ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 65, 2003-11-03 12:30

שאול יהלום: שלום, אני פותח את ישיבת הוועדה.

שאול יהלום: אנו ממשיכים לדון היום ביוזמת חוק שהתקבל לפני שנתיים, שאומר שתהיה רשימת תרופות שאותם ניתן יהיה לקנות לא רק בבית מרקחת, אלא במקומות נוספים אחרים, עסקים שונים.

שאול יהלום: מדובר בתרופות שגם היום שאתה נכנס לבית המרקחת, אתה יכול לקנות אותן ללא מרשם.

שאול יהלום: לא מדובר על כך שכל התרופות שניתן לקנות אותם היום בבית מרקחת ללא מרשם, ניתן יהיה לקנות אותם בעסקים שונים, אלא רק חלק מהן.

שאול יהלום: אנחנו עדיין לא עוסקים ברשימת התרופות.

שאול יהלום: זהו השלב האחרון של הישיבה.

שאול יהלום: אנחנו כעת עוסקים בתנאים למכירת התרופות.

שאול יהלום: מאחר ותרופות זה עסק רציני, ואנחנו כי לקיחת תרופות ללא מרשם יש בה סכנה, נקבעו כללים שלפיהם לא כל אחד יוכל למכור, לא בכל מקום ולא בכל אריזה.

שאול יהלום: אנחנו נדבר על התנאים למכירה של אותו עסק.

שאול יהלום: זוהי ישיבה שנייה סביב הנושא הזה.

שאול יהלום: כבר עברנו הרבה על התנאים, וכעת אנו נמצאים בשלב בו אנו צריכים לדון על התקנות שאנחנו צריכים לאשר.

שאול יהלום: הפרוצדורה היא ששר הבריאות מביא בעקבות החוק את התקנות לאישור הוועדה שלנו, ואנחנו צריכים לאשר, לתקן או לדחות את התקנות.

שאול יהלום: אנו כרגע נדון בתקנות.

שאול יהלום: בפני כולם נמצא נוסח לדיון שהכינה היועצת המשפטית של הוועדה, והוא כולל את כל התיקונים שעליהם הוסכם.

שאול יהלום: לדוגמא, בסעיף 8א' תיקנו את הנוסח, כך שבמקום ארונות, יהיה כתוב משטחי אחסון.

שאול יהלום: ישנה גם סדרה של הצבעות שהיו במחלוקת.

שאול יהלום: אני אשתדל להביא את כל ההצבעות.

שאול יהלום: אני מניח שלא נגיע היום להצבעות, כדי לא לגרום למחטפים, וכדי שחברי הכנסת יידעו על כך.

שאול יהלום: ההצבעות תהיינה במרוכז.

שאול יהלום: אנחנו נמצאים כעת בתקנה 13, אריזת התכשיר וסימונה.

שאול יהלום: מקריא את תקנה 13.

שאול יהלום: אני רוצה להזכיר מה פירוש, "המנהל".

שאול יהלום: המנהל הוא המנהל הכללי של משרד הבריאות שהוא אחראי לתקנות ולביצוען, או רוקח מורשה, עובד משרד הבריאות בעל ניסיון ברוקחות לתקופה של שנתיים לפחות, שהוא הסמיכו לעניין תקנות אלה, כולן או מקצתן, לאחר התייעצות עם מנהל אגף הרוקחות.

שאול יהלום: מה זה תקנה 20 לתקנות התכשירים?

ג’ודי וסרמן: מדובר על העלון באריזת התכשיר.

ג’ודי וסרמן: יש שם הוראות האומרות כי אדם לא ישווק תכשיר, אלא אם כן יתקיימו בו כל אלה: *על גבי האריזה והעטיפה סומנו אותיות נפרדות וקריאות, בהם הפרטים: שמו המסחרי של התכשיר, שמו הגנרי של התכשיר, תאריך הייתור, מספר העוצבה, תאריך התפוגה וכו'.

שאול יהלום: אלה הם דברים שנדרשים גם היום.

שאול יהלום: אין בזה שום חידוש.

שאול יהלום: לפי התקנה, המנהל יכול להוסיף הוראה נוספת בגלל המהות החדשה.

אייל פלום: אני חושב שצריך להגדיר פה כחובה שלושה דברים, ללא שיקול דעת.

אייל פלום: הדבר הראשון הוא ההתוויה.

אייל פלום: צריך לציין למה מיועדת התרופה בכלל.

אייל פלום: הדבר השני הוא הגדרה של מינון.

אייל פלום: והדבר השלישי הוא הזהרות מהותיות.

אייל פלום: אם למשהו יש השפעה מאוד שלילית עם שתיית אלכוהול, אם משהו לא מיועד לנשים בהריון וכו'.

אייל פלום: שלושת הדברים האלה חייבים להיות על האריזה.

אייל פלום: זה לא מספיק שמציינים, כל הוראה מהותית אחרת עליה יחליט המנהל.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה הדבר החשוב ביותר.

שאול יהלום: בואו נקרא את סעיף 14 ואם יהיה צריך, נחזור לסעיף 13.

אייל פלום: סעיף 14 מדבר על עלון לצרכן בתוך האריזה.

שאול יהלום: אף על פי כן ישנם דברים שסעיף 24 יכול ליישב.

שאול יהלום: מקריא את תקנה 14, עלון לצרכן.

שאול יהלום: ד"ר בועז לב, האם היום לפי תקנה 20 לא מחובר עלון לצרכן?

בועז לב: בוודאי שכן.

בועז לב: הוא מופיע בתוך האריזה, ואיננו מודבק על האריזה.

שאול יהלום: מה החידוש בתקנה 14 לעומת תקנה 13(1)?

בתיה הרן: אלה דברים שקיימים גם היום.

בתיה הרן: גם היום לכל תכשיר, עם מרשם רופא או בלי מרשם רופא, מצרפים עלון לצרכן.

בתיה הרן: אנחנו חזרנו על כך פה בתקנות, על מנת שלא יהיה ספק, ויהיה ברור כי גם תכשיר שיימכר שלא בידי רוקח, יהיה חייב בעלון לצרכן.

בתיה הרן: בהמשך מדובר על חובת אריזה חיצונית שתכיל גם כן אינפורמציה מאוד מהותית, כדי שהאדם לא יצטרך לפתוח את האריזה ולהיות מופתע.

שאול יהלום: לפי מה שאת אומרת, הייתם צריכים לחזור על כל סעיף בתקנות הרוקחים.

בועז לב: אין כאן חידוש.

בועז לב: יש כאן כפל, מאחר ויש לנו כאן גם הוצאה מחוץ לאריזה.

בועז לב: למען הסר ספק, ציינו כי גם בפנים צריך להופיע העלון.

שאול יהלום: אני חושש שאם לא ננסח את זה נכון, אז מישהו יבין שבזה שהדגשנו רק סעיף אחד מתקנות הרוקחים, זה אומר שעל חלק מתקנות הרוקחים הרגילות אפשר לוותר.

שאול יהלום: אני לא על חולק על כך, אלא רק מדבר על ההיגיון של היקשים.

שאול יהלום: אני חושב כי אולי צריך להיות כאן סעיף שמדגיש את דבריהם של המנכ"ל וגברת הרן, ולומר כי סעיף זה אינו נועד להוציא אלא להדגיש.

ג’ודי וסרמן: השאלה היא האם ישנן עוד הוראות לגבי תכשירים בבתי המרקחת, מעבר לתקנה 20, שמחייבות פירוט על גבי המוצר או בתוך העלון?

בתיה הרן: לפעמים כן, בהתאם לתנאי הרישום ברשיון עצמו.

ג’ודי וסרמן: איפה זה מופיע בתקנות?

בתיה הרן: ברגע שאדם מקבל רשיון, ניתנים לו גם תנאי רישום.

רחל גוטמן: זה מופיע בתקנה 7.

ג’ודי וסרמן: אז אפשר להוסיף גם את תקנה 7.

אבי מושינזון: מאחר ואנחנו מדברים על תרופות שיהיו בשירות עצמי בסופרמרקט ובחנויות אחרות, ומאחר שמי שלוקח את התרופות לא מקבל יועץ מרוקח, הרי שחייבת להיות על האריזה גם האינדיקציה של התרופה.

אבי מושינזון: הדבר הזה צריך להיעשות בשפות שונות.

אבי מושינזון: בסעיף 13 לא רשום שום דבר בנוגע לשפות שונות.

שאול יהלום: זה נכון.

