ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 157, 2004-03-21 12:00

שאול יהלום: תקנות הרוקחים, מכירה של תכשיר בלא מרשם שלא בבית מרקחת או שלא בידי רוקח.

שאול יהלום: אנחנו ממשיכים.

שאול יהלום: הסדר שלנו הוא כזה: הרעיון הוא שאנחנו ממשיכים עד סעיף 29-30, אחרי שנגמור את זה, אנחנו נחזור לכל הבעיות שהשארנו פתוחות, כשנגמור את הכל אז אנחנו עוסקים ברשימת התרופות, וכשנגמור את רשימת התרופות, אנחנו מצביעים ומעבירים את התקנות ליישום.

שאול יהלום: לפי שהיועצת המשפטית שלנו עומדת על המשמר, אנחנו בסעיף 23: סמכות ביקורת: המנהל או הרוקח המחוזי - שאמרנו שהמנהל זה או המנכ"ל של משרד הבריאות או רוקח מורשה בעל ניסיון ברוקחות שהמנכ"ל הסמיך אותו אחרי שהתייעץ עם מנהל אגף הרוקחות של המשרד.

שאול יהלום: ובכן, אותו מנהל או הרוקח רשאים להיכנס לכל מקום שבו מוחזקים תכשירים בלא מרשם, שלדעתם מיועדים למכירה, כדי לבדוק אם קוימו הוראות תקנות אלה, ורשאים ליטול דוגמאות מהתכשירים בכמות המספקת לביצוע בדיקות שונות, או לאסור את מכירתם.

שאול יהלום: מה זה "או לאסור את מכירתם"?

סעיף 24: "(ב) לא ישמיד הרוקח המחוזי תכשיר ולא יבטל אישור כאמור בתקנת משנה (א) אלא לאחר שנתן לבעל האישור הזדמנות להשמיע את טענותיו בפניו.

סעיף 24: " זאת אומרת, הוא צריך לעשות לו שימוע, מה שנקרא.

מיכאל עופר: רק בסך הכל ארבעה או חמישה רוקחים.

שאול יהלום: הרוקח" תכשיר וכו'.

קריאה: מה הוא עושה אתן.

ד"ר רון תומר: יכול להיות מצב שצריך לתת לו מענה שבו תרופות יימצאו בעסק שאינו "עסק אחר".

ד"ר רון תומר: למשל, ירקן שיחזיק תרופות.

ד"ר רון תומר: והסעיף הזה לא נותן מענה ואפשרות למשרד הבריאות לתפוס את התרופות ולהשמידן גם במקומות האלה.

ד"ר רון תומר: כתוב "בעסק אחר בלבד" בסעיף הזה.

ד"ר רון תומר: אי אפשר לתפוס את הסחורה.

ד"ר רון תומר: רק ליטול דוגמאות.

שאול יהלום: והוא מחזיק תרופות.

שאול יהלום: איפה יש סעיף שאומר שמישהו רשאי להיכנס לחנות פירות וירקות נניח, לצורך העניין, לאטליז.

שאול יהלום: מקום שבו מוחזקים תכשירים בלא מרשם שלדעתם מיועדים למכירה, כדי לבדוק אם קויימו הוראות תקנות אלה, ורשאים הם לקחת.

שאול יהלום: אבל לא כתוב – אז לכן אני שאלתי כאן מה זה "או לאסור את מכירתם".

שאול יהלום: זה לא שאתה רשאי לאסור את מכירתם, שאתה רשאי לקחת דוגמאות שיביאו בהמשך לאסור את מכירתם.

שאול יהלום: ליטול דוגמאות מהתכשירים בכמות המספקת לביצוע בדיקות או לאסור את מכירתם, או לתופסם ולהשמידם במידת הצורך".

שאול יהלום: אבל כאן אין לנו את השימוע.

שאול יהלום: יש לנו בעיה.

שאול יהלום: אז צריך יהיה להוסיף גם ב23-, "לא ישמיד רוקח תכשיר כאמור ב23- וב-24(א)".

שאול יהלום: השימוש צריך לכלול גם 23, אם אנחנו מתירים השמדה, אז בכל אופן זה רכוש גדול, ואז אנחנו צריכים.

יגאל יאסינוב: למכירה?

יגאל יאסינוב: כי בעצם פה אנחנו מדברים רק על איסור והפסקה, ואין פה תהליך של חזרה לאישור.

שאול יהלום: וירקות, והתברר שזה הרוקח הביא לו ארוחת עשר.

שאול יהלום: אני יודע?

שאול יהלום: משהו בטעות.

שאול יהלום: או קישוט מפלסטיק, יכול להיות, או אני יודע מה – שם היה ט"ו בשבט.

שאול יהלום: יכול להיות שזה באמת לא עניין שסתם היתה איזו הלשנה לא נכונה.

שאול יהלום: בכל אופן , נותנים פה שימוע.

שאול יהלום: על השמדה צריך שימוע.

שאול יהלום: כל השאר לא.

שאול יהלום: עוד מישהו סעיף 23, 24?

שאול יהלום: הערות?

אייל פלום: כפופות לפקודת הרוקחות, אבל בכל הנושא של פקודת הרוקחות יש סנקציות גם פליליות וגם משמעתיות מאוד מחמירות על כל חריגה מהן.

אייל פלום: אני חושב שהתקנות האלו, שיקראו אותן אנשים רבים שאינם עוסקים בתחום, מן הראוי שיצוין בהן במפורש סעיף של סנקציה.

אייל פלום: החל מקנסות וכלה בסנקציה פלילית.

שאול יהלום: לביקורת, ואתה מוצא במקום האחר שהוא שם על הדוכן עוד עשרה סוגים של תרופות שלא ברשימה.

שאול יהלום: אתה לא מעניש אותו?

יואל ליפשיץ: בנוסף, פקודת הרוקחות והתקנות כפופים לקנסות מנהליים.

יואל ליפשיץ: כאשר נסיים את התקנות האלה אנחנו נכפיף אותן גם לקנסות מנהליים, וזה יהיה קנס כספי שיושת על מי שמפר את ההוראות.

יואל ליפשיץ: מעבר לזה, יש סנקציה של לקיחת רשיון

יואל ליפשיץ: ופקודת הרוקחים והתקנות כפופים לחוק העברות המנהליות.

יואל ליפשיץ: לא צריך להוסיף לזה.

שאול יהלום: את התקנות, נניח היום, ונקבע זמן תחולה מחר, ועד שוועדת חוקה תעשה את זה , שם יש בכלל פגרה ארוכה, אז יכולים להיות שלושה ארבעה חודשים, אפילו לפי דבריך, שתהיה כאן לקונה עונשית.

