפתחו 39 אלף, נסגרו 49 אלף; במחוז הצפון יש פתיחה של 58 אלף וסגירה של 57 אלף; במחוז המרכז: 137 אלף נפתחו, 131 אלף נסגרו; ובמחוז הדרום: 79 אלף נפתחו, 83 אלף נסגרו.

רשף חן: כלומר, בתל-אביב ובמרכז יש כרגע בעיה, לפחות ב- 2003.

אופיר פינס-פז: אלה שני המקומות הגדולים.

דן ארבל: נכון, שם יש העומסים הגדולים ביותר.

דורית ואג: המספרים האלה גם לא כוללים את תביעות קטנות?

דן ארבל: לא, הם רק שלום.

אופיר פינס-פז: בגלל הגודל והמורכבות יכול להיות שיש יותר קושי---

יהודה פרגו: יש בו מספר התיקים הפליליים הגדול ביותר בארץ.

אופיר פינס-פז: אני בטוח.

דן ארבל: יש לי בקשה לכל הנשיאים: אתם לא מייצגים כאן כל אחד את המחוז שלו, אלא את מערכת בתי-המשפט.

רשף חן: אני חושב שזו דרישה שהציבור לא יכול לעמוד בה.

דן ארבל: אני יודע שקשה לכם, אבל תזכרו שאנחנו מופיעים כאן מול הכנסת.

אופיר פינס-פז: לימדו אותי שכל מי שבא לוועדת חוקה צריך להגיד רק את האמת, את כל האמת ושום דבר מלבד האמת.

דן ארבל: נכון.

אופיר פינס-פז: אני מבקש מהתביעה או מההגנה לא להנחות את העדים.

רשף חן: יש לכם נתון לגבי איזה חלק מהתיקים האזרחיים בתל-אביב נובע מהתניות שיפוט אחידות שמפנות את כל התיקים לתל-אביב?

דן ארבל: אנחנו לא יכולים לדעת.

דן ארבל: אני לא מכיר פניות שיפוט, אולי בחברות ביטוח אולי.

רשף חן: כמעט בכל החוזים האחידים בארץ יש פניית שיפוט אחידה לתל-אביב, ולהערכתי, זה מפנה חלק גדול מאוד מהתיקים---

דורית ואג: זה כרגע בתיקון.

רשף חן: אני יודע, זה הרקע לשאלה הקודמת שלי, האם מבחינת

רשף חן: כם זה חיובי או שלילי.

דן ארבל: מבחינת מספרי השופטים אנחנו לא בתקינה מדויקת, אבל במשך השנים המערכת התכווננה לפי מספרי התיקים לכל מקום, כך שמספרי השופטים היחסיים תואמים – פחות או יותר – את כמות התיקים בכל מקום.

דן ארבל: יכול להיות שאם באופן מלאכותי ניקח את מחצית התיקים מתל-אביב ונעביר אותם למחוז מרכז זה ייצור משבר המערכת.

רשף חן: אם יבטלו את ההתניות האלה, הם פשוט יתפזרו באופן טבעי לפי מקומות העסקאות.

דן ארבל: יכול להיות, אבל תיקח בחשבון שיש ריכוז עצום של משרדי עורכי דין בתל-אביב שיש להם אינטרס מאוד חזק להגיש את התיקים בתל-אביב כי זה קרוב להם למשרד, ואנחנו לא רואים בזה דבר שלילי, אם זה נוח להם, למה לא?

רשף חן: למה לא מבחינתי, לפחות, לא קשור למערכת, זה האינטרס של אותו מתדיין בקריית שמונה שכל אשמתו היא שהוא קנה כרטיס טיסה מ"אל-על", ועכשיו הוא צריך להידיין בתל-אביב.

רשף חן: זה אינטרס צדק, לא אינטרס מערכתי.

דן ארבל: במקרים של נוחות אפשר להגיש בקשה להעביר את הדיון מטעמי נוחות.

דן ארבל: אבל המקרים האלה לא כל-כך נפוצים, אלה מקרים די נדירים.

דן ארבל: ה- bulk הגדול של תיקים בבתי-משפט השלום הוא דווקא של תיקים אזרחיים בסכומים קטנים מאוד, עד 10000 או 20 אלף שקל, שאינם מוגשים לבית-משפט לתביעות קטנות מפני שמגישים אותם תאגידים: בנקים, חברות ביטוח, מוסדות שונים שמגישים תביעות כספיות נגד חייבים.

דן ארבל: עורכי הדין שלהם מרוכזים באמת בתל-אביב, והם מגישים את התביעות בתל-אביב.

משה מכליס: הגישו לי עכשיו באשדוד 4800 תיקים של מד"א נגד כל תושבי הדרום כי עורך-הדין הוא תל-אביבי, והכי קרוב לו זה אשדוד.

דן ארבל: לפני שיצחק אומר משהו על בית-משפט למשפחה אני רוצה לציין את הפרישה.

דן ארבל: הפרישה המחוזית היא בין כל המחוזות; בבית-משפט למשפחה אחד הדברים המאפיינים הוא שאנחנו מאוד לא רוצים פיזור יתר כי כל בית-משפט למשפחה מחייב יחידת סיוע, יחידה שמורכבת מעובדים סוציאליים, שנותנת את הסיוע למתדיינים.

דן ארבל: מלבד זאת, בבית-משפט למשפחה רצוי שיהיה ריכוז של 3-4 שופטים ולא שופט בודד.

דן ארבל: קשה לרכז את השירות בבית-משפט קטן.

דן ארבל: לכן מבחינה זו בבית-משפט ברמת-גן במחוז תל-אביב הוא נותן השירות הטוב ביותר, ואני מקווה שגם במחוז מרכז ובמחוזות חיפה וירושלים ייפתחו בתי-משפט גדולים יותר, ובהמשך גם במחוזות האחרים.

אופיר פינס-פז: כמה בתי-משפט לענייני משפחה יש בכלל?

דן ארבל: יש 6 במחוזות השונים, אבל לחלק מהם יש פיזור מסוים.

דן ארבל: למשל, בבאר-שבע יש לנו גם באשדוד וגם בבאר-שבע.

אופיר פינס-פז: כמה תיקים הוגשו?

דן ארבל: ב- 2002 הוגשו 100 אלף תיקים; וב- 2003 – 98 אלף.

דן ארבל: נסגרו ב- 2003 – 103 אלף.

דן ארבל: כלומר, אנחנו באיזון טוב, קצת יותר תיקים נסגרו ממה שנפתחו; וב- 2002 גם-כן, בערך אותו דבר.

דן ארבל: אני רוצה לציין שזה אחרי תקופה שהיה פיגור גדול בבית-משפט למשפחה.

דן ארבל: בתקופת הפתיחה הייתה לנו תקופה קשה כי בבת-אחת עברו התיקים מבית-המשפט המחוזי, ונוצרה בעיה קשה במיוחד במחוז תל-אביב, אבל היום אנחנו באיזון.

אופיר פינס-פז: מאז שבית-המשפט לענייני משפחה נפתח הוא משמש במידה רבה גם מקור תחרות לבית-הדין הרבני.

אופיר פינס-פז: מה קרה לבית-הדין הרבני מאז?

יצחק שנהב: התייבש.

יצחק שנהב: אלמלא העלייה הרוסית הוא היה מתייבש לגמרי.