שאול יהלום: אני אמרתי כי אם יהיה צורך, אז אנחנו נחזור לסעיפים האלה, כאשר נדבר על האריזה.

שאול יהלום: כל מה שאני רציתי, הוא שסעיף 14 יהיה ברור שהוא לא נועד מבחינת כלל ופרט.

שאול יהלום: צריך שיהיה כתוב שהוא נועד להדגשה בגלל האריזה, והוא אינו בא להפחית מחשיבות כל שאר תקנות הרוקחים.

מיכאל עופר: עם כל הכבוד, סעיף 13 הוא הסעיף שדן באריזות.

מיכאל עופר: אני מצטרף לדעתה של הסתדרות הרוקחים, שאומרת כי על האריזה לא יכולים לתת פרטים עמומים, כפי שכתוב, "כל הוראה מהותית אחרת שהורה המנהל".

מיכאל עופר: פה צריך להדגיש באופן מיוחד.

שאול יהלום: אני אמרתי שכאשר נסיים לדון בסעיף 14 נחזור ל-13.

שאול יהלום: אדוני המנכ"ל, אתה אומר כי ערבית זו שפה רשמית.

שאול יהלום: מדוע אתם מוסיפים גם אנגלית?

שאול יהלום: אולי בשביל הרוקחים והרופאים.

שאול יהלום: אני חושב שצריך להוסיף גם את השפה הרוסית.

שאול יהלום: אחד מתוך חמישה הוא עולה מרוסיה.

שאול יהלום: הם עדיין לא למדו עברית, ומדובר פה בדברים מאוד חדי משמעות.

שאול יהלום: בתקופה הזו, אני חושב שצריך לכתוב גם ברוסית.

אבי יובל: גם על בתרופות עם מרשם רופא?

בועז לב: כבוד היו"ר, אתה צודק.

שאול יהלום: אם כך, אנחנו מוסיפים גם את השפה הרוסית בעלון לצרכן.

שאול יהלום: האם ישנן עוד הערות על סעיף 14.

ורדה ורדה מידר: בסעיף (ב) נאמר: "עלון לצרכן בשפה ברורה באופן שיקל על אדם סביר לקרוא".

ורדה ורדה מידר: בדרך כלל מי שקובע את נוסח העלון הוא משרד הבריאות.

ורדה ורדה מידר: אנו מבקשים שגם משרד הבריאות יאלץ לשאול אדם מן השורה, שאינו בעל מקצוע, האם נהיר לו העלון.

ורדה ורדה מידר: ברגע שלא יהיה רוקח בסביבתו, צריך גם אדם סביר מהרחוב לדעת לקרוא אותו.

שאול יהלום: זה מה שכתוב.

שאול יהלום: אדם סביר, הוא בוודאי לא אחד ממשרד הבריאות.

ורדה ורדה מידר: אבל מצוין כי זה אושר על ידי המנהל.

שאול יהלום: תסמכי עליהם שהם יודעים לבצע את מה שכתוב.

שאול יהלום: בואי ניתן צ'אנס למשרד ממשלתי, שיידע לבצע את מה שכתוב.

שאול יהלום: אם הוא לא יידע לבצע את זה , יהיה תמיד ניתן לפנות לוועדה או לבג"ץ.

שאול יהלום: הכל פתוח בפניכם.

מיקי עופר: ורדה אומרת שכרגע סעיף 14 נמצא בכל תרופה בבית מרקחת, היכן שנמצא רוקח זמין.

מיקי עופר: כעת לוקחים את אותו עלון, שהוא להערכתי עמום, ויסכימו איתי גם אנשי משר'ד הבריאות, ושמים את אותו עלון בתכשיר במקו שאין בו רוקח זמין.

מיקי עופר: לדעתי, זה לא אותו הדבר.

שאול יהלום: האם היום בתקנות הרוקחים, כתוב: "באופן שיקל על אדם סביר לקרוא ולהבין את האמור בו.."?

מיקי עופר: כן.

מיקי עופר: אני מעריך, אני לא יודע.

שאול יהלום: אתה היית צריך להכין שיעורי בית.

רחל גוטמן: לא כתוב.

שאול יהלום: יש כאן גורם מוסמך שאומר שה לא כתוב.

שאול יהלום: לכן כתבו פה את מה שאתה אומר, כדי שתהיה הדגשה.

יואל ליפשיץ: מדובר בעלון לצרכן, ועל כן זה לא משנה עם יש רוקח בבית מרקחת או לא.

יואל ליפשיץ: העלון לצרכן נועד בשביל שהצרכן יוכל לקרוא בבית, במקום שאין רוקח.

יואל ליפשיץ: השינוי המהותי יהיה, שהמידע הזה יהיה גם על האריזה.

יואל ליפשיץ: העלון לצרכן, אינו משתנה.

יואל ליפשיץ: אנחנו נדאג שהוא יהיה יותר סביר ויותר קריא, ללא קשר לרוקח.

יואל ליפשיץ: אנחנו רוצים לשדרג את כל המערך הזה.

מיקי עופר: אתה אומר שאתה הולך לשנות את התכשירים מבחוץ ומבפנים?

שאול יהלום: אנחנו לא דנים כרגע בתקנות הרוקחים.

יואל יואל ליפשיץ: אנחנו רק מבהירים את מה שממילא עשינו עד היום לפי תקנות הרוקחים, כדי שהדברים יהיו יותר ברורים, יותר קריאים ומסודרים.

שאול יהלום: אבל כאן מדובר על חובה.

שאול יהלום: תבוא ברכה על ראשי

שאול יהלום: כם על מה שעשיתם בהתנדבות.

שאול יהלום: כאן מדובר על חובה, כמו החובה שהכנסנו היום, לכתוב בשפה הרוסית.

רונן רגב: סעיף 14(ג) עוסק באישור תבנית העלון, ולא בתוכנו.

רונן רגב: אולי כדי לחדד שצריכה להיות בהירות בתוכן ובפיקוח על התוכן, צריך לכתוב, "תבנית העלון הצרכן ותוכנו".

שאול יהלום: בשביל מה צריך את סעיף (ג)?

שאול יהלום: הרי לכל תכשיר בלא מרשם, יצורף עלון לצרכן שאישר המנהל.

שאול יהלום: סעיף (ג) דואג שהאותיות לא יהיו קטנות מדי.

יואל יואל ליפשיץ: כיוון שזה הופך להיות מוצר צריכה, אנחנו לא רוצים שהעלונים יהפכו להיות חומר פרסומי עם כל מיני גימיקים, אלא שיישאר אינפורמטיבי בלבד.

שאול יהלום: מה זה תבנית?

יואל ליפשיץ: גודל, צורה, סדר הדברים וחלוקה.

שאול יהלום: בסדר.

שאול יהלום: זו תוספת.

מידד גיסין: העלון הצרכן הוא בעייתי כבר היום, כיוון שמי שבאמת טורח וקורא את העלון לצרכן, הוא לא ייקח את התרופה שהרופא נתן לו.

מידד גיסין: הרבה דברים בתוך העלון זה כיסוי לכל מיני אפשרויות.

מידד גיסין: אני חושב שצריך להתרכז במה שצריך להיות על האריזה, כך שאדם סביר יוכל להבין.

אבי יובל: בסופו של דבר החברות הם אלה שתצטרכנה לבצע את השינויים האלה שאנו דנים בהם היום.

אבי יובל: אנחנו בעד זה שהעלון יהיה ידידותי יותר למשתמש, ברור ובכמה שפות.

אבי יובל: אולי אפשר גם להוסיף אמהרית.

אבי יובל: בסופו של דבר ייקח הרבה זמן לבצע את השינויים וזה יעלה הרבה כסף.

אבי יובל: אנחנו בהמשך נבקש שיהיה יותר זמן להתארגנות.

אבי יובל: אנחנו לא יודעים כמה זמן ייקח למשרד הבריאות, אגף הרוקחות להתגבר בכלל על כל ההוספה הזו של המלל.

אבי יובל: הוספה של השפה הרוסית לעלון תגרום למהלך קשה יותר מבחינת הייצור.

אבי יובל: יהיה צורך לשנות חלק מקווי הייצור.

יואל ליפשיץ: מדובר רק בעוד דף.

יואל ליפשיץ: 15% מהעלונים היום כבר מופיעים עם השפה הרוסית.

אבי יובל: אבל צריך להוסיף גם הוכחות.

אבי יובל: אמרתי את זה בהקשר של שינוי האריזה.

אבי יובל: זה ידוע שצריך לשנות את קווי הייצור.