שאול יהלום: אנחנו לא נוכל לאשר את התקנות מבלי שתהיה סנקציה לעובר עליהן.

שאול יהלום: אז אני מציע: או שתתקן את זה כאן, או שתעביר את זה לספירה אחרת, אבל ברור שהתקנות צריכות להיות מתוקנות עם סנקציה שמי שעובר עליהן – שלא תהיה הפקרות.

שאול יהלום: עוד תהיה כותרת בעיתון.

יואל ליפשיץ: התקנות האלה.

יואל ליפשיץ: ובתוך התקופה הזאת אנחנו אמורים לסיים את העבודה.

שאול יהלום: המנהלי בוועדת החוקה של הכנסת – המוקדם שבהם.

שאול יהלום: לא אכפת לי.

שאול יהלום: אבל לא מצב שיאושרו תקנות, ולא תהיה סנקציה.

יואל ליפשיץ: מהוראות צו שניתן לפי סעיף 55, יועמד לדין בבית משפט שלום, ודינו אחד או אחדים מהעונשים האלה: 1.

יואל ליפשיץ: קנס.

יואל ליפשיץ: 2.

יואל ליפשיץ: מאסר 6 חודשים.

יואל ליפשיץ: 3.

יואל ליפשיץ: חילוט החפצים שבהם או לגביהם נעברה העבירה, 4.

יואל ליפשיץ: שלילת הרשיון וסגירת העסק לצמיתות או לתקופה.

יואל ליפשיץ: 5.

יואל ליפשיץ: שלילת התר הרעלים לצמיתות או לתקופה.

ג'מאל זחאלקה: הרוקח חלה אחריות כזאת, שיש אפשרות להעניש אותו מבלי להעניש את בעל העסק.

ג'מאל זחאלקה: המוכר, או הרוקח.

ג'מאל זחאלקה: בתור רוקח אני יכול להגיד לכם שאנחנו כל הזמן בסוגריים, רעדנו מפחד, שהתרופה OTC שמדובר עליהם, תוצג בלי שתהיה עטופה במיכל פלסטיק או זכוכית, כך שתהיה גישה למישהו שיכול לקחת תרופה ביד.

ג'מאל זחאלקה: הרוקח המחוזי הקפיד על הדברים האלה, ויש אפשרות לרוקח המחוזי להעניש את האדם.

ג'מאל זחאלקה: איבופן, ונתנו לו.

שאול יהלום: בסיבוב השני אנחנו נדבר על הכמויות.

שאול יהלום: אני חושב שחבר הכנסת זחאלקה צודק.

שאול יהלום: על מי אתה מטיל כאן את האשמה?

שאול יהלום: אני אתן לך דוגמא שאני עסקתי בה כשהייתי פעם שר התחבורה.

שאול יהלום: היתה בעיה שאתה לוקח משאית, ואתה שם עליה יותר מהמעמס הקבוע עליה, ואתה נוסע ועושה תאונה כי קשה לך לבלום עם משאית כזו כבדה מעבר לתקן.

שאול יהלום: את מי אתה מעניש?

שאול יהלום: אתה מעניש את הנהג, או גם את זה ששלח אותו, את בעל המשאית?

שאול יהלום: זאת אומרת: אם אתה מעניש רק את הנהג זה לא צודק.

שאול יהלום: כי מי שלוחץ עליו זה הבעלים.

שאול יהלום: ניקח דוגמא שאם נעשה כאן מצב, שיתברר לנו שבתחנת דלק מכרו לא רק את השישים , מאה תרופות, אלא מוכרים עוד שמונים תרופות.

שאול יהלום: את מי תעניש?

שאול יהלום: זה אתה לא רוצה.

יואל ליפשיץ: ונעשה את ההקבלה.

יואל ליפשיץ: מי שלא עומד בתנאים, בעיקר זה תנאים של העסק, תשתית, זה בעל העסק.

יואל ליפשיץ: נצטרך להגיש דין פלילי, בתוספת לקנס וכולי אנחנו נמשיך עם זה.

אריה אלדד: טון פנבריטין.

שאול יהלום: טלפון לחברת התרופות ומבקש שיספקו לי מאה קופסאות אופטלגין, תספקו למשרד לוועדת העבודה והרווחה בכנסת.

שאול יהלום: יש לי כאן המון אנשים עם כאבים עם כאב ראש שהם בעצמם עושים, וזה יעזור לי.

שאול יהלום: איך אסור לחברת התרופות?

שאול יהלום: האם יש לה רשימה של כל בתי המרקחת היום במדינה, והיא יודעת שאם אני לא נותן מספר הקוד שלי אז היא לא יכולה, ואם הוא בכל זאת שלח לי – אז חברת התרופות נענשת.

יואל ליפשיץ: וספקו תכשיר בלא מרשם בסיטונות לעסק אחר או לחדר תרופות לפי העניין אלא אם כן הוא עומד במספר תנאים.

יואל ליפשיץ: זו ההוראה האופרטיבית החלה על בתי המסחר שהם שרשרת האספקה של התכשיר.

יואל ליפשיץ: בנוסף, הם חייבים לעשות מעקב - סעיף 3 – נקט פעולות המאפשרות לו לבצע מעקב אחרי האצווה וכמות התכשירים בלא מרשם שנמכרו לעסק האחר, וכולי וכולי.

יואל ליפשיץ: כל המטרה של הסעיף הזה היא כדי לבדוק אם יש סבירות בכמויות שנמכרות לכל מקום ומקום.

יואל ליפשיץ: אני לא מדבר על מכירה של דברים שבכלל אסור למכור אותם.

יואל ליפשיץ: ואז יש לנו גם סנקציה.

יואל ליפשיץ: כי התקנות, הסנקציות חלות על כולם.

יואל ליפשיץ: הוא בית מסחר לתרופות.

שאול יהלום: לתרופות או דרך קופות חולים.

שאול יהלום: אין דבר שלישי.

שאול יהלום: אין חברה שמספקת ישר לבית מרקחת.

שאול יהלום: אין דבר כזה.

אייל פלום: שאומר שהעבירה על תקנות אלו כפופה לסעיף 60 לפקודת הרוקחות, כפופה לסעיף זה וזה, כדי שמי שקורא את התקנות האלו ובא לפתוח עסק, והוא לא בקי בתחום, יידע גם לאן להפנות.

אייל פלום: זה לא יגרע.

שאול יהלום: שאם הוא לא עשה שום דבר הוא לא יידע שפקודת הרופאים מי שעובר עליה וכל זה.