אופיר פינס-פז: כמה תביעות יש שם, לפי דעתך, אם פה יש 100 אלף בשנה?

יצחק שנהב: יש אצלנו כ- 27 אלף בשנה.

דן ארבל: לא, דבר באופן כללי.

אופיר פינס-פז: כמה תביעות יש לבית-דין רבני בשנה?

אופיר פינס-פז: למישהו יש מושג?

דן ארבל: בערך 50 אלף תיקים בשנה, אבל צריך לדבר עם אלי בן-דהן.

יצחק שנהב: עורכי-הדין התחילו להבין שבית-הדין למשפחה נותן להם השירות הטוב ביותר, וניגשים ישר לבית-משפט לענייני משפחה.

אופיר פינס-פז: את יכולה לברר רגע אצל בן-דהן?

דורית ואג: כמה בקשות מוגשות?

אופיר פינס-פז: כמה תביעות יש בשנה?

אופיר פינס-פז: מעניין אותי היחס ביניהם.

יצחק שנהב: שנתיים לא דנתי בבקשה לטענת חוסר סמכות לבית-הדין הרבני.

יצחק שנהב: בדרך-כלל כשהופעתי במחוזי כעורך-דין כל דיון בכל תביעה היה קודם כל חוסר סמכות לבית-הדין הרבני.

יצחק שנהב: המאבק היה הרבה יותר צפוף.

יצחק שנהב: אני לא זוכר אצלי בשנתיים האחרונות בקשה להעביר סמכות לבית-הדין הרבני.

יצחק שנהב: שאלתי את חבריי, וגם הם אמרו שאצלם זה דליל לעומת העבר.

יצחק שנהב: בית-המשפט הוכיח את עצמו מהבחינה הזאת, והציבור היום בוחר את הערכאה היעילה יותר.

יצחק שנהב: יש לנו יחידת סיוע, ויש לנו מנ"ת בחלק מהנושאים, והשירות הטוב הוא שעושה את הכול.

אופיר פינס-פז: כמה תיקים יש בתעבורה?

דן ארבל: ב- 2003 נפתחו 165 אלף תיקים, נסגרו 170 אלף תיקים.

דן ארבל: בית-משפט לתעבורה סוגר קצת יותר תיקים.

דן ארבל: אותה תמונה יש ב- 2002.

רשף חן: למעט מחוז צפון.

דן ארבל: אני מדבר כרגע באופן כללי.

רשף חן: כן, אבל אנחנו רואים שכולם תורמים להפחתה, למעט מחוז צפון.

יהודה פרגו: זה זניח.

אופיר פינס-פז: מהו אורך חיי תיק ממוצע בתעבורה?

דן ארבל: אני מבקש לציין שהנתונים פתוחים באינטרנט לאזרח.

דן ארבל: אורך חיי תיק בתעבורה הוא מהקצרים במערכת מטבע הדברים, כי אנחנו מודדים ממוצע.

דן ארבל: כמובן, אין דומה אורך חיים של תיק של תאונה קטלנית לאורך חיים של תיק של דוח.

אופיר פינס-פז: אז מה הממוצע?

דן ארבל: הממוצע הוא 3 חודשים.

אופיר פינס-פז: מה התיק הכי ארוך אצלכם?

דן ארבל: תאונה קטלנית.

אופיר פינס-פז: יש תיקים שנמשכים למעלה משנה או שנתיים?

אטליא וישקין-פלורל: על תאונה קטלנית – שנה-שנתיים.

אטליא וישקין-פלורל: חוץ מזה יש בעיה של אנשים שעוזבים את הארץ---

אופיר פינס-פז: מה התיק הכי ארוך שנמצא היום בבית-המשפט?

אופיר פינס-פז: אלה הנתונים שמעניינים אותי, וזה כמובן קיצוני ולא משקף.

אמנון כהן: זה לא משקף, יש אפילו תיקים מ- 89' משום שזה תיק שנגמר, הלך למחוזי, הלך לעליון והעליון מחזיר את זה, אז נשאר תיק מ- 89'.

אופיר פינס-פז: יכול להיות שבית-משפט העליון לא היה צריך להחזיר.

אמנון כהן: זו שאלה אחרת, אבל יש תיקים מ- 89' שנגמרו.

אופיר פינס-פז: בית-משפט עליון צריך להכריע בתיקמ- 89' ולא להחזיר.

רונן שוורץ: יש תיקים של נוער שנשארים פתוחים במכוון הרבה מאוד שנים.

רונן שוורץ: גם במשפחה.

אופיר פינס-פז: מה תיק התעבורה הכי ותיק שיש לנו היום?

רונן שוורץ: אני לא רוצה לקפוץ בין הדוחות.

אופיר פינס-פז: אנחנו בדוח של התעבורה.

רונן שוורץ: אנחנו במשך זמן של תעבורה, אתה יכול לראות באותה הזדמנות את משפחה ושלום---

אופיר פינס-פז: טוב.

רשף חן: יש לכם בנתונים הסטטיסטיים האלה נתונים קצת יותר מתוחכמים של סטיית תקן, חציון, דברים שייתנו תמונה קצת יותר אמיתית.

דן ארבל: במערכת הפנימית שלנו אנחנו יכולים לחדור לתיק עצמו ולראות מה קרה בו בדיוק ולחקור אותו, אבל אני לא מאפשר את זה לקהל הרחב.

רשף חן: אני לא התכוונתי לזה.

רשף חן: התכוונתי ברמה הסטטיסטית לתת תמונה שתיתן לנו פחות או יותר את הפעמון, מפני שכל התיקים יכולים להיות בני 3 חודשים – וזה מצב מצוין – ויכול להיות מצב שיש אלף תיקים שהם יומיים.

רונן שוורץ: תיאורטית זו לא בעיה.

רשף חן: אני חושב שכדאי לעשות את זה.

אופיר פינס-פז: יש פה המת\

אופיר פינס-פז: לצה שתעשו את זה.

רשף חן: זה ייתן גם לכם תמונה יותר נכונה של מה שקורה.

דן ארבל: במשפחה אורך החיים של תיק ב- 2002 היה 7.57 חודשים; ב- 2003 – 8.59 חודשים.

דן ארבל: הממוצע מעוות קצת בגלל 3 החודשים האחרונים, לכן אנחנו נעים בעצם סביב 8 חודשים.

רונן שוורץ: יש הבדלים בין המחוזות השונים.

רשף חן: בכל הפרמטרים יש בעיה בתל-אביב שהיא יוצאת דופן לעומת מקומות אחרים.

דן ארבל: בבית-משפט השלום הממוצע של אורך תיק הוא 8.75, 8.82 – קרוב ל- 9 חודשים ממוצע.

אופיר פינס-פז: זה כללי.

דן ארבל: כללי, בכל בתי-משפט השלום.

אופיר פינס-פז: אפשר לראות את זה לפי אזרחי ופלילי?

דן ארבל: ברמת מחוז בירושלים אורך החיים הגבוה; בחיפה גם-כן; במחוז תל-אביב הוא נמוך דווקא – 7.92; ובמחוז מרכז הוא נמוך – 7.51.

אופיר פינס-פז: שתדעו, לגבי הרבניים, זה לא 50 אלף, אלא 72 אלף.

דן ארבל: אל תסמוך על הספירה שלהם.

אופיר פינס-פז: אתם עדיין רחוקים מלהכריע את התחרות הזאת.

דן ארבל: אנחנו לא בתחרות.