בועז לב: אז זה ייקח לך עוד קצת זמן.

בועז לב: אף אחד לא מחייב אותך למכור.

אבי יובל: אם מצפים שזה יוזיל את התרופות, והן תהיינה יותר זמינות, זה לא נכון.

שאול יהלום: חוש הסרקזם שלי הוא מאוד כהה.

שאול יהלום: האם אתה כנציג החברות מציע שנוסיף גם את השפה האמהרית?

אבי יובל: לא.

אבי יובל: אני מציע שלא נוסיף רוסית, ואם כבר מחליטים להוסיף רוסית, אז צריך לאפשר לחברות משך זמן גדול יותר מאשר חצי שנה.

שאול יהלום: מדוע אני קבעתי להוסיף את השפה הרוסית?

שאול יהלום: זאת כיוון שהגיעו למעלה ממיליון אנשים דוברי רוסית בשנים האחרונות.

שאול יהלום: אם היו מגיעים לכאן, כמו שהגיעו אנשי העלייה השנייה, הם כבר היו יודעים עברית.

שאול יהלום: כאן מדובר באנשים שעדיין מדברים בתוכם רוסית.

שאול יהלום: הראייה היא שיש עיתונים ברוסית.

שאול יהלום: יש כאן בעיה.

שאול יהלום: אני כיו"ר הוועדה, ללא עצה מאף אחד, אמרתי כי לא ייתכן שבמצב של היום, בשנים האלה, לא תצורף השפה הרוסית.

שאול יהלום: כאשר נגיע לדון בנושא של הזמנים, אם תרצה לדחות את הביצוע, נדון בכך.

שאול יהלום: בינתיים עד שנדון בכך, תתקשר עם כמה בתי דפוס ותבדוק כמה זמן זה ייקח, אם נניח יוחלט על 100 תרופות.

שאול יהלום: נניח שחברה מסוימת 20 עלונים, כמה זמן זה ייקח לאותה חברה להביא 20 עלונים לתרגום לרוסית ולהדפסה.

אבי יובל: גם אגף הרוקחות צריך לשאול.

שאול יהלום: מה שייך אגף הרוקחות?

שאול יהלום: אגף הרוקחות יקרא את זה בדקה.

שאול יהלום: לבקשת החברים אנחנו נחזור לסעיף 13.

שאול יהלום: השאלה היא מה לסמן על האריזה של התכשיר.

שאול יהלום: קורא את סעיף 13.

שאול יהלום: אני רוצה לשאול את המנהל הקיים היום, מה היית דורש שיהיה כתוב על האריזה?

בועז לב: אני מעביר את רשות הדיבור ליואל.

יואל ליפשיץ: היום יש לנו תרופה ללא מרשם, שאין עליה מידע לצרכן כיוון שהיא נמכרת על ידי מתווך, הרוקח.

יואל ליפשיץ: מופיע עליה שם היצרן, ההתוויה, השם המסחרי, בר-קוד, והוראה כללית לגבי מספר הפעמים שיש ליטול את התרופה ביום.

יואל ליפשיץ: אנחנו רוצים להגיע למצב כמו באירופה או בארצות הברית, בהן כל המידע נמצא על גבי האריזה.

יואל ליפשיץ: אני מעביר לך עכשיו רשימה שבה מצוין את כל מה שאנו מבקשים שיצוין על גבי האריזה.

שאול יהלום: מדוע לא נכניס את זה כנספח לתקנות?

בועז לב: אין שום התנגדות.

שאול יהלום: אז אנחנו מחליטים שזה נספח.

שאול יהלום: בסעיף 13 יהיה כתוב: "על פי נספח מס'.."

ג’ודי וסרמן: זה לא יהיה כך, אלא בצורה אחרת.

ג’ודי וסרמן: זה יהיה בתוספת לתקנות, בפריטים שצריכים להיות, כמו הוראות השימוש ומטרת השימוש.

שאול יהלום: אני מקריא את ההצעה.

שאול יהלום: בצד אחד יהיה כתוב מהי הפעילות, משכך כאבים או מוריד חום.

שאול יהלום: בצד שמאל יהיה כתוב השפ האמיתי של התרופה והמרכיבים שלה, מטרת השימוש, כמו שיכוך כאב והורדת חום, כללי זהירות, תופעות לוואי, הריון והנקה, הוראות שימוש, מידע נוסף קריר ויבש, מרכיבים לא פעילים, מה נוסף לתרופה, יש לעיין בעלון הצרכן לפני השימוש, הרחק מילדים, תרופה בלא מרשם למכירה כללית.

עו"ד ליפשיץ: השאלה שלי היא באיזה שפה אתה מכניס את זה?

יואל יואל ליפשיץ: זה יירשם בעברית בלבד.

שאול יהלום: האם בכל כפר ערבי מבינים עברית על בורייה?

שאול יהלום: במקומות ערביים אני מוצא לעיתים שאפילו חברות שתייה מוסיפות תווית בערבית.

שאול יהלום: היצרנית בשיווק לציבור הערבי מוסיפים באופן מיוחד רישום ערבי.

שאול יהלום: בתרופות זה מסוכן מאוד שלא לציין את הפרטים גם בשפות אחרות.

יואל ליפשיץ: להכפיל את המידע הזה במספר שפות, זה לא מעשי ולא יעיל, או שנקבל קופסה גדולה שהמידע עליה הוא בלתי קריא.

יואל ליפשיץ: העלון לצרכן ייתן את כל המידע בכל השפות, כאשר המידע בחוץ יהיה בעברית, והשם של תרופה יהיה בעברית, אנגלית וערבית.

שאול יהלום: לשם התרופה אין שום משמעות.

שאול יהלום: אם תגיד "רוקסט" בעברית, ערבית או אנגלית, זה לא יגיד שום דבר.

שאול יהלום: המידע הכי חשוב במידע הודות התרופה זה הפעילות או מטרת השימוש.

ורדה מידר: והאזהרות.

שאול יהלום: אני הייתי מחייב לכתוב באחת הדפנות בארבע שפות, כי העלון נמצא בתוך הקופסא.

שאול יהלום: אם אני רואה את התרופה הזו בישראל, ושפת האם שלי היא ערבית או עברית, אני לא יודע מה זה.

מיקי עופר: הרוקח יכול לספר לך על התרופה.

יואל ליפשיץ: יש מספר פתרונות.

יואל ליפשיץ: הפתרון האחד הוא לחייב לכתוב את הכל בשתי השפות הרשמיות, עברית וערבית, אבל אז אנו ניצור מצב שהמידע יהיה לא קריא.

יואל ליפשיץ: הפתרון הנוסף, הוא לכתוב 2-3 אזהרות חשובות, או שיש לעיין בעלון לצרכן שנמצא בפנים, בשתי השפות.

יואל ליפשיץ: הפתרון האחר הוא להעמיד עלונים לצרכן שיהיו תלויים ליד מדפי התרופות, לרשות כל מי שרוצה לקבל מידע.

מיקי עופר: בפיצוצייה למשל.

יואל ליפשיץ: כן.

יואל ליפשיץ: בעל הפיצוצייה ייתן יותר מידע מאשר רוקח בבית מרקחת.

מיקי עופר: זו היתה השמצה שלא במקומה.

ג'מאל זחאלקה: אני מבקש ממך למשוך את דבריך.

ג'מאל זחאלקה: אתה פקיד ממשלתי ואסור לך לדבר כך על ציבור הרוקחים.

שאול יהלום: בואו נשמע את הדעות השונות.

ג'מאל זחאלקה: אני חושב שצריך להיות מידע בערבית.

ג'מאל זחאלקה: אותה סוגייה נידונה לפני מספר שנים בנוגע לעלונים לצרכן.

ג'מאל זחאלקה: לפני מספר שנים ההחלטה הזו התקבלה, והכל תורגם.

ג'מאל זחאלקה: יש ציבור גדול, כמו הציבור במזרח ירושלים, שאיננו יודע עברית.

ג'מאל זחאלקה: יש אנשים מבוגרים שלא יודעים עברית.

ג'מאל זחאלקה: לעניין הנספח, אני חושב שצריך לציין במפורש ובצורה שאיננה משתמעת לשני פנים, שזה מידע המינימום.

ג'מאל זחאלקה: למנהל יש זכות להוסיף ולבקש מהיצרנים להוסיף עוד מידע.

ג'מאל זחאלקה: פה יש עניין מהותי.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע שיהיה פידבק מהשטח, ובעקבות זה יפעלו.