שאול יהלום: לרוקח המחוזי לפי הטופס שבתוספת הרביעית שיפורטו בו סוגי תכשירים בלא מרשם שנמכרו לעסק אחר וכמותם.

שאול יהלום: (ב) כל מסמך על רכישת תכשיר בלא מרשם או מכירתו יישמר בידי בעל האישור ובית מסחר לתרופות, לפי העניין, במשך שלוש שנים מיום הרכישה או המכירה.

שאול יהלום: (ג) כמסמכים שיש לשמרם לפי תקנה זו יעמדו במשך התקופה האמורה, בכל עת, לבדיקתו של הרוקח המחוזי ו/או המנהל.

שאול יהלום: שהוא יגיש לקופת חולים.

יואל ליפשיץ: לרוקח המחוזי.

יואל ליפשיץ: מספיק לרוקח המחוזי.

יואל ליפשיץ: האספקה של קופת חולים כללית ולא דרך בתי מסחר לתרופות.

יואל ליפשיץ: ועלתה פה בקשה שאנחנו גם נפקח על השרשרת הזאת.

יואל ליפשיץ: מסחר לתרופות וקופת חולים לפי העניין, במשך שלוש שנים מיום הרכישה או המכירה"

שמוליק קלנג: אני יודע מה בחוץ ומה בפנים?

שמוליק קלנג: אין לי שום דבר, אבל פרקטית אתה הולך,

שאול יהלום: אישור או בקשה לשינוי אריזה ועלון לצרכן 1748

זאת אומרת: יפה.

זאת אומרת: מה דעתכם?

זאת אומרת: גבוהות מדי?

זאת אומרת: נמוכות מדי?

זאת אומרת: מישהו רוצה לשנות אותן?

היא כזאת: פעמי וכולי.

היא כזאת: ויש תכשירים שאמורים לעבור רישום, מהלך שהוא בעיקרו חד פעמי ודורש אגרה, אני מבין.

לגבי נושא הפרסום: אני רוצה להוסיף עוד דוגמא אחת, אולי לא כולם מבינים.

לגבי נושא הפרסום: היום כל עלון, כל דף פרסומי שמפרסמים לצרכן דורש אישור אגף המזון של משרד הבריאות.

לגבי נושא הפרסום: יש עשרות ואולי מאות פרסומים של חברות, שהם פרסומים קטנים מאוד בהיקפם ובעלות שלהם, שדורשים את האישור מראש.

לגבי נושא הפרסום: אם על כל פרסום כביכול קטן כזה אנחנו ניאלץ לשלם את האגרות האלה שלא היו בעבר – הן אגרות חדשות.

לגבי נושא הפרסום: הרי היתה פרסומת בעבר גם שלא היתה אגרה בגינה.

אייל דונסקי: מכיוון שמדובר בתרופות ללא מרשם, בניגוד אולי לכל הפרסומות האחרות שקיימות, יש חובה עלינו, המפרסמים, להגיש את הפרסומת מראש לאישור של וועדת הרוקחות, שהם בודקים כל מילה, מאשרים או פוסלים.

אייל דונסקי: ואחרי שקיבלנו את האישור רק אז אנחנו יכולים לפרסם את זה.

אייל דונסקי: היום, בעקבות התקנות האלה אנחנו מתבקשים לפי התקנה גם לשלם אגרה חדשה, נוספת, על עצם הגשת הבקשה לפרסומת.

שאול יהלום: אך מאחר וכאן זה יהיה באלף נקודות מכירה, אז הפרסומת - יכול להיות מצב שאדם רק יראה את זה, ירוץ למקום אחר מלא שמחה ויקנה.

שאול יהלום: לכן כאן קבעו את כל ההוראות שאתה אמרת, שהפרסומת צריכה להיות הגונה והוגשת בנסיבות העניין, ולתת את זה לאישור משרד הבריאות שיאשר.

שאול יהלום: בו להטעות, באופן שיש בו כדי לעודד או לכוון קטינים, באופן שאינו ברור ומדויק, בצירוף אזהרות – מה הבעיה?

אייל דונסקי: המגבלות החמורות האלה.

אייל דונסקי: ואנחנו עומדים בהן.

אייל דונסקי: מדוע היום, על כל עלון שאולי אני עושה אלף עותקים ממנו אני צריך לשלם את האגרה הזו, שאולי עולה יותר מהפרסום עצמו, ואין בה שום דבר חדש.

שאול יהלום: תראה, כשאני מדבר על אגרות, בקשה לאישור לעסק הורידו – בסדר.

שאול יהלום: העסק נכנס לרשימה, מכאן ואלך הוא מתחיל לראות מבוקר, יהיו בקרות, רוקחים – צריך לשלם איזו שהיא אגרה.

שאול יהלום: אישור בקשה לשינוי אריזה – קודם כל פעם ראשונה, ואחר כך אם אתה משנה אז אתה צריך לשלם.

שאול יהלום: אבל הוא אומר, אם אני עושה מודעה, אם אני נניח החלטתי היום שמגיע צום יום כיפור, ואדם ייקח כדור אחד אופטלגין זה יעזור לו, אז אם אני אומר – רבותיי, אני צריך לקבל ממך אישור?

שאול יהלום: ואם תגיד אישור כן, אז למה אגרה?

שאול יהלום: הוא אומר.

שאול יהלום: אני שם מודעה אחת במעריב.

שאול יהלום: תשלם עוד 1,066 שקלים של אגרה.

שאול יהלום: האגרה.

שאול יהלום: אמת?

מועלם עובדיה: אישור, אז אני בעצם משלם את אותו מס פעמיים או שלוש או עשר לצורך העניין.

יועל ליפשיץ: הרוקחים תכשירים התשמ"ד 1986- הוא צריך לעבור את האישור המוקדם של המנהל, ויש צוות שלם שיושב ובודק את הפרסום ומאשר לו בדרך כלל לשנה לרוץ עם הקמפיין הזה.

יועל ליפשיץ: לאחר שנה, הבן אדם צריך לחזור עם הקמפיין הזה ולקבל אישור מחדש.

יועל ליפשיץ: כנ"ל פה.

יועל ליפשיץ: אנחנו מבקשים אגרה לא על כל פעם שהוא מעלה את הקמפיין לקבל אחוזים.

יועל ליפשיץ: אנחנו מאשרים אישור עקרוני לנוסח, והוא מקבל על זה אישור, והוא יכול לרוץ עם הקמפיין הזה.

שאול יהלום: נוירופן שאיזו ציפור עושה חור בראש, נקר.