רשף חן: אבל אני יכול להרגיע אותך שעכשיו הם רוצים סמכות נוספת על כל יהדות העולם.

דן ארבל: אני מאחל להם כל הצלחה.

אופיר פינס-פז: הנתון הזה מעניין בהתייחס לנתון של פתיחה וסגירה של תיקים.

אופיר פינס-פז: בתל-אביב ובמחוז מרכז עובדים ביעילות רבה, ולמרות זה יש להם פיגור גדול, וזה מוכיח שאין להם מספיק שופטים, כנראה.

רשף חן: או שיש להם יותר מדי תיקים.

אופיר פינס-פז: זה לא משנה, זה אותו דבר.

אופיר פינס-פז: אם משך תיק ממוצע בתל-אביב ובמרכז קטן יותר מירושלים ומחיפה, ובכל-זאת אצלם נפתחים יותר תיקים מאשר נסגרים, זה אומר שחסרים שופטים.

רשף חן: ההערה שלי לא הייתה סתם התחכמות.

רשף חן: אפשרות אחת היא להוסיף שופטים, אפשרות אחרת היא לפזר תיקים.

רשף חן: כיום כמות לא פרופורציונלית מופנית לתל-אביב משום ששם מרוכז המסחר ומרוכזים משרדי עורכי-הדין.

דן ארבל: זה טוב שזה הולך לשם.

רשף חן: הנתונים אומרים שזה לא טוב, שזה לא עובד.

אופיר פינס-פז: נכון.

רשף חן: ואז אומרים שצריך עוד שופטים.

דן ארבל: הנתונים מראים ששם התיק מתנהל יותר מהר מאשר במקומות אחרים.

אופיר פינס-פז: אבל אם היה יותר לחץ בחיפה או בדרום אצלם גם היה מגיע ל- 7 חודשים תיק.

דן ארבל: אורך החיים בתל-אביב הוא מהקצרים ביותר – 7.92 חודשים.

רשף חן: אבל ה- back-log הולך וגדל.

רשף חן: ממוצע לא אומר כלום.

רשף חן: מה שכן אומר משהו זה הצטברות התיקים.

רשף חן: אם היינו רואים פה ממוצע וסטיית תקן היינו יכולים לקבל נתון סטטיסטי; כי יכול להיות שבתל-אביב יש 10000 תיקים שהגישו בסדר דין מקוצר ונסגרים אחרי חודש ימים, וזה משפר את הסטטיסטיקה כי כל המשרדים מגישים את הסד"מים שלהם שם, אבל בתיקים שבאמת מתנהלים, מכיוון שיש שם עודף תיקים לא מצליחים לגמור, ונוצר פער.

רשף חן: יש תיקים שהגיעו לשם מקריית שמונה ומחיפה ובגלל התניית שיפוט אחיד; תחזיר אותם לחיפה ופתרת חלק מהבעיה.

יהודה פרגו: גם לשופט יש גבול.

רשף חן: זה יקל על העומס בחיפה.

יהודה פרגו: אבל גם לשופט יש גבול מסוים במה הוא יכול לטפל.

יהודה פרגו: היום לשופטים אין יום ולא לילה.

יהודה פרגו: שים עליהם עוד – הם יקרסו.

יהודה פרגו: כמה אפשר?

יהודה פרגו: במקום לתת עוד שופטים---

רשף חן: לפזר באופן אחיד ולתת שופטים באופן אחיד לכולם.

אופיר פינס-פז: למה בית-משפט השלום בתל-אביב לא יסכם עם הנהלת בתי-המשפט שברגע שהם עוברים 200 אלף תיק בשנה הם לא מקבלים יותר תיקים?

רשף חן: לא יכול.

דן ארבל: לפי החוק, אי-אפשר.

אופיר פינס-פז: הוא יעביר למקום אחר.

רשף חן: עשו את זה פעם.

אופיר פינס-פז: אתה בודק את המחוזות ורואה שיש כמה מחוזות שיכולים השנה לקלוט עוד בערך 10000 תיקים, אתה מעביר אליהם.

אמנון כהן: זו שאלה של סמכות מקומית.

אמנון כהן: הצדדים יבואו בטענות.

רשף חן: הבעיה היא מה אתה עושה לאנשים, יש אזרחים שצריכים לנסוע.

אופיר פינס-פז: אתה לא שולח מתל-אביב לצפון או לדרום, אלא מחיפה לצפון---

יצחק שמעוני: אם היית עורך-דין היית מסכים לנסוע לתל-אביב במקום לירושלים?

אופיר פינס-פז: עם כל הכבוד – ויש כבוד – צריך לנסוע.

אופיר פינס-פז: לא הכול צריך להיות על-פי נוחות משרדי עורכי-הדין, שיפתחו משרדים גם במקומות אחרים בארץ.

אופיר פינס-פז: ציבור המתדיינים הוא הקובע בעיניי, אבל תסכים אתי שלא תמיד התיקים נקבעים על-פי ציבור המתדיינים, אלא לא פעם על-פי נוחות עורכי-הדין.

דן ארבל: אתמול התחלנו בפרויקט ההגשה של תיקים ברמלה.

דן ארבל: ייקח עוד כמה שבועות עד שנסיים את ההרצה, אבל זה מסמן מהפכה עצומה במערכת המשפט כי אנחנו עוברים לתיק האלקטרוני.

דן ארבל: כיוון שעוברים לתיק האלקטרוני יש הצעה של השופט שלמה לוין, שתהיה סמכות מקומית אחידה בכל הארץ; התיקים יוגשו באמצעים ממוחשבים, ולכן לא יוגשו לבית-משפט מסוים, אלא למרכז מחשוב ארצי, והמערכת תחלק אותם לפי קריטריונים.

רשף חן: לפי אילו קריטריונים?

רשף חן: עדיין לפי סמכויות השיפוט.

דן ארבל: את ההצעה הזאת צריך לגבש יחד עם לשכת עורכי-הדין, כי גם להם יש אינטרס בעניין הזה, ולראות מה מגיע ולאן.

אופיר פינס-פז: יצטרכו לשנות את החוק.

רשף חן: אל תזלזל בעלות למשק על זה שבן-אדם נוסע שלוש שעות כדי להופיע רבע שעה בבית-משפט.

דן ארבל: לכן אנחנו צריכים להיות קשובים גם לצרכן.

יהודה פרגו: חלק מהעבודה שלי בתוך המחוז היא להעביר תיקים ממחוז למחוז.

יהודה פרגו: זה לא כל-כך פשוט.

אופיר פינס-פז: בתוך בתי-המשפט שלך במחוז.

יהודה פרגו: כן.

יהודה פרגו: אני סוגר את בית-המשפט ומבקש להגיש לבית-משפט אחד או לוקח קבוצת תיקים.

יהודה פרגו: זה לא כל-כך פשוט.

יהודה פרגו: תיקים פליליים לא יכולים להעביר בכלל כי זה טרטור בתחנות משטרה וסמכויות כלאה אתה לא יכול להעביר בכלל.

יהודה פרגו: מחוז מרכז הוא המחוז הגדול ביותר בפלילי, ויש לי בעיה.

אופיר פינס-פז: אבל לא היית שמח לקבל עזרה ממחוז אחר פחות לחוץ?

יהודה פרגו: מכוח מה?

יהודה פרגו: להעביר אליי שופטים?