ג'מאל זחאלקה: אם אנשים יתאשפזו בגלל לקיחה לא נכונה של תרופות, המנהל יחליט שצריך להוסיף התוויה מסוימת.

ג'מאל זחאלקה: אולי להוסיף אזהרה לגבי לקיחת אקמול במינון גבוה, או אזהרה בעניין אלכוהול וכו'.

ג'מאל זחאלקה: אני חושבת שצריך לקבוע שהנספח יהיה התוויות מינימום, והמנהל יוכל לקבוע הוראות נוספות שתחייבנה את היצרן להוסיף מידע נוסף לתרופה ספציפית.

שאול יהלום: זה כבר כתוב בסעיף 14.

ורדה מידר: אנחנו מדברים על האריזה ולא על העלון.

שאול יהלום: זה מצוין בסעיף 13(2).

ג'מאל זחאלקה: אני לא מדבר על תנאי רישום.

ג'מאל זחאלקה: אנחנו צריכים להתייחס למצב החדש שבו התרופה מסופקת בצורה חופשית.

ג'מאל זחאלקה: זה לא דומה למצב בו תרופה נמכרת בבית מרקחת.

שאול יהלום: זה כתוב בסעיף 13(2).

ג'מאל זחאלקה: בעניין הסעיף הזה אתה הפנית לתוספת.

ג'מאל זחאלקה: אני אומר כי מעבר לתוספת, צריך להוסיף את הדברים האלה.

שאול יהלום: זה כתוב בסעיף 13(2).

שאול יהלום: זה יהיה המינימום.

בתיה הרן: בתנאי הרישום זה קיים.

שאול יהלום: ג'ודי, תנסחי זאת כך שזה יהיה המינימום, וסעיף 13(2) ייתן למנהל רשות להוסיף אזהרה מיוחדת.

אבי מושנזון: אין ספק שברגע שאנו מוציאים את התרופות למכירה במקומות שאינם בתי מרקחת, אנו צריכים להיזהר מהסכנות של אותן תרופות.

אבי מושנזון: ברגע שאין את אותן האזהרות בארבע השפות שעליהן דיברנו, אדם שאין לו רוקח בסביבה לא יוכל לדעת מה הוא קונה, ומהן האזהרות.

אבי מושנזון: מעבר לזה יש לפני את ההנחיות החדשות הקיימות בארצות הברית, לגבי תווית חיצונית לאריזה של תרופת O.T.C.

בתיה הרן: זה אותו דבר.

בתיה הרן: מזה שאבנו.

אבי מושנזון: זה חייב להיות בכל השפות, כיוון שאין ספק שכאשר אין אדם מקצועי, אף אחד לא יכול לבוא ולדעת האם מותר לאותו חולה לקחת את התרופה.

אבי מושנזון: אין שום סיבה שאותו אדם יוציא כסף על אותה תרופה בשביל לגלות בתוך האריזה שאסור לו לקחת את אותה תרופה.

מיקי עופר: שלא לדבר על כך שזו למעשה אפליה בין ציבור לציבור.

שאול יהלום: כולם יודעים שיש כאן בעיה שבתי המרקחת ייפגעו ממנה.

שאול יהלום: אתם כולכם הגעתם מכל ארגוני הרוקחים.

שאול יהלום: אני מבקש שהישיבה תהייה עניינית.

שאול יהלום: אני כל החיים סובל מכאבים, וכל הרופאים אמרו לי שהתרופה שהכי תעזור לי היא אופטלגין.

שאול יהלום: לפעמים אני עומד בתור בקופת חולים שעה, כי אני בקופת חולים כללית, לצערי.

שאול יהלום: אם אני הולך לבית מרקחת אני צריך לחפש חנייה.

שאול יהלום: אתמול בלילה היו לי כאבים, וכל מה שרציתי הוא לעבור במקום נגיש ולקנות אופטלגין.

שאול יהלום: אני מכיר את התרופה ואני יודע כמה לקחת.

שאול יהלום: גם אשתי יודעת שיותר מדי אקמול לילד, יכול להביא למוות.

שאול יהלום: אתמול היה לילד חום.

שאול יהלום: היא טלפנה אלי בשעה 23:00 בלילה ואמרה לי כי אין בבית אקמול.

שאול יהלום: אנחנו צריכים למצוא את הגבול כך שלא נקשה יותר מדי, אך מן הצד השני אנו צריכים לציין את כל האזהרות.

שאול יהלום: אנחנו צריכים למצוא דברים עניינים, ולא דברים שבאים להוציא את העניין מכח כוונותיו.

שאול יהלום: אם ברשימת התרופות נגיע לתרופה שהיא לא מוכרת וידועה, ונצטרך לציין 80 אזהרות לגביה או להוציא אותה מהרשימה, נדון בכך.

שאול יהלום: אתם יכולים לבוא איתי לבית מרקחת, ותראו שאני מבקש כל אחת ממאה התרופות האלה, ואף אחד לא יגיד לי מילה.

שאול יהלום: אל תגזימו ותגידו כי הרוקחים על כל תרופה שואלים שאלות ונותנים תדריך.

שאול יהלום: אתם לא עושים את זה.

שאול יהלום: אל תגזימו, ובואו נעביר את הדבר הזה במלוא האחריות שמוטלת על חברי הכנסת ועל בעלי המקצוע.

אריה אלדד: אני חושב שאם אנו נציין על האריזה את שם התרופה בשלוש או ארע שפות, כדי שמי שמכיר את השם אקמול, אבל לא יודע לקרוא עברית, יידע למצוא את התרופה גם ברוסית.

אריה אלדד: הטקסט צריך להיות בעברית, וההפניה על האריזה תאמר כי פירוט הטקסט בשאר השפות, נמצא בעלון בפנים.

אריה אלדד: אני חושב שזה מספק גם את האדם הסביר שקונה תרופות, וגם את הרצון שלנו לשמור על כללי הבטיחות ולשפר את הנגישות.

אליעד שרגא: אני מבין את הלהיטות של חברנו הרוקחים להעמיס פרטים נוספים, כיוון שמטבע הדברים זה גם יעלה את העלויות של התרופות.

אליעד שרגא: אני חושב שצריך להיזהר מדבר אחד, מחוסר אחידות.

אליעד שרגא: אני מאוד בעד שעל גבי תרופות O.T.C יהיה כתוב גם ברוסית.

אליעד שרגא: מה שנובע מכך, הוא שתרופות המרשם לא יהיו בשפה הרוסית.

אליעד שרגא: דווקא התרופות המסוכנות שציבור גדול צורך, בסופו של יום יהיו בלי עלון ברוסית.

אליעד שרגא: כך גם לגבי כל הפירוט על גבי האריזה.

אליעד שרגא: אם מדובר בתרופות O.T.C, אז צריך להכיל את כל הכללים שנאמרים כאן על כל תרופות ה-O.T.C בין אם הן נמכרות על ידי רוקח בבית מרקחת, ובין אם הן נמכרות במקום אחר.

אליעד שרגא: כלומר, אם מחילים את הסטנדרטים האלה, צריך להחיל אותם בצורה אחידה, כיוון שאין לי ספק שחוסר אחידות, יגרום לפגיעה הרבה יותר גדולה בציבור.

שאול יהלום: אחידות במה?

אליעד שרגא: אם רוצים להכניס את השפה הרוסית, צריך להחיל אותה גם על תרופות מרשם.

שאול יהלום: אתה הולך לצד השני.

שאול יהלום: אם אני לא סומך על הרופא, אני לא הולך אליו, אך אם אני סומך עליו, אני לא צריך לקרוא.

שאול יהלום: אני סומך על הרופא שאומר לי לקחת את הכדור פעמיים ביום.

שאול יהלום: אני לא קורא בעברית, אז מדוע אני צריך להוסיף גם את השפה הרוסית.

שאול יהלום: אני סומך על הרופא.

שאול יהלום: כאן מדובר על כך שאתה תיכנס ל-Yellowותוך כדי כך שאתה תקנה צ'יפס, תוכל לקנות גם ויאגרה.

אליעד שרגא: תרופות O.T.C בתוך בתי מרקחת לא צריכות את כל העלונים שאתה מבקש שיהיו כאשר התרופות נמכרות לא בבית מרקחת, ואני לא חושב שזה נכון.

אליעד שרגא: אני מדבר על אחידות.

אליעד שרגא: הדגש הוא על תרופות O.T.C.