שאול יהלום: אז הם שמים את הקפסולות וזו פרסומת.

שאול יהלום: גם במודעות בעתון ורדיו.

שאול יהלום: ומה אתה דורש מהם?

שאול יהלום: אלף ועוד.

שאול יהלום: יבוא איזה יצרן קטן ויגיד: כל מה שאני רוצה זה מודעה אחת בעיתון הצופה, נניח, שתגיד שהתרופה הזאת כשרה לפסח.

שאול יהלום: אתה בא ואתה אומר לו, גם כאן תיתן 1,066,.

שאול יהלום: אותו אדם שמפרסם במיליון יתן 1,066, ואדם ששם מודעה חד פעמית באלף שקל או משהו דומה יקבל גם אותו סכום?

שאול יהלום: אומרים שיש כאן חוסר צדק בפרופורציה.

יואל ליפשיץ: אייל דונסקי.

יואל ליפשיץ: זה מגוחך.

יואל ליפשיץ: ואתם יודעים את זה.

יואל ליפשיץ: וכאשר השוק הזה נפתח – אנחנו יושבים, רואים סרטונים.

שאול יהלום: תהססו לקנות אקמולי, זה כשר לפסח.

שאול יהלום: זה הכל.

שאול יהלום: עכשיו, חברה אחרת, בשביל הנוירופן הזה כל המדינה יודעת בכל הערוצים, ומודעות בעיתון וזה – אין בית שאין בו נקר.

שאול יהלום: אותו דבר, 1,076 ₪ אתה לוקח מזה ולוקח מזה אותו דבר?

שאול יהלום: אז מה אתה עונה לי ב-17(ב) -

שאול יהלום: יום כיפור, אתה מרגיש רע, כאב ראש, אחרי הצום, כדור אפרסמון יעזור לך.

שאול יהלום: אתה כותב כאן משהו, אתה מבין?

שאול יהלום: וזה בסך הכל מערכת פרסום זולה מאוד.

יואל ליפשיץ: כיפור וכולי - צריך עדיין לפרסם את הנושא של ההתוויות הקליניות.

שאול יהלום: אזלה מהשוק.

שאול יהלום: אנו מתנצלים , תוך 24שעות – למה זה לא פרסום?

שאול יהלום: מה זה?

שאול יהלום: זה פרסום, ועוד איזה פרסום.

שאול יהלום: פרסום שהם אחראים ורציניים.

יואל ליפשיץ: במשרד הבריאות כדי לאשר אותו ולבדוק אותו היא אותה עבודה.

יואל ליפשיץ: החברות האלה רצות, והן רוצות מאתנו את התוצרים.

שאול יהלום: הודעות טכניות, שזה לא קמפיין.

שאול יהלום: אתה מבין?

שאול יהלום: תנסח משהו פה שנכניס את זה להכללה.

אייל דונסקי: נושאים שלא היו קיימים במשך הרבה מאוד שנים בעבר?

אייל דונסקי: זה אגרה חדשה, היא לא היתה קיימת.

בתיה הרן: תמונת מצב מסוים של כך וכך פרסומות היו, וכך וכך אגרות נלקחו בגין רישום תרופות, ובתוך הרישום תרופות התגלם בפנים גם ההוצאה של הפרסום.

בתיה הרן: לימים, היתה אבולוציה, וכמות הפרסומות גדלה וגדלה, וקיבלה עוד נופך של מוסיקה וצבע, ווידאו ומה לא.

בתיה הרן: והדברים האלה דורשים הרבה מאוד עבודה, ודורשים תקנים.

בתיה הרן: אם ידעו האנשים כמה עולה מודעה קטנה בעיתון, מודעה של שני אינצ' עולה אלפי שקלים.

בתיה הרן: אז מה נורא אם ישלמו אגרה על אותם אנשים שנותנים את זמנם בצורה מאוד אחראית, ובלוח זמנים נורמלי על מנת שיוכלו להחזיק עוד תקן?

בתיה הרן: אמר היושב ראש קודם, והוא אמר את זה בצורה מאוד ברורה: אינה דומה האגרסיביות, וסליחה על המילה שאני משתמשת, בפרסומת של תרופות שבידי הרוקח, לפרסומת שהיא בשיווק כללי.

בתיה הרן: בשיווק כללי כולם עכשיו לוחמים על הצרכן שיקנה את המוצר שלהם, מעבר לעובדה שקודם הרוקח היה סוכן.

בתיה הרן: יש הרבה מאוד עבודה למשרד הבריאות, עם התקנים שיש להם.

אליעד שרגא: המקום.

אליעד שרגא: צריך לעשות תקנות רוקחים, פרסום, ששם יתקינו ויסדירו את כל הנושא של סוגיית הפרסום, ושם יסדירו את הנושא של שיעורי האגרות, תהיה לינאריות .

אליעד שרגא: מבחינה משפטית זה לא נכון.

אליעד שרגא: זה לא המקום לשים את זה פה.

שאול יהלום: מהנקר, ואם זה אותו נקר ולא הבן שלו, ואותה תרופה ואותה אריזה - איפה כתוב שנתיים?

שאול יהלום: קבועה.

שאול יהלום: העשירים ובעלי הממון מרשים לעצמם לעשות את הכל והעניים, נבאך כלום לא .

שאול יהלום: כשהוא שבר את הלוחות, אז העשירים לקחו את הדברים הגדולים.

שאול יהלום: תגנוב, תנאף, תחמוד.

שאול יהלום: והעניים מה נשאר להם – לא.

שאול יהלום: לא.

שאול יהלום: לא.

ליאור רייטבלט: שמיועדות לבקרה שילכו לבקרה, ומה שמיועד לרישום ואישור פרסומות שבאמת כולם יהיו נטו לגידול בתקנים, שגם השירות שיינתן על הפרסומות יהיה טוב יותר.

ליאור רייטבלט: כי צופים לגידול בעומס, וצריך לוודא שבאמת יהיו יותר תקנים לאשר את זה.

ליאור רייטבלט: הרי זה מקור ההוצאה.

שאול יהלום: שאנחנו לא נמשיך אם לא יהיו תקנים.

שאול יהלום: לא הסתפקנו במכתב, אלא אם כן אתם תכתבו שלפי התחזית, אם יגדל יגדל מספר התקנים המוקצים.

שאול יהלום: אני מקווה שאתם זוכרים את זה יואל, נכון?

שאול יהלום: ואם לא – אני אומר לך, אני לא אביא את זה להצבעה.

שאול יהלום: אני לא רוצה לקבל הסבר.

