ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 142, 2004-03-02 08:30

גילה פינקלשטיין: עדיין לא שמעתי מדוע כן, אני אשמח אם יהיו כאן אנשים שיתנו לי סיבה אחת מדוע להפריט ומדוע לשנות ומדוע שוב להתאכזר לאותם ילדים שהגורל כבר התאכזר להם.

סימן טוב: של כח אדם מסוים שבו הם צריכים לעמוד, אם הם יחליטו לקחת, איך המשרד מסתדר עם המגבלה שיש לו, זה אפשרותו,

מרים כהן: בתחום הפיגור אתייחס עד לפני עשור שהיה מאד לא מוזנח היו ילדים שסודרו כמניעת נטישה מתוך בתי חולים ישירות, לקחנו את הנושא בקדימות עליונה, לא היו תקציבים בזמנו למשרד קבלנו מהתוכנית של נוער בסיכון כדי להעסיק מנחות אומנה בפיקוח על האומנה ישירות מהמחוז.

מרים כהן: היות ובתחום הפיגור הפיזור שלו היה בכל הארץ, מצד אחד, מצד שני, הטיפול דורש מיומנות מיוחדת גם בילדים וגם בליווי המשפחות הנושא של איכות המשפחות , נכון בכל ילד רגיל או עם פיגור או נכה אחר צריך את המשפחה הטובה ביותר ובכל זאת לקבל ילד כזה, ורוב הילדים שסודרו בזמנו היו ברובם ילדים סיעודיים וטיפוליים במצב מאד קשה, וגם כיום, המשפחות קולטות את הילדים הקשים ביותר שלעיתים מוסדות לא קולטים אותם.

מרים כהן: נכנסנו לתוכנית בנויה מבחינה מקצועית של הכנת המנחות, הכנת המשפחות הכנת הלשכות, דבר נוסף שלמדנו מנסיון של שרותים אחרים כשנתנו את התקנים ללשכות התקנים נבלעו בתוך הרוטינה והאומנה לא זכתה ליחידות הטיפול שהיתה צריכה לזכות.

מרים כהן: באתי והצעתי בזמנו תוכנית שהן תהיינה מנחות אזוריות, בהעסקת המשרד באמצעות לחברות כח אדם כי למשרד לא היו תקנים, והם שימשו כמנחות ישירות עם הדרכה ולמידה וליווי של המשפחות ישירות מהמחוזות היכן שהן שובצו, וחילקנו בין מנחות ופיקוח.

מרים כהן: כיום, מבחינת איכות הטיפול ואיכות המשפחות אין ויכוח בנושא.

מרים כהן: הויכוח הוא על זה שיש אילוץ שאני לא יכולה להגיד על איכות הטיפול בעמותות, לא רוצה להגיד דברים שלא התנסיתי בהם כי על זה יעידו מי שניסה, אבל אי אפשר לומר שזה יותר זול, ואי אפשר גם לומר שזה יותר,

שלווה ליבוביץ': אז ברשויות המקומיות ואנחנו מאד לא היינו מרוצים מהרמה המקצועית ומההדרכה שניתנה שם, ומהאיכות הכללית שהיתה ואנחנו קיבלנו החלטה וגם של מדינת ישראל, אני לא יודעת עד כמה הועדה יודעת, רוב הילדים הולכים לפנימיה ששם העלות הרבה יותר גדולה, אם תשווה בעולם 80% בעולם הולכים לאומנה ו20%- לפנימיות, בישראל זה בדיוק הפוך, 85% בפנימיות ו15%- באומנה, ואנחנו חשבנו שצריך להביא לשינוי ושידרוג האומנה, והמהלך היה מהלך מקצועי ולא מהלך תקציבי, ולכן, אכן הוא עלה למשרד כסף, כי החלק של הליווי המקצועי, לא התשלום למשפחות אומנה, לא ההוצאות המיוחדות זה לא שונה.

שלווה ליבוביץ': אותו מרכיב שהיה 275 שקל בממוצע עלות הטיפול שקיבל מנחה האומנה ברשות המקומית עבור ילד באומנה היום 494, זה הקטע שהוכפל, ואכן הכפלנו אותו.

שלווה ליבוביץ': אנחנו חושבים שצריך יותר ביקורים וחשבנו שצריך הדרכה, ואנחנו, המשרד קבע את הסכום.

שלווה ליבוביץ': זה לא יצא למכרז של מי שנתן לנו יותר זול אלא משרד הרווחה הוציא מכרז שבא ואמר, עבור הליווי המקצועי תקבלו כך וכך ועבור גיוס משפחה תקבלו כך, זאת אומרת, השיקולים היו שיקולים מקצועיים נטו.

שלווה ליבוביץ': אני לא נכנסת לפיגור הפגום אני לא מכירה את המבנה שלהם, אני יכולה לומר,

שלווה ליבוביץ': אני רוצה שיהיה ברור לועדה, זה נכון החלק המקצועי הוא עלה אבל זה היה תכנון של המשרד מתוך רצון אכן לשדרג את הליווי המקצועי של הילדים שנמצאים במשפחות האומנה.

ענת דונוביץ: אגיד כמה מילים על צורת העבודה שלנו.

ענת דונוביץ: קודם כל דיברה קודם יפה שמעוני על שידרוג, מספרית, כשמנחת אומנה אצלנו מטפלת בגג 40 ילדים במשרה מלאה, היא בוכה.

ענת דונוביץ: היא חושבת שזה לא מקצועי כי הסטנדרט שלנו הוא יותר נמוך.