אליעד שרגא: אני מבין את הלהיטות של העלאת המחיר, אבל אם באמת דואגים פה לשלום הציבור, שלום הציבור מחייב שכל תרופות ה-O.T.C תהיינה אחידות באזהרות שלהן ובעלוני מידע לצרכן.

אליעד שרגא: זה לא משנה אם אני הולך לבית המרקחת לקנות אקמול, או קונה אותו בתחנת דלק כזו או אחרת, כיוון שאף אחד לא נותן לי את האזהרות.

אליעד שרגא: אני אומר כי חוסר האחידות, הוא זה שבסופו של דבר יפגע בצרכן.

אליעד שרגא: אם רוצים להטיל עכשיו כל מני חרמים, עלונים ואזהרות על תרופות O.T.C, יש לשמור על לינאריות.

אליעד שרגא: אז אני חושב כי גם הלהיטות שלהן תהייה נמוכה יותר.

שאול יהלום: המצב הוא מאוד מורכב, ולא כפי שאתה או הרוקחים מתארים.

שאול יהלום: כאשר אני עומד בבית המרקחת אני מסתכל על אלה שעומדים לפני בתור, ורואה כי אותם אנשים מבקשים תרופת O.T.C, אבל הוא שואל את הרוקח, האם זה באמת יעזור.

שאול יהלום: אני סומך על הרוקחים שאם הם יראו ילד בגיל 12 שמבקש כמה חפיסות של איזו תרופה, הם ישאלו אותו שאלות.

שאול יהלום: זה לא יהיה על הדוכן, כפי שמוכרים מוצרי קוסמטיקה.

אליעד שרגא: הם ימכרו את זה מאחורי הדוכן.

שאול יהלום: לא.

שאול יהלום: הרוקח יצטרך לתת את התרופה.

שאול יהלום: זה לא יהיה באופן חופשי.

שאול יהלום: אני ביקרתי בבית מרקחת, ולא ראיתי שהתרופות נמכרות באופן חופשי.

שאול יהלום: מדובר באנשי מקצוע בעלי אחריות.

שאול יהלום: הם למדו ויודעים את הנזקים.

שאול יהלום: לעומת זאת למוכר בYellow-, אין מושג מה התרופה הזו עושה.

שאול יהלום: מספיק לפתור את הבעיות של התקנות עליהן אנו דנים עכשיו.

שאול יהלום: אחר כל אם תרצה, תפנה לשר הבריאות, ושם תבקש שיתקן את התקנות האחרות כדי שיהיה שוויון.

חני מונין: יש לי פתרון חלקי לגבי השפה הערבית.

חני מונין: כפי שאמרת קודם.

חני מונין: בהרבה אזורים המיושבים על ידי אוכלוסייה ערבית, מתרגמים את שם המוצר לשפה הערבית.

חני מונין: אני לא רואה שום בעיה מיוחדת לעשות תוויות מיוחדות שידביקו אותן על התרופות המיועדות לאזורים עם אוכלוסייה ערבית.

שאול יהלום: בארץ הזו יש חוק הסמכה בנושא של שמירת השבת, המדבר על ערים מעורבות.

שאול יהלום: גם כאן ניתן לקבוע שמקומות שיווק שנמצאים ברשויות מוניציפליות שאחוז האזרחים הערבים עולה על 20%-30%, התרופה תשווק גם בשפה הערבית.

שאול יהלום: האם זה נראה לכם?

בתיה הרן: יש הרבה כפרים מבודדים.

שאול יהלום: אין שם בית מרקחת.

מיקי עופר: אתה לא מדבר על בתי מרקחת כרגע, אלא על חנויות שבהן תימכרנה התרופות.

שאול יהלום: האם את מציעה שבסופרמרקט באום אל פאחם כיתוב יהיה רק בעברית?

בתיה הרן: אני מקבלת את ההצעה.

חני מונין: זה משהו שכבר פועל בשטח, לאו דווקא בתרופות.

שאול יהלום: חה"כ אלדד, אתה מדבר גם על תל-אביב.

אריה אלדד: אני מדבר גם על תל-אביב וגם על אום אל פאחם.

שאול יהלום: חה"כ אלדד מציע שעל גבעי האריזה הכל יהיה כתוב בעברית, מלבד השם שיהיה כתוב גם באנגלית, ערבית ורוסית.

שאול יהלום: בנוסף, בארבע שפות יהיה כתוב, פרטים נוספים בעלון בתוך האריזה.

אריה אלדד: והפירוט הנוסף שתואר על האריזה, יהיה בעברית.

שאול יהלום: זה ברור.

שאול יהלום: אני מציע שנבל את ההצעה של חה"כ מידד.

שאול יהלום: ההצעה היא הצעה הגיונית ומינימליסטית.

ג'מאל זחאלקה: אני מתנגד לכך.

שאול יהלום: אתה בוודאי לא חולק עליו שזה מה שיהיה.

שאול יהלום: התוספת של הגברת מרשות הצרכנות של ההסתדרות אומרת, כי שיווק למקומות ממכר בהם קיים אחוז מסוים של אוכלוסייה הערבית, הכיתוב יהיה גם בעברית וגם בערבית.

חני מונין: מבחינתי רק בערבית זה מספיק.

שאול יהלום: אם כך האחוז יהיה צריך להיות גבוה מאוד.

יגאל יאסינוב: אני חושב שניתן לעשות משהו יותר קל.

יגאל יאסינוב: אפשר להגיד כי בקשת החנות, ניתן יהיה לקבל מדבקה בערבית, ואם הוא תרצה היא תדביק אותה.

אריה אלדד: זו סכנת נפשות.

אריה אלדד: תתאר לך שידביקו לא נכון.

יגאל יאסינוב: אני מתכוון שיזמינו אצל יצרן כבר עם המדבקה הרצויה.

שאול יהלום: אנחנו לא ועדה לשיווק.

שאול יהלום: אנחנו ועדה לאחריות רפואית.

שאול יהלום: במקרה הזה, השיפוט שלנו הוא אחריות רפואית.

שאול יהלום: אותו צרכן מאום אל פאחם יטלפן לחברה המשווקת, ויגיד כי הוא לא רוצה את הסטנדרט, אלא תוספת של מדבקה מסוימת.

שאול יהלום: החברה תגיד לו כי זה יעלה לו עוד 5 שקלים.

שאול יהלום: הוא יבין שאף אחד לא יקנה אצלו וילכו לקנות זאת מעפולה, ולכן הוא יוותר על זה.

יגאל יאסינוב: אנחנו נציין שזה יהיה בלי תוספת מחיר.

שאול יהלום: היצרן יכול להגיד לו שאין לו במלאי בשפה הערבית, אלא רק בשפה העברית.

שאול יהלום: בעל החנות יקנה זאת כי הוא רוצה למכור את התרופה.

שאול יהלום: האחריות שלנו היא לקבוע חובה מסוימת.

שאול יהלום: יכול להיות שנוסיף את הסעיף הזה לאחר שנסיים לדון בחובה.

שאול יהלום: יכול להיות שנציין שתהיה רשות בידי המשווקים להוסיף פרטים בשפות נוספות, מעבר לחובה.

יגאל יאסינוב: האם יש תקן לרוקחים בשפה הערבית?

יגאל יאסינוב: מי שמפקח הוא רוקח מחוזי.

יגאל יאסינוב: רוקח המחוזי יכול לחייב את המוכר למכור בשפה הערבית.

שאול יהלום: אתה מציע שנכתוב בתקנות, שהרוקח המחוזי יחייב את זה.

שאול יהלום: אנחנו עדיין לא יודעים מה לחייב.

שאול יהלום: היצרנים רוצים כמה שפחות להדפיס, כך שהעניין יהיה יותר פשטני.

שאול יהלום: הם לא רוצים שתהיינה צורות שונות של אריזות ושיווק, ועל כן הם לא יסכימו להתעסק עם זה.

שאול יהלום: אנחנו לא רוצים להקשות, אך אנחנו רוצים למצות את מלוא האחריות.

האוורד רייס: כדאי לנו לחשוב נמה יקרה מהבחינה הלוגיסטית.

האוורד רייס: אדם ילך לסופרמרקט וייקח אריזה מהמדף.

האוורד רייס: הוא לא יהיה בטוח אם זה טוב בשבילו, או לא טוב בשבילו.

האוורד רייס: הוא יכול לקרוא בעברית או בערבית.

האוורד רייס: הוא יהיה מושפע ממה שהוא ראה בטלוויזיה, ויחליט כי זה טוב לכאבים שיש לו.

האוורד רייס: הוא פותח את האריזה, כיוון שלא כתוב מספיק בחוץ.