שאול יהלום: אמרתי ואני חוזר ואומר.

שאול יהלום: איך אתם תקבלו את זה זה לא משנה.

שאול יהלום: יכול להיות שיש מחשבה חוקתית שאומרת: ההצמדה לא תמיד טובה.

שאול יהלום: כי ההצמדה מפתה.

שאול יהלום: זאת אומרת, אני אגיד את זה בדבר הכי ברור, ואחר כך נעבור לאגרה.

ואתה אומר: מחר יתברר שיש איזה משהו שאתה תעיר את תשומת ליבנו, שפתאום איזה רשת חנויות לקחה פתאום איזו תרופה שבדיוק יצאה מסל התרופות והולכת אתה בכל הכוח.

ואתה אומר: תגיד, הרי זה לא חוקי.

ואתה אומר: אז צריכים לעשות פעולות בעניין.

ואתה אומר: אז יגידו: לא.

ואתה אומר: הכסף שקיבלנו.

ואתה אומר: אז יגיד האוצר: קחו מהאגרות.

ואתה אומר: אז יגידו: נכון שיש לנו כסף בפרסומת, אבל זה צבוע לפרסומת, לבדיקת הפרסומת.

ואתה אומר: אני לא יכול לבדוק.

ואתה אומר: לכן אני לא מציע.

ראובן קוגן: לגבי מה צריך לשלם לגבי כל שינוי זו שאלה שצריך לדון בה.

ראובן קוגן: יתכן שבאמת לא צריך להטיל על כל שינוי קטן סכום קבוע של 1,300 ₪ שיכול להיות שהוא גבוה מדי.

ראובן קוגן: לגבי אגרות, יש אצל יואל סיכום בוועדת האגרות.

שאול יהלום: אפילו אם כאן נאמר שמוריד מילה אחת אז לא צריך על זה אלף.

שאול יהלום: השאלה ברגע שאתה פותח שינוי, איך אתה יכול להגדיר שינוי קטן.

ראובן קוגן: כלשהן, גם באופטומטריה, נכנסות למדינה.

ראובן קוגן: הסיכום שיש אצל יואל ליפשיץ מאותה ועדת אגרות שישבה, אומרים שהכסף ייכנס לקופת המדינה והאגף שיעסוק בכל העניין של בדיקת הפרסומות יתוקצב בסיכום עם אגף התקציבים.

ראובן קוגן: זה לא אחד לאחד.

ראובן קוגן: זה לא כסף צבוע.

ראובן קוגן: תיבדק הנחיצות והצורך של אותה מחלקה שעובדת, כמה תקנים צריכים להיות שם, ובמשא ומתן עם משרד הבריאות אנחנו נתקצב את זה בהתאם.

עובדיה מועלם: תכשיר עובר מהסטטוס של היום לסטטוס של יציאה החוצה למדפים.

עובדיה מועלם: כי מה שקורה שיש לנו הרבה שינויים שנובעים מכל מיני סיבות טכניות: למשל, אני צריך לשנות אתר ייצור.

עובדיה מועלם: אני מקבל הנחייה ממשרד הבריאות להוסיף איזה משפט, להוריד איזה משפט, שכל הדברים האלה לא יחויבו באגרה מחודשת, כי אחרת אין לזה סוף.

עובדיה מועלם: משרד הבריאות עצמו יוזם הרבה מאוד שינויים.

יואל ליפשיץ: הבסיסי אתה משלם בסיבות 5,000 ₪, אם אני לא טועה, וכל שינוי מסוים 1,300 ויש שינויים מסוימים שלא משלמים עליהם כלום.

יואל ליפשיץ: פה לא מדובר על השינויים האלה.

יואל ליפשיץ: פה מדובר על שינויים שקשורים לצורך שיווק תכשירים, או יותר נכון אריזות של תכשירים ללא מרשם מחוץ לבתי מרקחת.

יואל ליפשיץ: זה הכל.

שאול יהלום: את אותו דבר, הנקר אותו הנקר והכל אותו דבר, אבל מקום הייצור, מיוצר על ידי תעשיות טבע בכרמיאל.

שאול יהלום: והם העבירו רק את הייצור לתעשיות טבע בפתח תקווה .

שאול יהלום: האם זה נקרא אישור או בקשה לשינוי אריזה ועלון לצרכן וזה עוד 1,348 ₪.

רחל גוטמן: אחד למקום אחר, ואז צריכים לבדוק גם את האיכות.

רחל גוטמן: אני רק מסבירה מה הכוונה.

רחל גוטמן: היום תכשיר מסוים עובר להיות שיווק כללי מחוץ לבתי המרקחת.

רחל גוטמן: על כך אין עוררין, כולם מבינים שצריך לשלם אגרה.

רחל גוטמן: מחר משרד הבריאות החליט שכל תכשירי פרצטמול, אקמול וכולי, צריך להוסיף איזה שהוא משפט.

רחל גוטמן: מבקש עובדיה שבמקרה הזה לא יידרשו לשלם עוד פעם את אגרת השינוי.

רחל גוטמן: כי איך שזה כתוב כאן זה לא ברור לחלוטין שהכוונה תשלום האגרה רק בעת שינוי המעמד בעת שינוי לתרופה ללא מירשם.

רחל גוטמן: דעתי שהם צודקים.

רון תומר: מחזור ועם פעילות מסוימת למסחר.

רון תומר: אגרה פעם בחמש שנים של אלף שקלים זה מאתים שקל לשנה, היא נמוכה מדי, ואני חושב שגם חלק מבעלי העסקים האחרים מסכימים אתי.

רון תומר: כי אנחנו באמת רוצים שעסק שמאתים שקל לשנה יהיה חסם בשבילו לא ימכור תרופות.

רון תומר: לדעתי, אפשר להגדיל את האגרה הזאת.

רון תומר: אני הייתי עושה אותה שנתית.

רון תומר: אבל אם לא רוצים לקפוץ מדרגה כזו לפחות מכפיל אותה או מכפיל אותה פעמים וחצי, מכיוון שהמטרה היא באמת שעסקים שימכרו ארבעה אקמולים בחודש לא יחזיקו אותם על המדף, כי שם לא תהיה תחלופה מספיקה.

אליעד שרגא: כדאית למקום ולכן הוא יחזיק אותה, או שלא תהיה כדאית והוא לא יחזיק אותה.

אליעד שרגא: לרפד אותה בכל מיני אגרות שאני לא רואה את בתי המרקחת לוקחים על עצמם כל מיני אגרות או תוספות לתשלום לכל מיני רשיונות, מכירו של הרוקח.