יהודה פרגו: אני אשמח, אבל זה לא עובד.

אופיר פינס-פז: לא, להעביר ממך תיקים.

יהודה פרגו: בפלילי זה לא ניתן בגלל המשטרה.

יהודה פרגו: גם כאשר העבירו אליי כרגע את אזור חולון בת-ים זה דרש התארגנות משטרתית עצומה.

אופיר פינס-פז: אבל אתה מסכים אתי שיש לך יותר תיקים אזרחיים מפליליים.

אופיר פינס-פז: או שאני טועה?

יהודה פרגו: נכון.

אופיר פינס-פז: אז אם תצליח להתמודד באזרחי, עשית לא מעט.

אופיר פינס-פז: גם התיקים היותר ארוכים אמורים להיות באזרחי.

יהודה פרגו: נכון מה שאתה אומר, אבל בפלילי יש יותר מגבלות: אני צריך לגמור עד 9 חודשים.

יהודה פרגו: לא מחכים עד 9 חודשים.

אופיר פינס-פז: אני מקווה שאתם לא מחכים עד 9 חודשים.

יהודה פרגו: לכן אני אומר שאני צריך לגמור אותם עד פרק זמן מסוים.

רשף חן: חלק גדול מהתיקים הם של עצורים עד תום ההליכים?

קריאה: אפילו לא 10%.

אופיר פינס-פז: עשינו פה סטייה.

אופיר פינס-פז: אני עדיין מבקש לקבל את הנתונים על תיקי הקצה.

דן ארבל: נראה את התיקים הישנים.

דן ארבל: יש כאן תמונה מעניינת.

דן ארבל: זה דוח של תיקים שהוגשו עד שנה מסוימת, אלה התיקים החריגים.

דן ארבל: בכל בתי-משפט השלום עדיין קיימים 73 תיקים שהוגשו עד 1990, זה מספר זניח, לדעתי,מכיוון שאנחנו מדברים על מערכת של 700 אלף תיקים.

אופיר פינס-פז: אבל אתה שוב עושה לי מה שעשית לי במחוזי ובעליון, אתה לא נותן לי פירוט כמה מתחת ל- 1990, יכול להיות שזה פחות.

אופיר פינס-פז: תיאורטית יכול להיות שם תיק מ- 1953.

דן ארבל: אני אתן לך פירוט.

אופיר פינס-פז: תנו לנו את הנתונים הפנימיים של זה.

אופיר פינס-פז: מעבר ל- 1990?

דורית ואג: כל זה רק אזרחי?

דורית ואג: לא יכול להיות.

דן ארבל: כמעט כולם.

אופיר פינס-פז: הוא נותן פירוט של 73 התיקים האלה.

דן ארבל: ב- 1991 אנחנו רואים 33 תיקים; ב- 1992 – 63 תיקים.

דן ארבל: זה מתחיל להיות משמעותי רק מ- 1997, שגם אז יש כבר 1292 תיקים וגם זה לא מספר גדול נוכח ה- 700 אלף תיקים.

דן ארבל: זאת-אומרת שתיקים ישנים ממש מתחילים לנו מ- 98'.

אופיר פינס-פז: כמה זה 98'?

רשף חן: בכל זאת 7 שנים זה לא מעט.

דן ארבל: 3000 תיקים מ- 98'.

דן ארבל: אתם רואים שזה הולך ועולה.

אופיר פינס-פז: כמה זה ב- 99'?

דן ארבל: 6148; ב- 2000 זה מתחיל להיות יותר משמעותי – 11 אלף תיקים.

אופיר פינס-פז: צריך לבדוק את זה מול ה- 700 אלף; מצד שני, אם תיק ממוצע הוא 8-9 חודשים זה משמעותי, משום שאתה לא עושה את זה מול תיק שהאורך שלו הוא 3 שנים ואומר שיש פה 5 שנים, האורך הממוצע הוא 9 חודשים, אתה מגיע ל- 6 או ל- 8 שנים או ל- 10 שנים – זה בעצם פי שמונה.

משה מכליס: חלק גדול מהתיקים במחוז הדרום הם אצלי.

משה מכליס: תיקי מע"מ למשל.

משה מכליס: אני נותן דחיות כדי שאנשים יגיעו להסדרים וישלמו את החובות.

משה מכליס: יש לי 90 תיקים מ- 96', 97', 98' שלמע"מ לא כדאי לגמור את התיק כי האיש משלם את החובות, הוא מסדיר את העניינים.

אופיר פינס-פז: שני הצדדים רוצים שהתיק לא ייסגר?

משה מכליס: כן, כי יש להם השוט.

משה מכליס: התיק יושב מעל הראש, מגיע להסדר, משלם את המס שלו, ובהתאם לכך כדאי לנישום להסיר את המחדלים.

רשף חן: זה האישום הפלילי שלו.

משה מכליס: ודאי.

יהודה פרגו: יש תיקים של כונס נכסים שאנחנו לא יכולים לסגור אותם, כי כל עוד מבצע אותו כונס נכסים שלוקח את כל הנכסים אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר אף על פי שאנחנו סיימנו את התיק, והתיק פתוח.

יהודה פרגו: יש כל מיני תיקים כאלה: הסכמי מקרקעין, תכנון ובנייה.

משה מכליס: גם בענייני משפחה.

משה מכליס: משפחה הגישה תיק בתחילת שנת 95'; סיימו את הדיון, בשנת 2003 יגישו בקשה בתיק הזה, ואנחנו מחיים את תיק האב עם המספר של תיק האב.

משה מכליס: הוא חוזר לחיים.

יצחק שנהב: תיק חדש עם מספר של 95'.

אופיר פינס-פז: האם לכל נשיא בית-משפט שלום יש דוח חריגים מחוזי שהוא מטפל בו אישית במובן הזה שהוא עוקב אחר הסגירות?

קריאות: כן.

דן ארבל: הנשיאים מחוברים למערכת הזאת בצורה הרבה יותר חודרנית מפני שהם במערכת האינטרנטית, לכן הם יכולים להיכנס לכל תיק אצלם, לראות בדיוק את מה שאני רואה ולאתר בעיה בכל תיק בלי שיהיה צורך להביא את הקרטון עם הנייר אלינו.

משה מכליס: אני מוציא הודעות לשופטים הרלוונטים.

אופיר פינס-פז: כמה שופטים יש בשלום?

דן ארבל: קרוב ל- 300 שופטים, כולל תעבורה, משפחה.

אופיר פינס-פז: ודאי שבתוך מספר גדול כזה של שופטים יש גם שופטים פחות טובים ויותר טובים, שאולי אפשר לקדם אותם למחוזי ולעליון.

דן ארבל: גם חברי כנסת יש יותר טובים ופחות טובים.

אופיר פינס-פז: אמת.

אופיר פינס-פז: מה אתם עושים עם שופטים שבחרו אותם וזה לא עובד אתם?

אופיר פינס-פז: הרי היום ברור שכל שופט צריך להיות גם מנהל.

אופיר פינס-פז: הוא לא צריך להיות רק מקצוען בתחום המשפט, הוא צריך להיות גם מנהל.

אופיר פינס-פז: מי שמטפל בכל-כך הרבה תיקים חייב להיות מנהל.

אופיר פינס-פז: כל שופט חייב לדעת לנהל את עצמו ואת הזמן שלו, את לוח הזמנים שלו וכדומה.