האוורד רייס: הוא קורא את מה שכתוב בתוך האריזה ומבין או שלא מבין.

האוורד רייס: אם הוא מבין את הכתוב, הוא קונה את התרופה.

האוורד רייס: אם הוא לא מבין, יש לו בעיה.

האוורד רייס: אנחנו קיבלנו את ההבטחה של משרד הבריאות שהכל יהיה כתוב כמו שצריך.

האוורד רייס: אנשים לא מבינים מה שכתוב בעלון.

האוורד רייס: לא מבינים מה פירוש לופוס.

האוורד רייס: ניתן לחשוב שמדובר במדינה אחרת לגמרי.

האוורד רייס: אני בטוח שבסופו של דבר תהיה גישה מקצועית של משרד הבריאות לפתור את הבעיות הללו.

בתיה הרן: מי שיש לו לופוס, יודעים מה זה לופוס.

האוורד רייס: המסקנה היא שאם אין מישהו מקצועי לתת את ההדרכה שתסביר מה נאמר בעלון, אנו חייבים לכתוב יותר על האריזה.

האוורד רייס: זו בהחלט בעיה לוגיסטית, אבל אפשר לפתור אותה, אם העלון לצרכן יודבק על גבי האריזה, כפי שמודבק על קופסה של קורסידל, שטיפת פה.

יואל ליפשיץ: האם אתה רוצה שזה ייפתח בצורה של אקורדיון על גבי האריזה?

יואל ליפשיץ: אי אפשר להחזיר את זהלמצב ההתחלתי ברגע שפותחים את זה.

האוורד רייס: זה צריך להיות באופן שאנשים יוכלו לקרוא את זה.

שאול יהלום: אין גבול לזהירות.

שאול יהלום: במקרה אתמול ראיתי סרט פרסומת על נורפן נוזלי.

שאול יהלום: זה מאוד שכנע אותי.

האוורד רייס: אבל בסוף קנית אופטלגין.

שאול יהלום: זה היה לפני שצפיתי בסרט הפרסומת.

שאול יהלום: אם אני אגיע לרוקח ואבקש נורופן נוזלי, הוא ייתן לי.

אריה אלדד: זאת במקרה דוגמא לא טובה.

שאול יהלום: אתה תיתן לי את התרופה, בפרט אם יש תור ארוך.

האוורד רייס: לא היית אצלי בבית המרקחת, זה בטוח.

שאול יהלום: באיזשהו מקום, צריך למצוא את נקודת האיזון.

שאול יהלום: אם אתה פתחת כדי לקרוא את העלון, אני לא אקנה את האריזה הזו.

שאול יהלום: אנו צריכים למצוא דרך שבאריזה יהיה כתוב הדבר העיקרי.

שאול יהלום: אנו יוצאים מתוך הנחה שהאדם יודע מה הוא רוצה לקנות.

שאול יהלום: אדם לא הולך לקנות סתם תרופות O.T.C בחנות, כפי שהוא לא מגיע אליך סתם.

שאול יהלום: אם הוא רוצה תרופה כזו, הוא פונה אליך ואומר לך, תן לי משהו נגד שלשולים.

שאול יהלום: אם הוא פונה אליך ואומר שתיתן לו "אמודיום", זאת אומרת שהיה לו ניסיון, או שכבר נתנו לו את התרופה הזו כמה פעמים.

שאול יהלום: לכן, אין שום הבדל בין זה שהוא מגיע אליך ומבקש "אמודיום", הוא שהוא רואה בחנות "אמודיום", וקונה אותו.

שאול יהלום: אנחנו צריכים לדאוג לכך שהתרופה היא אכן "אמודיום" ולא תרופה אחרת.

שאול יהלום: מדובר על מצב בו האנשים מכירים את התרופה, ושיש להם ניסיון.

שאול יהלום: אני מקל עליהם.

שאול יהלום: במקום שהם יבקשו ממך "נורופן", הם לוקחים את ה"נורופן" לבד.

שאול יהלום: האדם לא לוקח סתם תרופות.

שאול יהלום: האדם גם אחראי על בריאותו.

מיקי עופר: אם זה נכון שאדם יודע מה זה נורופן, מחר בבוקר תהיינה לנו פרסומות בטלוויזיה של כל מיני תרופות.

מיקי עופר: אנו יודעים שמשרד הבריאות מחייב כי בסוף המשדר הטלוויזיוני או הפרסומת בעיתון, יש לציין, נא לעיין בעלון לצרכן.

מיקי עופר: זאת אומרת, שהמחוקק אז הבין, כי לא מספיק שהאדם יידע את שם הצרופה והוא צרכן נבון, אלא הוא עדיין חייב לעיין בעלון.

שאול יהלום: אם כך, מהי המסקנה שלך, שלא יהיה עלון?

מיקי עופר: אנחנו בעצם מחקים את ארצו הברית.

מיקי עופר: מר ליפשיץ הביא אריזה מקנדה, שיש בה את כל מה שהם אמרו שצריך להיות כתוב על גבי האריזה.

מיקי עופר: אם האמריקנים, שהם עם שצורך תרופות ויש לו יותר מודעות לעניין הזה, מה שאין במדינת ישראל או שאנו לא יודעים כי אין לנו ניסיון, קבעו כי יש צורך לשים את כל האינפורמציה הזו על גבי האריזה, למה אנחנו צריכים לעשות דברים חדשים?

שאול יהלום: אנחנו קבענו כי אנחנו נשים את כל האינפורמציה על גבי האריזה.

שאול יהלום: לאחר שאני צפיתי בפרסומת בטלוויזיה, אני הלכתי לבית מרקחת וביקשתי נורופן נוזלי, והרוקח נתן לי את זה בלי לשאול שאלות.

שאול יהלום: היה כתוב שם, נא לעיין בעלון לצרכן.

שאול יהלום: אני אלך הביתה ואני אקרא את העלון, או לא אקרא אותו.

שאול יהלום: אנו מדברים על כך שבמקום שאני אלך, אחפש חנייה, אעמוד בתור, אני אוכל לקנות את התרופה גם בתחנת הדלק.

שאול יהלום: אם אני ערבי, ואני רוצה נורופן, אני אמצא את השם על גבי האריזה גם בערבית.

שאול יהלום: יהיה גם כתוב בערבית, נא לעיין בעלון לצרכן.

מיקי עופר: אני רוצה לדבר על גודל הפרונט של שם התרופה ושל האזהרות.

שאול יהלום: אני אומר לרוקחים, שאנו נקבל אותם בברכה אם הם יהיו ענייניים, אך אם הם ישגעו אותנו, אנחנו נזמין בפעם הבאה רק נציג אחד של הרוקחים.

שאול יהלום: יש לנו המון נושאים לדון בהם, כמו נושא העוני וזכויות הנכים, ולמרות זאת אני נותן זמן רב לנושא הזה.

שאול יהלום: אל תנצלו את זה.

שאול יהלום: במה שאמרת עכשיו לא חידשת כלום.

שאול יהלום: רצית לבזבז 10 דקות מזמן הוועדה.

שאול יהלום: אם זה יימשך כך, בפעם הבאה אתה לא תשב כאן, או הריס לא יישב כאן, או מוסינזון לא יישב כאן.

רונן רגב: פתרון אפשר לבעיית הסימון ועומס הפרטים על גבי האריזה, הוא לקבוע חובה שלצד כל מדף שבו מוצג אחד מסוגי התרופות, להציג את העלון בכל אחת מהשפות, כחלק מהשילוט הבלתי נפרד של אותה תרופה.

אבי אובל: אתה מדבר על אוגדן עלונים.

רונן רגב: אני מדבר על כך שלצד המדף בו מוצג נורופן, יוצג העלון בכל 4 השפות.

יואל ליפשיץ: כל רשויות מתחבטות באותה שאלה.

יואל ליפשיץ: שוויץ, מדברים איטלקית, צרפתית וגרמנית.

יואל ליפשיץ: שם על גבי האריזה ישנה שפה אחת, והעלון מופיע בשלוש שפות בפנים.

יואל ליפשיץ: בארצות הברית גם כן יש מיעוטים הדוברים שפות שונות, אך המידע מצוין בשפה אחת.

יואל ליפשיץ: בקנדה פתרו את הבעיה באופן פוליטי יותר, כך שעל התכשיר עצמו יש שתי שפות, בצד אחד הכיתוב הוא בצרפתית, ובצד השני באנגלית.