אליעד שרגא: אתה מאוד נחמד כשמדובר באגרות לצדדים שלישיים, אתה פחות נחמד כשמדובר באגרות עליך.

אליעד שרגא: אם אתה מוכן ללכת גם על כך שיכפילו או ישלשו את האגרות על בית המרקחת אז זה בסדר.

אליעד שרגא: אבל אין פה שום היגיון.

אליעד שרגא: מנסים פה הרי באיצטלא של כל מיני טענות רק להכביד על כל האנשים שרוצים לשחק במשחק הזה.

אליעד שרגא: ולכן זה לא הגיוני ולא ענייני.

שאול יהלום: קיימים כאן חברי הכנסת.

שאול יהלום: הם רוצים שכל אחד ייתן מיליון שקל.

שאול יהלום: לא משנה.

שאול יהלום: רק במידת הסבירות וההיגיון.

שאול יהלום: בוא נדבר רגע: כל האגרות חוץ מהאגרה הזאת לא מוטלות על המקום האחר.

שאול יהלום: הבקשה לאישור של המנהל לפרסומת זה בדרך כלל תעשה חברת טבע.

שאול יהלום: בטלביזיה או מודעה בעיתון עולה שלושים ארבעים אלף שקל בעיתון.

שאול יהלום: ואם זה קבוע כבר פטרנו אותך.

שאול יהלום: רק פעם אחת.

שאול יהלום: אז אם זה לא קבוע – אתה משלם שלושים ואחד אלף.

שאול יהלום: אין לי ספק שהסוכן שלך ייקח את זה בעמלה שלו ובמכרז שתעשה לפרסום מי חותם.

יגאל יאסינוב: האקמול, ואולי אנחנו פותחים את השוק גם כדי שבכל מכולת תהיה אפשרות לקנות אותו אקמול או דקסמול או אופטלגין.

יגאל יאסינוב: ואז במכולת שכונתית הקטנה, הוא לא ימכור אלף בחודש, ואז לא יגיע לאותם שלוש מאות או ארבע מאות שקל לחודש אגרה.

אליעד שרגא: כבר להיות אידיאולוגיה.

אליעד שרגא: כמה שנכביד עליהם יותר, כך יהיה להם פחות כלכלי לנהל את התהליך הזה, וזה לכל רוחב החזית.

אליעד שרגא: פתאום האגרות הפכו פה להיות אידיאולוגיה, והן חלק מאיזה שהוא ניסיון להעביר את נטל ההכבדה על המוכר.

אליעד שרגא: אני מדבר בשקלים.

אליעד שרגא: מעבר לזה, יש כאן פגיעה ישירה בחופש העיסוק.

אליעד שרגא: זה מה שעושים פה.

אליעד שרגא: זו פגיעה בחופש העיסוק.

אליעד שרגא: המס הזה שיוצר בהחלט הכבדה על כתפי העוסק אלף פוגע בחופש העיסוק שלו, בית גם צריך להבין דבר אחד: הרי המס לא ישולם מכיסו.

אליעד שרגא: הוא יגולגל לצרכן.

אליעד שרגא: בסופו של דבר מי שישלם את זה זה ה-END USSER .

אליעד שרגא: אם זה מה שאתם רוצים אפשר להעלות את זה עד אין קץ.

אליעד שרגא: עובדה שמנסים לקחת פה אגרות ולהפוך אותן לאיזו שהיא סנקציה עונשית, היא לא מתקבלת.

אליעד שרגא: וזה מה שקורה.

גדי קלרפלד: הזה.

גדי קלרפלד: בא המחוקק ואמר, רגע, אנחנו רוצים לפתוח את השוק הזה.

גדי קלרפלד: לפתוח אותו זה לפתוח אותו כמה שיותר רחב.

גדי קלרפלד: ופה מנסים בעצם לצמצם.

גדי קלרפלד: וזה לגיטימי.

שאול יהלום: ואני אומר לכם, לא.

שאול יהלום: בואו נלך על ההיגיון.

שאול יהלום: אז ההיגיון אומר שאותה פרסומת – מה אני צריך, סתם לקנוס?

שאול יהלום: אני מסביר לך למה הקלנו שם.

שאול יהלום: לא הקלנו כדי להקל עליהם.

שאול יהלום: טבע לא צריכה להיות מוקלת על ידי, והוא אמר שיש עוד כמה חברות.

שאול יהלום: אף חברת תרופות לא תיפגע.

דבר כזה: לכן הוא בא ואומר לך, אני רוצה מחזור סביר.

דבר כזה: אם יש לי תרופות שתקועות שם באבק חמישים שנה ואף אחד לא נוגע - לא טוב.

דבר כזה: איך אני יוצר סביר?

דבר כזה: הוא אומר: האדם ייצור סביר אם ימכור בחודש שלושים קופסאות.

דבר כזה: סתם אני אומר שלושים.

דבר כזה: יכול להיות שיש לו ארבעים.

דבר כזה: אבל שימכור כמה עשרות קופסאות.

דבר כזה: הוא אומר: איזה אדם ייכנס לזה?

דבר כזה: רק אדם שיודע שהוא מרוויח, ולכן הוא שם חסם כלכלי שאומר מאה שקל לחודש, ועל המאה שקל לחודש עוד תרוויח.

דבר כזה: אז אתה אומר: חמישה עשר שקל לחודש.

אליעד שרגא: אגרות בנייה, הוא משלם את החמישים אחוז מס הכנסה שלו, לבן אדם לא נשאר מה להרוויח.

אליעד שרגא: זה שוק שחור בכלל.

אליעד שרגא: מרוב שמכבידים פה על בן אדם ומטילים עליו עוד מסים, ומסים עקיפים ומסים ישירים, בסופו של דבר לא נשאר להרוויח שום דבר.

אליעד שרגא: וזה ההיגיון פה.

אליעד שרגא: אין פה היגיון.

אליעד שרגא: יש פה ניסיון להעביר את ההכבדה על כתפי העסק.

שאול יהלום: הכנסת.

שאול יהלום: אתם שמעתם פה את הרעיון.

שאול יהלום: אתם תחזרו לוועדת האגרות.

שאול יהלום: אם וועדת האגרות תחשוב לתת – תביאו לכאן.

שאול יהלום: כרגע זה מה שמביאים.

שאול יהלום: שמעתם את השיקולים.

שאול יהלום: השיקולים אומרים שחמש שנים אלף שבעים ושש זה לא מספיק להוות מה שקרה כאן נציג האוצר "חסם כלכלי" יעיל.

יואל ליפשיץ: שיחזרו על עצמן בבית מרקחת, ואין טעם שיחזרו על עצמן בחדרי התרופות.