אופיר פינס-פז: לא רק הנשיא וסגן הנשיא, אלא כל שופט.

אופיר פינס-פז: זה היקפים כאלה גדולים של עבודה, ולא כל אחד מצליח, כי מה לעשות?

אופיר פינס-פז: הוא צריך להיות גם עורך-דין, גם משפטן טוב, גם אדם עם כל הערכים, היכולות ותפיסות העולם והניסיון, וגם לנהל את העסק שלך.

אופיר פינס-פז: אם היית מנהל את העסק שלך בצורה מדהימה אולי היית יגאל ארנון, ולא היית שופט.

אופיר פינס-פז: אולי חלק מהשופטים הם כאלה שניהלו את העסקים שלהם בצורה פחות מוצלחת.

אופיר פינס-פז: היו אחרים שהגיעו ל- 20 שנות עסק פרטי, מיצו את עצמם---

רשף חן: אופיר, אני מניח שכל השופטים מסוגלים לנהל יומן, ויותר מזה.

אופיר פינס-פז: זה לא ניהול יומן.

חנוך פדר: בעיית ההצטברויות של התיקים האלה הבלתי נגמרת היא תולדה של חוסר הקפדה לאורך זמן; משום שאם אתה לא מקפיד ששופט יסיים את התיקים שלו בזמן הצבר הולך ומצטבר ולפעמים מגיע למצבים שכבר קשה מאוד לשנות אותם, הוא טובע בים.

חנוך פדר: לכן אצלנו במחוז המרכז הנהיג הנשיא פרגו את השיטה שכל חודש מגישים כל השופטים דוח מצבת התיקים שלהם: כמה תיקים תלויים ועומדים, כמה תיקים תלויים להכרעת דין, כמה תיקים תלויים בפסק-דין וכיו"ב.

חנוך פדר: זה מאפשר לסגן הנשיא בראש ובראשונה לקרוא את השופטים הפרובלמטיים לסדר ולהסב את תשומת לבם, כי יש לך מעקב on-line.

חנוך פדר: התוצאה היא שככל שהזמן של השיטה הזו הולך ועובר כמויות התיקים הולכות ומצטמצמות משום שכאשר העין שלנו מונחת על הבעיה השופטים לא רוצים להימצא במצב לא נעים של מתן הסברים.

חנוך פדר: כשאני מקבל היום את הדוח כל חודש אין פיגורים.

יצחק שמעוני: הנהלת בתי-המשפט בשיתוף עם אוניברסיטת תל-אביב קיימה קורס ניהול לשופטים, נשיאים, סגני נשיאים וחלק נכבד מהשופטים לעניין ייעול העבודה וניהול התיק וכל מלאכת השיפוט.

יצחק שמעוני: הנושא הזה מאוד חשוב.

יצחק שמעוני: אני השתתפתי בקורס הזה---

דן ארבל: אצל פרופ' בועז רונן שהזמנו אותו להיום.

דורית ואג: הוא חזר כבר?

דן ארבל: הוא חזר, אבל לא הגיע.

יצחק שמעוני: הדבר הזה מצוין, צריך להנהיג אותו בקרב כל השופטים.

יצחק שמעוני: אתה שולט בזמן, אתה פותח את הראש לשיטות עבודה, מה חשוב ומה פחות חשוב.

יצחק שמעוני: גם הנשיא אמנון כהן זימן את פרופ' רונן לכנס של כל שופטי השלום, וצריך להנהיג את הדבר הזה לכל השופטים וגם השופטים הפחות יעילים יכולים ללמוד שיטות ניהול נכונות לקידום טיפול בתיק, ולהקדיש זמן לדברים עיקריים ופחות לטפלים.

אופיר פינס-פז: ברור.

דן ארבל: למעלה מ- 100 שופטים עברו את הקורס הזה.

רשף חן: יש לי שאלה לגבי נוהלי עבודה מערכתיים, לא של השופט באופן אישי ולגבי שעות העבודה.

רשף חן: האם יש נוהל עבודה אחיד שחל על כל השופטים על זמן הגעתם בבוקר, מתי הולכים הביתה, באילו ימים יושבים ושומעים תיקים ובאילו ימים כותבים פסקי-דין?

דן ארבל: יש.

דן ארבל: לפי תקנות המנ"ת, יוצאת תוכנית מנ"ת ארצית על-ידי מנהל בתי-המשפט באישור שר המשפטים, והיא מופצת לכל בתי-המשפט.

דן ארבל: התוכנית הזאת קובעת את נוהלי העבודה בכל בתי-המשפט; היא מפורסמת באינטרנט וכל אחד יכול לראות אותה.

דן ארבל: לפי התוכנית, כל נשיא בית-משפט מוציא תוכנית מפורטת שהיא נוהל העבודה במחוז שלו.

דן ארבל: לדוגמה, יש כאן על השולחן תוכנית מנ"ת מפורטת, מסמך מאוד עבה ומפורט שמפרט את נוהלי העבודה במחוז מרכז, ועובדים לפי זה.

רשף חן: אז מה לגבי השאלה שלי על שעות העבודה?

דן ארבל: במחוז מרכז אני לא חושב שיש להם שעות עבודה.

יהודה פרגו: מצאת החמה עד צאת הנשמה.

רשף חן: אז התשובה לשאלה שלי היא שאין הנחיה מוגדרת.

דן ארבל: לפי תקנון שעות העבודה, צריך לעבוד עד 13:30.

דן ארבל: אף שופט שלום לא עובד היום עד 13:30.

רשף חן: אני כיוונתי בדיוק לזה, ונדמה לי שהמערכת הייתה יותר טוב אם במקום לעבוד חצי יום – לפחות תיאורטית – ולכתוב פסקי-דין בבית בערב, היו עובדים יום שלם---

קריאה: על מה אתה מדבר?

רשף חן: אני לא מאשים פה מישהו בעצלנות, שלא תהיה שום אי-הבנה בעניין הזה.

רשף חן: לייחד יום או יומיים בשבוע אך ורק לפסקי-דין.

רשף חן: כך גם היינו מפנים את האולמות וחוסכים את המשמרת הכפולה שמטרידה מאוד גם את עורכי-הדין, כי אז היינו משיגים ניצול כפול של האולמות.

דן ארבל: זה לא אפשרי.

רשף חן: למה לא?

משה מכליס: אני נותן מדי פעם לשופט חופשה ארעית שהוא לוקח לצורך כתיבת פסקי-הדין.

משה מכליס: היה לי שופט שכתב את פסק-הדין של אסון התקרה במקיף ו' בבאר-שבע שבו נהרגו שני ילדים.

משה מכליס: הוא קיבל ממני חודש ימים חופשה כדי לכתוב את פסק הדין כי זה היה אלפי עמודים.

משה מכליס: כשאני נתקל בבעיה אני מורה לשופט לקחת חופש יום בשבוע או יומיים בחודש כדי לסיים את הדברים.

משה מכליס: בצורה נורמלית אף אחד לא עושה את זה.

רשף חן: לא ירדת לסוף דעתי.

רשף חן: יש לי אולם אחד, אני מחלק את האולם הזה בין שני שופטים: אחד מהם יושב בימים א'-ג' 9 שעות כל יום; השני יושב ד'-ו'.

רשף חן: כל אחד יודע שאלה הימים שלו ובהם הוא שומע תיקים, בימים האחרים אני כותב פסקי-דין בלשכה שלי, לא בבית.