יואל ליפשיץ: אם אנחנו נרצה לעשות זאת כך, אנו בסוף נמצא אריזות ענקיות לתרופות.

האוורד רייס: אולי זה רעיון טוב.

האוורד רייס: אם כבר אנחנו דואגים לבריאות הציבור, קופסה כזו יכול למנוע שימוש יתר.

האוורד רייס: אנחנו עוד לא דיברנו על פיקוח.

שאול יהלום: אני חושב כי על דעת כולם, תנאי המינימום הוא הפתרון של חה"כ מידד.

ג'מאל זחאלקה: לא על דעת כולם.

ג'מאל זחאלקה: אני מתנגד לרעיון הזה.

שאול יהלום: אני מדבר על כך שנקבל את זה כמינימום.

שאול יהלום: אנחנו נאמר כי האמור על האריזה יהיה בעברית, כאשר שם התרופה יהיה בארבע שפות, וכך גם ההפניה לעלון.

שאול יהלום: בנוסף, יש את ההצעה של הגברת חני מונין, שאומרת כי במקומות שמבחינה מוניציפלית אחוז האוכלוסייה הערבית לא יפחת מ-40%, האריזה צריכה להיות בשפה העברית והערבית.

יורם בן טובים: אף אחד לא ימכור כלום.

יורם בן טובים: אתה מוציא את התרופות מהמקומות האלה.

שאול יהלום: מי שיתנגד יצביע נגד.

אבי אובל: למה שלא תיתן לחברות להחליט.

שאול יהלום: בנוסף, יהיה סעיף שיאמר כי ישנה רשות לחברות להוסיף שפות נוספות, בתנאי של אי פגיעה בתנאי המינימום.

יגאל יאסינוב: אני חושב כי אנו יכולים לפתור את הבעיה באמצעות כך שאנו נחייב את המוכרים להחזיק עלונים בכל השפות, ומי שיהיה מעונין, יוכל לקרוא.

יגאל יאסינוב: יכול להיות שזה יהיה מפלסטיק על המדף.

יגאל יאסינוב: כך אנו פותרים את הבעיה בכל השפות.

יגאל יאסינוב: אם יש 10,000 חנויות, זה לא בעיה להדפיס 10,000 עלונים.

יגאל יאסינוב: כל פעם שנוסיף תרופה חדשה, נוסיף גם עוד דף לעלון הזה.

שאול יהלום: אני אסביר לך מה הבעיה.

שאול יהלום: רשימת התרופות היא לא רשימה קבועה.

שאול יהלום: לדוגמא, עד אתמול לא היה נורופן נוזלי.

שאול יהלום: עכשיו יכולים לבוא ולדרוש להכניס גם את הנורופן הנוזלי לרשימה, ואנחנו כאן נשב ונאשר את התוספת הזו.

שאול יהלום: אז יצטרכו לשנות את כל העלונים.

יגאל יאסינוב: לא.

יגאל יאסינוב: יוסיפו עוד דף לחוברת.

שאול יהלום: מאחר ומדובר בהצעה של חבר כנסת, אני מסכים להוסיף את זה לרשימת ההצבעות.

שאול יהלום: אנו ננסח את ההצעה הזו כך שיאמר, כי כל נקודת מכירה מחויבת בספר שבו יאוגדו כל העלונים לצרכן של כל תרופות ה-O,T,C בארבע שפות, לעיון חופשי של הצרכנים.

ג'מאל זחאלקה: ההצעה שלי היא שהכל יירשם בשתי השפות הרשמיות, עברית וערבית.

שאול יהלום: ההצעה של חה"כ זחלקה, היא שכל המידע על כל תרופה יהיה גם בעברית וגם בערבית.

רחל גוטמן: רציתי להדגיש את הנושא של ההתוויה בארבע שפות.

רחל גוטמן: אתה הזכרת את הנורופן שהוא של חברה מסוימת, אך החומר הפעיל קיים בעשרות תכשירים.

רחל גוטמן: אולי כדאי לציין על האריזה האם מדובר במשכך כאבים, או תרופה נגד שלשול וכו'.

שאול יהלום: אני שאלתי על כך את אלדד, והוא אמר שלא.

שאול יהלום: האם זו גם הצעת משרד הבריאות?

בועז לב: כן.

שאול יהלום: אם כך אנו נוסיף את זה לרשימת ההצבעות.

אלדד גיסין: אני לא יודע אם עכשיו זה הזמן לדבר על מחיר.

אלדד גיסין: אחת הסיבות או הטיעונים להוצאת התרופות, היה הוזלת המחיר.

אלדד גיסין: לפי מה שאני רואה פה, האריזות המיוחדות וההגבלות השונות יובילו לעליית מחירים ולא הורדת מחירים.

אלדד גיסין: אני הייתי מבקש מהוועדה שתקבע, כי המחיר לא יהיה גבוה ממחיר בתי המרקחת.

ג'מאל זחאלקה: יש מחיר מקסימום שקבוע.

יואל ליפשיץ: זה לא יהיה יותר.

ג'מאל זחאלקה: אם כך, אני מבטיח לכם שמחיר התרופות יעלה.

איל פלום: האם כאשר מדברים על מרכיבים לא פעילים, מתכוונים לכל מה שיש בתרופה?

איל פלום: לי יש בן עם רגישות לצבעי מאכל וחומרי טעם וריח סינתטיים.

איל פלום: גילינו את זה לאחרונה כאשר הוא פיתח תגובה קשה מאוד לתרופה.

איל פלום: במדינת ישראל יש רישום מאוד מתוחכם של כל מרכיבי המזון.

איל פלום: האם במרכיבים פעילים יהיה כתוב הכל?

ג'מאל זחאלקה: זו הכוונה.

יואל ליפשיץ: ייכתב כל מה שאגף הרוקחות במסגרת הרישום מחייב גם היום לכתוב במרכיבים לא פעילים, על האריזה.

יואל ליפשיץ: כל מה שאנחנו עושים זה מעבירים את המידע שבעלון לצרכן לאריזה עצמה.

אריה אלדד: זה נכון גם לגבי תרופות עם מרשם.

בועז לב: זה נכון לגבי כל תרופה היום.

שאול יהלום: אני הייתי מציע לך במקרים רגישים ללכת לרוקח.

חני מונין: אני רוצה שלא תיקחו את הטענה של התייקרות התרופות בחשבון.

חני מונין: אני אומרת שהמחירים ירדו.

שאול יהלום: אנחנו לא דנים כרגע במחירים.

חני מונין: הרבה פעמים איימו עלינו היצרנים שהמחיר יעלה בעקבות שינויים שאנו רוצים, והמחיר לא עלה.

אמנון הופמן: כל הזמן אני שומע את הטענה כי זה אותו יש פה מצב חדש שבהו מי שמחליט איזה תרופה לבחור, זה הצרכן.

אמנון הופמן: בשל כך אנו צריכים לספק לו את האינפורמציה.

אמנון הופמן: אני רוצה להוסיף על דברי חה"כ אלדד, כי חייב להיות שם המולקולה, בצורה מאוד ברורה, בחוץ, כיוון שיש מגוון של שמות מסחריים של אותו מוצר.

אמנון הופמן: הצרכן עכשיו הופך להיות הבורר ביניהם.

אמנון הופמן: הוא צריך לדעת שהוא קונה את אותו מוצר בחמש שמות, או לפחות לא לקנות ולא ליטול את אותם דברים.

אמנון הופמן: הוא חייב להיות מודע לכך.

אריה אלדד: אם הוא לא יכיר את השם, הוא לא יקנה.

אמנון הופמן: הצרכן לא יודע, אבל הפכת אותו עכשיו להיות הבוחר.

שאול יהלום: אני רוצה להבין מה אתה אומר.

אמנון הופמן: אני מבקש ששם המולקולה יופיע על האריזה.

שאול יהלום: השאלה היא באיזו שפה הוא יופיע על האריזה.

שאול יהלום: כרגע הוא יופיע בלטינית.

שאול יהלום: האם זה מספק אותך?

אמנון הופמן: כן.

גלעד גולדברג: אני רוצה לחזור לסעיף (1) שדילגנו עליו, אבל הוכנס בו שינוי.

גלעד גולדברג: בהגדרת "עסק אחר", נוספו גם בתי מלון ואירוח ומכון כושר.

גלעד גולדברג: אני חוזר על שאלתי מהישיבה הקודמת בנושא הזה, מדוע פוסלים את חנויות רשת סטימצקי?

גלעד גולדברג: כמו שyeiiow- רוצה למכור, גם אנחנו רוצים למכור תרופות.