שאול יהלום: אני חשבתי שיש OTC בבתי מרקחת.

שאול יהלום: פה הסבירו לי שהיום אין OTC בבתי מרקחת.

שאול יהלום: אז גם בתי מרקחת יעמידו OTC.

אני שואל: אם יש למישהו הערות לקראת שתי הישיבות האלה יעביר לנו בכתב.

ג'ודי וסרמן: הישיבה הבאה, זאת אומרת לא חמש דקות לפני, אלא הרבה לפני, אם יש דברים נוספים שאתם לא רואים את זה כאן ב"בולד" שחברי הכנסת החליטו על שיביאו שהועלתה הצעה שלא נדחתה על הסף, וצריכה לבוא לידי ביטוי, אני מבקשת שזה יועבר אלינו בכתב מבעוד מועד.

שאול יהלום: לא אומר שלא.

שאול יהלום: אני לא מבטיח גם שנגמור בישיבה אחת אם נתקע בנושא אחד שעה.

שאול יהלום: מחלוקת.

שאול יהלום: ולכן זה עובר לסיבוב השני לישיבה הבאה.

שאול יהלום: מידע אודות התרופה – שם התכשיר, בשלוש שפות, בארבע שפות, פעילות מה מרכיב פעיל.

שאול יהלום: נניח שם התכשיר אקמול.

שאול יהלום: פעילות – מטרות שימוש, חום וכאבים.

שאול יהלום: זהירות.

שאול יהלום: אין להשתמש זה תאריך, או אין להשתמש זה נשים בהריון.

שאול יהלום: אזהרה: שאל את הרופא או את הרוקח וכו'.

שאול יהלום: הריון והנקה, צריך להתייעץ.

שאול יהלום: הוראות שימוש – יהיו פה?

שאול יהלום: מידע נוסף – אם צריך.

יגאל יאסינוב: שאנחנו מכניסים את הדבר הזה, ופה אני רואה שזה כן נמצא.

שאול יהלום: יבוא משרד הבריאות ויגיד, לא, זה לא מקום.

שאול יהלום: אז לכן כתוב לפי העניין, ברשות.

יגאל יאסינוב: אני למדתי פה שאקמול, דקסמול ואופטלגין הם אותה תרופה.

יגאל יאסינוב: רק היצרנים שונים.

יגאל יאסינוב: קורה?

יגאל יאסינוב: בא קונה לחנות או לבית מרקחת ורואה שתי תרופות זהות לחלוטין, אחד עם כתוב ושניה לא.

יגאל יאסינוב: האם אתם לא רואים בעיה?

שאול יהלום: אם אתה בא לקראתי אני אשמח מאוד.

שאול יהלום: הנושא קיים, ויש ציבור שדורש את זה.

שאול יהלום: אז עכשיו השאלה היא כזו: אם אתה בא ואתה אומר אני מחייב את כולם, ולכתוב בכל אחד שלא תצא תרופה בלי כשרות, אני נסוגותי.

שאול יהלום: קיבלתי את עמדתך שאם בא יצרן ורוצה, ומשרד הבריאות מאשר לו – הוא יאשר לו.

שאול יהלום: נניח שבא יצרן ורוצה לכתוב התרופה נוסתה בשלוש מדינות, ומופיעה בג'ורנל מדעי רפואי.

שאול יהלום: זה לא יאשרו לו.

שאול יהלום: לא כל דבר שהיצרן רוצה מאושר.

שאול יהלום: אז כשרות קיבלתי.

שאול יהלום: רק אם הוא רוצה.

שאול יהלום: מה שאתה ביקשת.

שאול יהלום: אז לכן זה כתוב.

הרב יעקב סבג: תרופות כשרות לפסח.

הרב יעקב סבג: יצאה רשימה של תרופות.

הרב יעקב סבג: את הנושא של תרופות או לא כשרות.

הרב יעקב סבג: הרבנים הקימו וועדה שתדון בנושא על כל ההיבטים הכשרותיים, הלכתיים, כלכליים.

הרב יעקב סבג: כל ההשלכות שיהיו מהנושא הזה.

שאול יהלום: גם יכולים ואף אחד לא מונע מכם, כמו שאתה מוציא חוברת, מחר הרבנות הראשית תוציא ספרון ותגיד אלה התרופות הכשרות ואלה לא.

ג'מאל זחאלקה: לוקסוס שהוא רוצה.

ג'מאל זחאלקה: הוא רוצה תרופה.

ג'מאל זחאלקה: כואב לו הראש.

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול להגיד לו אני לא יודע.

ג'מאל זחאלקה: זכותו לדעת אם התרופה כשרה או לא.

ג'מאל זחאלקה: זה לא כמו יין אפילו.

ג'מאל זחאלקה: זה לא כמו משהו אחר.

ארנה מלר: רוצה לקחת לא כשר.

ארנה מלר: אנחנו לא נחזיק על המדפים.

ארנה מלר: לא כל הרשתות, לא יוכלו להחזיק.

ארנה מלר: כי ברגע שאתה מסמן כשר, אף אחד לא יוכל להגיד אם השני כשר או לא כשר, וההתנדבות בעצם פוסלת את כל אותן הרשתות.

ארנה מלר: כי אם בעצם אתה יודע שאקמול טבע יכתבו כשר.

ארנה מלר: יכול להיות שספקים אחרים לא יכתבו.

ארנה מלר: אנחנו את כל השאר לא נחזיק על המדפים.

ארנה מלר: אז בעצם אין פה תחרות.

יגאל יאסינוב: מהרשת.

יגאל יאסינוב: אתה מבין?

יגאל יאסינוב: הם יגידו, זה תמכרו וזה לא.

יגאל יאסינוב: לשים את הכשרות.

יגאל יאסינוב: שבו הרבנות תודיע שאותה רשת שתמכור גם תרופות אלה בלי תווית הכשרות לא תיפגע, והתעודת כשרות שלה לא תבוטל.

יגאל יאסינוב: זה הפתרון.

יגאל יאסינוב: אם הם מוכנים לזה.

יגאל יאסינוב: אני רוצה מכתב שיגיע לוועדה.

שאול יהלום: האינפורמציה לאדם.

שאול יהלום: כמו שאתה נותן לו את זה בשפה הרוסית.

שאול יהלום: שרופא אומר לך זאת הרופא שאתה צריך, באותו רגע כאילו הפך אותה לכשר.

שאול יהלום: ועל זה יכול להיות שהוא אומר לך שאתה צריך תרופה שאם אתה אוכל אותה על סוכרייה אז היא לא כשרה.