משה מכליס: אני לא יכול להרשות, כי אז הבטן תגדל פלאים.

יהודה פרגו: אני עשיתי את זה השנה.

יהודה פרגו: אמרתי לשופטים שלי לקחת יום בחירה אחד בשבוע כדי לכתוב פסקי-דין.

יהודה פרגו: לשמחתי, לשופטים יש מוסר, כי בפועל זה לא הלך.

יהודה פרגו: היו להם הימים, אבל בפועל זה לא הלך משום שנכנסה כמות כל-כך גדולה של תיקים אליהם עד שהם לא היו מסוגלים לעשות את הדבר הזה.

יהודה פרגו: הם יושבים גם ככה עד 18:00-19:00 באולמות, אז הם כותבים בבית את פסקי-הדין.

יהודה פרגו: את הימים האלה שנתנו כימים ריקים הם מילאו, כי הם עצמם אמרו שהם לא מסוגלים לעמוד בארבעה ימים בשבוע.

אופיר פינס-פז: זאת אומרת שהתקנה או הנוהל לעבוד עד 13:30 היא בדיחה.

דן ארבל: בינתיים יש תיקון למשמרת אחר-הצהריים בלבד.

דן ארבל: יצאו תקנות חדשות עכשיו שקובעות שעבודת בית-המשפט במשמרת אחר-הצהריים היא עד 21:00 בערב.

דן ארבל: אבל זה לא תיקן את משמרת הבוקר משום שאין בזה צורך.

דן ארבל: השופטים עובדים עד שהם גומרים את יום העבודה.

אופיר פינס-פז: למען מראית העין הייתי כותב עד 16:00.

רשף חן: 8 שעות ביום.

אופיר פינס-פז: אני משוכנע שהם נמצאים יותר, בוודאי עד 16:00; אז למה להשאיר עד 13:30?

אופיר פינס-פז: כדי שיגידו שהם עובדים עד 13:30?

אופיר פינס-פז: אני לא מבין את זה.

אמנון כהן: אם נכתוב עד 16:00 ויש שופטת צעירה שיש לה ילד קטן והיא צריכה ללכת ב- 15:00-15:30, אז מה ייצא, שהיא מפרה את התקנות?

רשף חן: קודם-כל אני מוחה על זה שאתה מניח שהשופטת היא זו שהולכת ולא השופט.

אופיר פינס-פז: סליחה, אדוני הנשיא, יש גם כללים מעבר לבית-משפט שאומר שאמא עד לילדים עד גיל מסוים צריכה לעבוד עד שעות מסוימות – עד 14:00 או עד 15:00, תלוי.

אטליא וישקין-פלורל: בתור מי שילדה שני ילדים כשופטת זה רחוק מלהיות ככה.

רשף חן: לא הלכת בשעה 14:00 הביתה.

אופיר פינס-פז: יכולת ללכת, על-פי הכללים.

אטליא וישקין-פלורל: יש גם מוסר.

אטליא וישקין-פלורל: זה בדיוק העניין, שאי-אפשר לעבוד לפי השעון.

אטליא וישקין-פלורל: בעניין משמרת אחר-הצהריים, אצלנו בתעבורה זה קיים.

אופיר פינס-פז: לגבי רמת הענישה יש כל הזמן טענה שהענישה מקילה באופן יחסי.

אופיר פינס-פז: כיוון שזו אמירה גורפת, כוללנית, פשטנית, אבל אין לי דרך אחרת להגיד אותה, אתם מבינים למה אני מתכוון---

דן ארבל: ענישה בפלילים, בתעבורה?

אופיר פינס-פז: באופן כללי.

אופיר פינס-פז: לכן אני רוצה לשאול אתכם שאלה מנקודת המבט שלכם גם לגבי אזרחים וגם לגבי פליליים, תעבורה.

אופיר פינס-פז: אנחנו קצת שינינו בתעבורה.

אטליא וישקין-פלורל: יש החמרה בדרג של הניקוד שכבר רואים אותו בצורה מאוד חריפה אצלנו.

אופיר פינס-פז: מי מוכן להתייחס לענישה בשלום, במשפחה ובתעבורה?

אופיר פינס-פז: בבקשה גברתי.

אטליא וישקין-פלורל: השנה היו שינויים בשיטת הניקוד, ואנחנו כבר מרגישים את התוצאות.

אטליא וישקין-פלורל: אזרח שיודע שמשרד הרישוי מחכה אחרינו לוקח צ'אנס והולך על כל הקופה.

אופיר פינס-פז: מה זאת-אומרת?

אטליא וישקין-פלורל: הוא דורש להישפט.

דן ארבל: יש לו ברירת משפט.

אופיר פינס-פז: כלומר כתוצאה מההחמרה בענישה יש הרבה יותר אנשים שבוחרים במשפט ולא בברירת קנס.

אטליא וישקין-פלורל: כן, ולו מן הסיבה הפשוטה שיש בזה מין הרגשה של דחיית הקץ.

אטליא וישקין-פלורל: אלוהים גדול.

אופיר פינס-פז: את ממש מרגישה את זה.

אטליא וישקין-פלורל: בהחלט כן.

דן ארבל: אם מאיימת עליך שלילה אתה תלך להישפט.

אופיר פינס-פז: אתה דוחה את השלילה בזה.

אטליא וישקין-פלורל: אתה גם תיקח עורך-דין, ואם הוא כבר בא הוא צריך להצדיק את בואו, הוא צריך דחייה, כך גם משך ההליך.

אטליא וישקין-פלורל: מלבד זאת, בהשוואה לשנים קודמות היו אנשים שנתתי להם 3 חודשים פסילה, והם לא הנידו עפעף; היום יש אנשים שמתעלפים באולם בית-המשפט.

אטליא וישקין-פלורל: אומר לי בן-אדם בן 50, שאין לו סיכוי לקבל מקצוע אחר.

אופיר פינס-פז: נהגים מקצועיים.

אטליא וישקין-פלורל: המשקל הסגולי של עונש שפעם היה דבר של מה בכך, היום נראה אחרת.

חנוך פדר: הנשיא ארבל הוביל מהפכה לגבי שופטי המוקד בתחום הפלילי.

חנוך פדר: הרעה החולה בעבר הייתה שאדם היה נכנס לאולם א' ויוצא עם 200 שקל קנס, נכנס לאולם ב' ויוצא עם מאסר על תנאי, ומאולם ג' היה יוצא עם שלילה בפועל, וזה היה מצב רע מאוד.

חנוך פדר: השיטה שהוביל הנשיא ארבל בנושא המנ"ת היא שהוקמו יחידות מנ"ת ושופטי מוקד, וזה הביא לכך ש- 95% מהתיקים נידונים בפני אותו שופט, ולכן יש ממד של אחידות הענישה.

רשף חן: לפי סוג העברה.

חנוך פדר: לא, אלא רוב התיקים נידונים בפני השופט המנוסה יותר והוותיק יותר.

אופיר פינס-פז: אתם בודקים אחידות ענישה?

דן ארבל: יש לנו דרך לבדוק את זה.

דן ארבל: יש לנו תוכנה שמנתחת ענישה במחלקת המחקר.

דן ארבל: מסקנות אני לא יכול להגיד לך כרגע, אבל אני יכול לתת לך טבלה גם בבית-משפט לתעבורה וגם בכלל, שנותנת ממוצעים.