ענת דונוביץ: כולם מאמינים שיש יותר זמן למנחת אומנה הפוריות שלה יכולה להיות גדולה וגם המנחה הכי מעולה שבעולם אם אין לה את השעות והזמן יותר קשה לתת שרות איכותי.

ענת דונוביץ: אצלנו בעמותות מקובל להתיחס לכל ילד באופן ספציפי לצרכים שלו, זה לא נכון לעשות הבחנה כל כך גסה, אין אצלנו ילדים נכים.

אורית אמיאל: בנוסף למה שאמרה ענת, על כל מה שאנחנו עושים למען הענין המומחיות שלנו היא אומנה, זאת אומרת, יש לנו ילדים שבחלקם הם מאד פגועים עם בעיות התנהגות מאד קשות, שאמנם לא מוגדרים, שהם על הגבול והרבה פעמים אנחנו גם עושים את המעבר מילד גנון לשיקום כי יש בעיות קשות מאד של חינוך מיוחד והילד צריך לעבור לשיקום.

אורית אמיאל: בנוסף לזה יש תינוקות ויש מתבגרים עם בעיות קשות ויש נערות במצוקה עם בעיות קשות, הוריאציות של הקשיים שאנחנו מתמודדים איתם הם וריאציות על הרצף של כל מה שעובר הילד כאשר המומחיות שאנחנו פיתחנו בשלוש השנים האלה היא מומחיות במשפחות אומנה בהעצמת המשפחות, בלתת למשפחות כי הן בעצם אלה שעומדים ב24- שעות מול הילדים.

אריה אלדד: מהצד שאנחנו נדרשים לטפל בתוצאות שלו לא נובע בעצם מרצון לתקן מצב קיים, שבו אולי ביחס למצב שונה ממה שהיה ביחס לאומנה לילדים רגילים, לא היה חוסר שביעות רצון מהטיפול, אלא להפך, הדברים השתקפו גם מנקודת מבטם של המפקחים, גם מנקודת מבטם של המשפחות האומנות לילדים המיוחדים האלה, היתה שביעות רצון מהשרות והשרות היה ברמה טובה.

אריה אלדד: אבל יש החלטת ממשלה, ואנחנו כולנו אזרחים במדינת ישראל, והחלטת הממשלה אמרה שאנחנו מפסיקים העסקה במסגרת חברות כח אדם.

אריה אלדד: יש פתגם סוביטי ישן שניסה לתרץ את גלי הטיהורים הגדולים במהפכה ברוסיה ואמר, כשחוטבים עצים ניתזים שבבים, אבל התפקיד שלנו, בועדות האלה זה לנסות לוודא שהילדים, הנכים או אלה שסובלים מפיגור לא יהיה השבבים שנתזים כשחוטבים איזה יער מהסוג הזה, ונדמה לי שאילוץ הזה של הפסקת העסקת עובדים על ידי חברות כח אדם, אסור שיגרום לשני דברים, אחד, לעליה בהוצאות הממשלה, גם אם הוא נותן לנו איזה שהוא תיקון סמנטי של אנחנו לא עולים בתקני כח אדם, גם אם אנחנו לא מעסיקים באמצעות חברות כח אדם, ואני לא מתווכח כרגע עם העקרון, זה בוודאי אסור שיגרום לפגיעה בילדים האלה שהם הכי דפוקים, הכי חלשים, הכי מסכנים בכל החברה שאין להם, לצורך הענין, גם אבא ואמא תפקודיים שיכולים לטפל בהם ואנחנו באמת נשענים על ההתנדבות היוצאת מן הכלל, אני לא מכחש לרגע לעובדה שהמשפחות האומנות גם מכבדים את הוצאותיהם, אבל בלי הנכונות האישית שלהם לתרום להצלת נפשות אמיתית לא היינו יכולים לספק שרות אנושי ברמה הבסיסית לילדים הפגועים קשה הללו.

אריה אלדד: נדמה לי שיש פתח אחד לפחות לנסות להתקדם איתו וזה, ואני יודע שכולנו שונאים להסתכל על החור שבגרוש, אבל בסוף החור שבגרוש אולי ישכנע את האוצר שיש כאן מקח טעות בכל העיסוק בנושא, אם באמת האוצר ישב עם משרד הרווחה ויווכח שמדובר בעלויות גדולות יותר, גם אם הם זזות מסעיף לסעיף אבל בעלויות מדינה גדולות יותר לא במחיר שיפור שרות ושדרוגו אלא למרות העובדה שנוכל לתת פחות לנקודות הקצה, למשפחות האומנות, לילדים הפגועים נדמה לי שאפשר יהיה לשנות את ההחלטה ולמצוא פתרון אדמיניסטרטיבי אחר, כי האמצאה הזאת של חברות כח אדם שהממשלה החליטה שהיא לא ממשיכה בה, בוודאי יש פתרונות אחרים שאפשר ללכת בהם בלי לפגוע בשרות.

אריה אלדד: אני שמח שההחלטה נדחתה, סך הכל תראו כמה אנשים חכמים ומלאי רצון טוב מתכנסים לעסוק ב9- משרות, הלא בסוף זה מה שאתם מתעסקים איתו עכשיו שזה די מביש, ואם נעלה בהוצאות בוודאי שלא הרווחנו הרבה.

אריה אלדד: אני מבקש שמשרד הרווחה ומשרד האוצר ישבו בסוגיה הזאת וידווחו לנו, בתוך שבועיים, מה העלו בתקנתם ואם מסתמן איזה שהוא פתרון ואם לא נקיים דיון חוזר גם בתוך הפגרה של הכנסת בנושא הזה.