שאול יהלום: כשרופא אומר לך שאתה צריך את הדבר, הוא בזה הפך לכשר.

שאול יהלום: לכן בא הציבור שומר הכשרות ואומר: תרופות מרשם לא שייך כשרות.

שאול יהלום: הרופא הפך אותן לכשרות לצורך העניין.

שאול יהלום: לכן, לדוגמא, ילו.

שאול יהלום: אתה מיצג את ילו.

שאול יהלום: הנושא של הגברת בכלל לא יעלה עליה.

שאול יהלום: בגלל שילו מחזיקה כשר, לא כשר, אין לה תעודת כשרות בכלל.

שאול יהלום: פתוחה בשבת.

שאול יהלום: מה שתרצו תחזיקו.

שאול יהלום: סטימצקי – אין לו שום בעיה.

שאול יהלום: אז אני בא ואומר לך: כל הרשתות שכאן באות, כולל בתי מרקחת, אין להן תעודת כשרות.

שאול יהלום: סופרפרם – אין לו תעודת כשרות.

שאול יהלום: בכלל לא תהיה בעיה.

אליעד שרגא: צריכה להיות גם על תרופות מרשם וגם על תרופות ללא מרשם.

שאול יהלום: תלונה- יש ועדת אתיקה.

שאול יהלום: אתה בא כאן לועדה – תכבד את חברי הכנסת.

שאול יהלום: לא משנה איך הוא מדבר.

גבי קלרספלד: ונמצאות בתוך בתי המרקחת.

גבי קלרספלד: זאת אומרת, שאם אנחנו מחילים פה איזה שהוא קטע של כשרות לגבי תרופות ללא מרשם שיוצאות למכירה כללית, צריך להחיל את אותו היגיון גם לתרופות ללא מרשם שנשארות בתוך בתי המרקחת.

גבי קלרספלד: זה אחד.

הדבר השני: אבל בדרך עקיפה, אנחנו מעקרים את החוק הזה מתוכן.

הדבר השני: כי מה אנחנו בעצם עושים?

הדבר השני: אנחנו לוקחים ארבעה מאות וחמישים נקודות מכירה, ופה עיקר המכר במדינת ישראל, שההיגיון הכלכלי מאחורי הוצאה של תרופות ללא מרשם למכירה שלא בבתי מרקחת היה שזה יהיה בתוך רשתות השיווק, ומעקרים את זה בדרך עקיפה מתוכן.

הדבר השני: עכשיו, זאת לא היתה הכוונה.

ארנה מלר: הוא לא כשר, אתה כבר לא תקנה אותו לא בבית מרקחת ולא באף מקום אחר.

שאול יהלום: למנוע מאנשים שרוצים כשר.

שאול יהלום: מה קורה כאן?

שאול יהלום: הרי אל תגזימו.

שאול יהלום: אז תחזיקי תרופות

שאול יהלום: שמבחינה הגותית זה לא יעזור אם כאן נחליט או לא נחליט.

שאול יהלום: הם יאסרו על בתי המרקחת שלך להחזיק תרופות בלי תעודה.

שאול יהלום: אם הם מגיעים לאותה מסקנה שהוא אמר כאן – אז מה את מרוויחה?

שאול יהלום: או שזה יחייב את חברת טבע לכתוב כשר, ולהוציא מרכיבים לא כשרים.

שאול יהלום: מה הבעיה?

אני חוזר ואומר: למה מעניין אותך רק תרופות?

אני חוזר ואומר: מחר חברת שופרסל תרצה להכניס ממתקים, לטובת הילדים שרוצים עכשיו לקראת חג הפסח, גמרו להגיד מה נשתנה, רוצים לתת לו ממתק מתנה.

אני חוזר ואומר: היא לא יכולה להכניס דברים ללא תעודת כשרות.

אני חוזר ואומר: או.

אני חוזר ואומר: קיי?

אני חוזר ואומר: לכן, מה זה משנה.

אני חוזר ואומר: אתה לא יכול למנוע מאדם שיידע אם זה כשר או לא.

משני הדברים: אבל הרבנות, אני לא מחדש כלום, אני רק נותן את האפשרות.

משני הדברים: אני פותח את הפתח לטובה.

משני הדברים: כי אם אני לא אפתח את הפתח על התווית לטובה, תבוא הרבנות לשופרסל, ואומר לך פה הרב ראש מחלקת הכשרות: יש פה בעיה.

משני הדברים: אם אדם קונה מרצונו, ואין לו בן אדם לשאול אותו – יש לי בעיה שאני לא יכול.

משני הדברים: תבוא הרבנות לשופרסל ותאסור.

שאול יהלום: לפי המקצועיות שלהם?

שאול יהלום: אני רק מתערב בדבר אחד.

שאול יהלום: שאם תבוא חברת טבע לצורך העניין, ותבקש ממשרד הבריאות אישור, אני לא מחייב אותה לכלום, והיא תגיד אני גם רוצה לציין למטה "כשר", משרד הבריאות יגיד לה – בקשה.

שאול יהלום: מה, גם זה אתה אוסר עלי?

ג'מאל זחאלקה: מהם?

ג'מאל זחאלקה: אני שואל אותך.

ג'מאל זחאלקה: מה אתה דורש?

ג'מאל זחאלקה: אנחנו לא מחייבים אותם לרשום.

ג'מאל זחאלקה: אבל מי שרוצה שירשום.

ג'מאל זחאלקה: אתה מבין מה העניין?

ג'מאל זחאלקה: אתה לא יכול לבוא ולהגיד להם: אל תרשמו.

יגאל יאסינוב: מרבנות, אני שוקל להגיש בג"צ אחרי ההכנה.

אייל דונסקי: שונה.

אייל דונסקי: מי שמכיר שם את האריזות, התוצאה הסופית של התווית הזאת היא תוויות מאוד מאוד קטנות, שקשה לקרוא אותן, בגלל ריבוי האינפורמציה שצריך להכניס עקב כל הסעיפים שנמצאים פה.

אייל דונסקי: ומי שמכיר, אני רק אתן דוגמא אחת.

אייל דונסקי: למשל, תרופות אף שנמצאות באריזות קטנות ובקבוקים קטנים, שאם שם צריך להכליל את כל הטקסטים האלה – זו דוגמא טובה.

אייל דונסקי: יש עוד אריזות יותר קטנות.

שאול יהלום: תגדיל את האריזה.

שאול יהלום: טיפול אף כאלה – תעשה להן אריזה כזאת.

שאול יהלום: למה אי אפשר?