דן ארבל: מממוצעים די קשה להסיק מסקנה.

חנוך פדר: רציתי להתייחס לאחידות הענישה, זה החלק השני של השאלה שלך.

חנוך פדר: לדוגמה, בחוק הכניסה לישראל הייתה עברה מנהלית של מעסיקי שב"ח (שוהים בלתי חוקיים) – מעסיקים של תושבי השטחים – שעליה אפשר היה לשלם 2000 שקל, וגם את זה לא שילמו, היום הפכה לעברה שאדם נטול עבר פלילי נכנס לכלא בפועל.

חנוך פדר: כלומר, לא על תנאי, ולא עבודות שירות.

אופיר פינס-פז: מכיוון ששינינו את החוק?

דפנה ביינוול: מדיניות בית המשפט העליון.

חנוך פדר: בלי לשנות את החוק.

אופיר פינס-פז: זה נכון גם לגבי העסקת עובדים זרים לא באישור.

חנוך פדר: כאשר עברה הופכת להיות מכת מדינה אנחנו מתקדמים עם צוק העתים הביטחוני, ולכן היום יש קושי אדיר.

חנוך פדר: אדם רגיל העסיק מישהו כדי לתקן לו ריצוף, ואמור להיכנס לבית-סוהר בפועל – זה דבר שנשמע מזעזע, אבל אין דרך אחרת.

חנוך פדר: במקום שצריך יש החמרה רצינית בענישה.

חנוך פדר: חשוב מאוד שזה נעשה בין שופטי המוקד משום שכאשר זה נעשה אצלם המצב הוא אחיד.

אופיר פינס-פז: יש עוד חוקים שבהם אתם יכולים לזהות החמרה?

דפנה ביינוול: בעברות מין במשפחה.

אופיר פינס-פז: מה עם עברות מסים?

משה מכליס: יש כל הזמן החמרה.

אופיר פינס-פז: מה עם עברות עובדים זרים?

דפנה ביינוול: יש, אבל לא בצורה של השב"חים, עדיין קצת פחות.

משה מכליס: אתה מתאים את הענישה גם לסוג העברה.

משה מכליס: למשל, בעברות של ביום גנבת רכב, שמעבירים אותם לעזה ומדווחים על גניבה, בהתחלה נתנו עונשים קלים, והיום אני נותן 12 חודשי מאסר בפועל על בעל הרכב שהעביר את האוטו לעזה.

משה מכליס: זה עניין שמתמשך 5-6 שנים.

אמנון כהן: צריך לזכור שבית המשפט העליון קובע את המדיניות שמחייב את בתי-המשפט, ובית-משפט מחוזי שמנחה את בתי-המשפט השלום, לא אנחנו ממציאים את הענישה.

אופיר פינס-פז: אני לא אומר שאתם ממציאים.

אמנון כהן: אנחנו כפופים לערכאה הגבוהה יותר.

משה מכליס: אתה לא כבול במוסכמות, אתה משנה כל הזמן.

אופיר פינס-פז: כלומר, בהונאות ביטוח, עובדים זרים, עברות מין, חוק כניסה לישראל אתם מזהים ממש מגמה של החמרה.

חנוך פדר: זה גוף אחיד, בעברות רכוש יש החמרה, ודאי.

חנוך פדר: כשהעברה הופכת להיות נגע, מכת מדינה, אין ספק שיש החמרה.

חנוך פדר: נכון שיש לפעמים הבדלים בין בתי-משפט שנמצאים בקו התפר לעומת בתי-משפט עורפיים, שבהם הבעיות פחות קריטיות.

חנוך פדר: אבל מטבע הדברים זה חייב להיות כך משום שלא דומה נגע מסוים במקום א' לנגע מסוים במקום ב'; דווקא במקום ב' יכול להיות שהונאות הביטוח הרבה יותר חמורות, ושם יחמירו.

אופיר פינס-פז: מה עם הפעלות קזינו?

אופיר פינס-פז: זה אצלכם?

דפנה ביינוול: בדרום יש הרבה, ואנחנו מעכבים שם הליכים.

אופיר פינס-פז: סנגוריה ציבורית, בבקשה.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לדעת כמה אנשים מגיעים לבית משפט שלום לא מיוצגים.

אופיר פינס-פז: אני מניח שרבים.

עמי קובו: על זה צריך להיות דיון בשבוע הבא.

עמי קובו: אתמול ראיתי גזר-דין מחיפה לאדם דובר רוסית – הדיון התנהל עם מתורגמן – שלא היה מיוצג, ונשלח ל- 10 חודשי מאסר בפועל, ובגזר-הדין נכתב שהוא טען שהוא לא מיוצג כי אין לו כסף.

עמי קובו: בהליכים האזרחיים בבתי-המשפט כמות ההליכים שנכנסים היא כוח עליון.

עמי קובו: לשופטים ולמערכת אין שום שליטה על כמות התיקים שנפתחים ולא על התיקים שנסגרים.

עמי קובו: בהליך הפלילי אפשר גם לשלוט על כמות התיקים שנפתחים, כי זה בידי המדינה.

עמי קובו: הכנתי את הטבלה הזאת על תיקים שאספנו והגשתי לכם אותם.

עמי קובו: אלה תיקים שאין להם עניין לציבור, ואנחנו נתקלים בהם כל הזמן.

דן ארבל: אני מניח שצריך לדבר עם המשטרה ועם הפרקליטות.

אופיר פינס-פז: הפרקליטות פה והמשטרה פה.

עמי קובו: סליחה, זה לא תיקי פרקליטות, זה תיקי תביעה משטרתית.

עמי קובו: הוגש כתב אישום על חנייה ברברס.

אופיר פינס-פז: זה באמת טירוף הדבר הזה.

אופיר פינס-פז: הכול פלילי?

עמי קובו: הכול פלילי.

אופיר פינס-פז: מה אתה אומר על זה, אדוני התובע המשטרתי?

יוסי כהן: כיוון שהדוח הזה לא הוגש אלינו מראש כדי שנבדוק ונתייחס לדברים לגופם, אנחנו יכולים להגיד באופן כללי שמול מתקפה קצת לא הוגנת---

רשף חן: לא הוגנת, אבל בלתי צפויה.

אופיר פינס-פז: בוא נאמר שהוא הביא את זה עכשיו ממאדים, מה אתה אומר על זה?

רשף חן: כל מקרה לפי נסיבותיו.

יוסי כהן: אם מתוך 67 אלף תיקים שהתביעה המשטרתית מגישה בשנה נמצאו 8 אנקדוטות, אני בהחלט שלם עם זה.

עמי קובו: הפתרון הוא גם בהחלטה לא להגיש.

עמי קובו: לשופטים יש הסמכות לזכות, אבל אין להם הסמכות לבטל כתב-אישום שהוגש בעניין הציבור.

עמי קובו: הסמכות אצל גברת ביינוול לעכב הליכים, אבל לשופט אין אפשרות לומר שאין עניין לציבור, ולכן הוא מבטל את כתב האישום.

רשף חן: למה?

רשף חן: הוא יכול, לדעתי, למחוק את זה על הסף.

משה מכליס: אני יכול לעשות את זה אחרי שאני אשמע את העובדות.

רשף חן: אם אתה אומר שכל מה שכתוב בכתב האישום הוא נכון, אבל זוטי דברים.

משה מכליס: אני צריך לקיים דיון.

יוסי ארנון: לשאלתך לגבי בתי-המשפט.

יוסי ארנון: אם לדוגמה, בית-המשפט בחיפה עמוס יוגש כתב תביעות בבית-המשפט הפחות עמוס, לכן כל שנה זה משתנה, והסטטיסטיקה לא אומרת מאומה לגבי בית-משפט זה או אחר.

יוסי ארנון: בית-משפט בירושלים יעיל, יירדו מספר התביעות, כל עורכי-הדין מתל-אביב יגישו בירושלים, ושוב יעלה המספר.

משה מכליס: הם עושים את זה.

יוסי ארנון: המערכת מאזנת את עצמה לכל אורך הדרך.

אופיר פינס-פז: תנאי שוק חופשי, תחרות.

יוסי ארנון: דבר שני, הרבה פעמים המערכת המשפטית לא נותנת דחיות כי היעילות היא נס הדגל של הדברים, והרבה פעמים זה גורם לבזבוז זמן שיפוטי, לדוגמה, התיק לא "בשל".

רשף חן: אתה טוען שאם שני הצדדים פונים מראש ואומרים שהתיק לא בשל, מכריחים אותם?

יוסי ארנון: אומרים, אין דחייה.

משה מכליס: למה הגשת אותו?

אופיר פינס-פז: לבית-המשפט יש שיקול דעת.

קריאות: אנחנו מודים באשמה בגאווה.

יוסי ארנון: לא בגאווה, להודות זה בסדר, זה לא בגאווה.

אמנון כהן: כשהתיק אצלי אני אדון לתיק, ולא אתה.

אמנון כהן: אתה אדון עד אתה מגיש, לא אחר-כך.

אופיר פינס-פז: נכון.

יוסי ארנון: אבל זה מבזבז.

אופיר פינס-פז: חשבתי שתגיד משהו אחר בתור סנגור.

אופיר פינס-פז: דגל ההתייעלות שכולנו מניפים יש בו גם צד שני ויש בו גם סכנות, שהצדק לא ייעשה בגלל הלחץ.

רשף חן: הוא לא מדבר על זה, הוא מדבר על שיקול יעילות.

אופיר פינס-פז: אני חשבתי שהוא מדבר גם על זה.

יהודה פרגו: אחר-כך אתה תסתכל ותשאל מה זה – לא נגמר, כן נגמר?

אופיר פינס-פז: לכן אני הבאתי את ה- devil advocate כדי להגיד גם את ההפך.

אופיר פינס-פז: לא הכול עושים דרך החור של הגרוש.

יוסי ארנון: שאלת היעילות בנושאים האלה היא שאלה של בזבוז זמן שיפוטי, ללא צל של ספק.

אופיר פינס-פז: מבינים את העמדה.

יוסי ארנון: הסטטיסטיקה שמגישים פה לא נכונה כי היא לא אומרת כמה תיקים הסתיימו בפשרה.

אופיר פינס-פז: היא לא משקפת מספיק.

דן ארבל: יש לנו גם את זה.

יוסי ארנון: יכול להיות, אבל מה שהוראה פה לא משקף.

אופיר פינס-פז: יש לכם גם פישור, גישור?

דן ארבל: כן.

אופיר פינס-פז: זה עולם ומלואו, אנחנו מסתכלים על זה רק ממעוף הציפור.

יוסי ארנון: יש מחלוקת על המנ"ת בנושאים האלה, ולדעתי, התפעול של המנ"ת היום לא בהכרח עוזר לקידום תיקים.

אופיר פינס-פז: אני מבקש לא לעצבן את השופט ארבל ערב פרישתו.

רשף חן: לא באופן מוגזם, לפחות.

דן ארבל: אני עברתי את גבול העצבון.

אופיר פינס-פז: המנ"ת הוא נושא חשוב מאוד לדיון שלנו על העומס בבתי-המשפט.

אופיר פינס-פז: אולי תאמר הערה בונה אחת בעניין הזה?

יוסי ארנון: זה לא במשפט אחד.

יוסי ארנון: כשיהיה דיון על המנ"ת, אני אומר.

יהודה פרגו: בלי המנ"ת המערכת הייתה קורסת.

אופיר פינס-פז: אני חושב שאתה צודק, זה הרושם שלי גם-כן, אף על פי שאני לא מומחה.

יוסי ארנון: השירות שמגיע לאזרח הוא לא בהכרח היעילות.

אופיר פינס-פז: עזרתי לך לומר את זה.

אופיר פינס-פז: אם זה היה יום רגיל הייתי מאריך את הדיון, כי הוא מעניין מאוד אותי ואת רשף חן, אבל יש לנו כמה דברים מאוד קשים שקרו לנו תוך כדי הישיבה, שלא שיתפתי אתכם בהם.

דורית ואג: מה קרה?

אופיר פינס-פז: המצרים ביטלו את ההגעה, יש לנו המון דברים שקורים כל הזמן סביב החיסול של השיח' יאסין, שאני צריך להידרש אליהם, ולכן אני קצר בזמן.

אופיר פינס-פז: ראשית אני רוצה להודות לכם על הצגת הדברים העובדתיים וגם על הפרשנות שנתתם להם; אני רוצה להודות לכם על העבודה המאומצת שאתם עושים.

אופיר פינס-פז: אני יודע שזו מערכת עמוסה לעייפה, קשה מנשוא.

אופיר פינס-פז: אני מגיע לפעמים לבתי-משפט ועומד המום מול העומס והטירוף.

אופיר פינס-פז: אני לא רוצה להגיד מה שאני רוצה לומר, כי זה יעשה עוול למערכת, אבל זה נותן לי הרבה פעמים את התחושה שאני נמצא במקום הומה אדם---

קריאה: זה לא שוק.

אופיר פינס-פז: לא רציתי להגיד את המילה הזאת, כי זה לא שוק, אבל זה שירות נדרש.

אופיר פינס-פז: אני אשמח לבוא לבקר.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להודות לכם, ואנחנו נחשוב על פתרונות, הועלו כאן דברים מעניינים.

אופיר פינס-פז: הפתרון הנכון ביותר, אבל היותר יקר הוא להוסיף עוד תקני שיפוט, זה כמובן עדיף על הכול, אבל אני לא רוצה להיכנס לדברים האלה כי יש מי שמטפל בהם ומי שמנהל אותם, הכול תחת מגבלות תקציב מאוד קשות.

אופיר פינס-פז: השאלה היא האם אנחנו מסוגלים להיות יצירתיים מספיק, מתוחכמים מספיק, אחראיים מספיק כדי למצוא עוד פתרונות מתוך המערכת כדי להתייעל ולייעל בכוחות הקיימים ובמגבלות התקציב הקיימות.

אופיר פינס-פז: זו החוכמה בסופו של דבר, ואני יודע שאתם עושים את זה, אבל בעניין הזה אפשר תמיד לעשות יותר כי לטבע האנושי אין מגבלות מהסוג הזה, ותמיד מישהו עוד יכול לבוא עם רעיון מבריק שיכול לטרוף את הקלפים או לשפר אותם.

אופיר פינס-פז: אני רוצה להודות לכם על הדיון הזה, אני למדתי ממנו יותר מאשר רשף חן, כי הוא יותר מתמצא בתחום.

אופיר פינס-פז: אני רוצה לאחל לכם חג פסח שמח וכשר, ובעיקר שקט.

אופיר פינס-פז: תודה רבה.