גלעד גולדברג: אנחנו נעמוד בכל דרישה ותקנה.

גלעד גולדברג: יש לנו חנויות שעומדות בשטח, בסוג המבנה, במיזוג ובעובדים.

גלעד גולדברג: אני סקרן מדוע פוסלים אותנו.

גלעד גולדברג: מדוע מכון כושר כן וחנות ספרים לא?

גלעד גולדברג: זה נידון בישיבה הקודמת והובטח לנו שיהיה תיקון.

גלעד גולדברג: הבטיח עו"ד ליפשיץ שיוכנסו תיקונים, לאור בקשת היו"ר, ולבסוף הכניסו את מכון הכושר.

גלעד גולדברג: בנוסף, אנו נוכל להציג את הספר שהציע כבודו

שאול יהלום: אנחנו אמרנו כי אנחנו עוסקים בעסקים הדורשים רשיון.

שאול יהלום: אותה רשות שנותנת רשיון, יש לה תנאים לנתינת הרשיון.

שאול יהלום: חנות הספרים אינה דורשת רשיון, למיטב ידיעתנו.

גלעד גולדברג: לצערי, כבודו טועה.

שאול יהלום: לכן אני אומר שתברר את זה עם היועצים המשפטיים שלכם, ובישיבה הבאה תעלה את זה בצירוף אותו סעיף בחוק המצביע על כך שהרשת כן דורשת רשיון, ואנחנו נטפל בכך.

יוסי דוברובסקי: אני מבקש להתייחס גם להגדרה של "עסק אחר".

יוסי דוברובסקי: מישהו עשה כאם מחטף, או שזה נעשה בתום לב.

יוסי דוברובסקי: בסיפא של המשפט מופיע אחרי למעט, אטליז, מכירת פרות ויקרות ובאותה נשימה גם חדר תרופות.

יוסי דוברובסקי: לידיעת היו"ר, חדר תרופות בלשון החוק זה תשתית של בית מרקחת, כאשר במקום רוקח, מנהל אותו עוזר רוקח, בעיקר ביישובים כפריים, מושבים, קיבוצים וכו'.

יוסי דוברובסקי: הוא בעצם מספק תרופות מרשם.

יוסי דוברובסקי: אם הא מספק תרופות מרשם, אז על אחת כמה וכמה תרופות ללא מרשם.

יוסי דוברובסקי: זה לא יעלה על הדעת שזה יופיע ברשימה הזו.

יואל ליפשיץ: חדר תרופות זה יוצא מן הכלל בבית מרקחת, על מנת להביא את התרופות לפריפריה, כאשר הוא איננו צריך כלל רשיון.

יואל ליפשיץ: לכן הוא כלל לא נכנס להגדרה, והוא לא יוכל למכור תרופות.

יוסי דוברובסקי: אני מבקש למחוק את זה.

שאול יהלום: אני לא הבנתי.

יואל ליפשיץ: חדר תרופות זה יצור כלאיים שנברא בפקודת הרוקחים על מנת לתת מענה לפריפריות, ששם אין אפשרות להקים בית מרקחת, וכך גם ביישובים מסוימים בהם אין מרפאה.

יואל ליפשיץ: המטרה היא לא שהוא יתחרה בבתי מרקחת ובמקומות אחרים למכור תרופות ללא מרשם.

יואל ליפשיץ: בנוסף, הוא לא בגודל של 60 מטר, אז הוא ממילא לא עומד בתנאים, ובנוסף אין לו רשיון עסק.

שאול יהלום: ד"ר דוברובסקי אומר כי הוא גר ביישוב אלקנא, שם אין בית מרקחת.

שאול יהלום: היה להם קופת חולים כללית ומרפאה, והאחות היתה נותנת בחדר מיוחד את התרופות.

שאול יהלום: אם לא יהיה מזגן, ולא יהיה בגודל של 60 מטר וכל יתר התנאים, זה לא ייכנס ממילא.

שאול יהלום: אם יש את כל התנאים, ניתן שהאחות תיתן שם תרופות.

שאול יהלום: הוא אומר כי האחות שמבינה בנושא נותנת תרופות לא יכולה למכור אופטלגין, ובסופר ביישוב יהיה ניתן לקנות תרופה מאנשים שמעולם לא ראו תרופות ומומחים בירקות ופרות.

שאול יהלום: לכן הוא שואל מדוע הוצאת את חדר התרופות מהרשימה.

שאול יהלום: השאלה היא לגבי חדר תרופות שעונה על הצרכים.

יואל ליפשיץ: על אותו משקל אני יכול לשאול מדוע אותו רופא שעובד באותה מרפאה לא יוכל למכור תרופות.

יואל ליפשיץ: למרפאה של הרופא יהיו את התנאים הנדרשים, והוא יוכל למכור את התרופות באופן ישיר, ואז לא נזדקק כלל לרוקח ולחדר תרופות.

יואל ליפשיץ: העיקרון הוא שלכל דבר ישנה פונקציה מסוימת.

יואל ליפשיץ: אנחנו לא רוצים שאחיות תמכורנה תרופות.

יואל ליפשיץ: גם היום אסור להן לתת תרופות מרשם.

יואל ליפשיץ: הן עושות זאת בניגוד לחוק.

יואל ליפשיץ: לכן אנחנו לא רוצים שימכרו תרופות בחדר תרופות.

יואל ליפשיץ: אנחנו בדיוק את הפתח הזה רוצים לסתום.

יוסי דוברובסקי: אני לא מקבל את זה.

יוסי דוברובסקי: היכן ההיגיון של משרד הבריאות?

יוסי דוברובסקי: בחדר תרופות מנפקים תרופות מרשם.

שאול יהלום: הוא אומר לך שזה יצור כלאיים שצריך לעבור מן העולם.

יואל ליפשיץ: רק על ידי רוקח.

יוסי דוברובסקי: לא נכון.

יוסי דוברובסקי: זו תקנה אחרת.

יוסי דוברובסקי: הוא לא יכול במחי יד למחוק עשרות רבות של חדרי תרופות שמספקים תרופות מרשם.

שאול יהלום: אני שואל האם הם מספקים גם תרופות ללא מרשם.

יוסי דוברובסקי: כן.

שאול יהלום: הוא אומר כי אם אני רוצה לקנות אופטלגין, האחות באותו חדר תרופות נותנת לי את זה בשמונה שקלים.

שאול יהלום: מה אתה אומר, שזה יהיה על הדוכן?

שאול יהלום: הרי לא ייקחו ממנה את מה שהיא עושה היום.

יוסי דוברובסקי: אני אומר שזה שירות שקיים.

יוסי דוברובסקי: האחות בחדר התרופות מספקת תרופות לאוכלוסייה עם מרשם וללא מרשם.

בועז לב: אני אסביר את הדברים.

בועז לב: ישנה פקודת הרוקחים אשר מגדירה את היקף הפעילות, מקום הפעילות ומה מייחד את מקצוע הרוקחות.

בועז לב: מסיבות היסטוריות, פרגמטיות וכלכליות, קופת חולים איננה עומדת בדרישות החוק, ואנחנו גם לא אוכפים את זה במיוחד, כיוון שאנחנו חושבי שבאזורי פריפריה לא תמיד יש רוקח ושקופת חולים רוצה לשלם את כמות הכסף שהרוקח דורש באותו מקום.

בועז לב: בשל כך הם לא דורשים בדרישות החוק, והאחות עושה שם מה שהחוק איננו מתיר לה לעשות.

בועז לב: יש כאן עצימת עיניים לטובת הציבור.

בועז לב: באותה הזדמנות שישנה עצימת עיניים אחת, לעשות עוד כמה כאלה, ולמכור גם שם.

בועז לב: מלכתחילה הדבר איננו בסדר, ועל כן גם ההמשך איננו תקין.

בועז לב: האחות יכולה לעשות את זה, גם רופא יכול לעשות את זה וגם באיטליז.

בועז לב: אנחנו מסייגים את הדברים לצרכים מסוימים, כיוון שפקודת הרוקחים עדיין תקפה.

אמנון הופמן: אז במכולת השכונתית אפשר ובחדר תרופות אי אפשר?

בועז לב: אם תמשיך, בסיכומו של דבר גם את הדבר הזה לא תוכל לעשות, כיוון שאנחנו כולנו עוצמים את עינינו.

שאול יהלום: אני נתתי דוגמא, ואמרתי כי ביישוב שלי, אלקנא, לפני כמה חודשים סגרו את אותו חדר תרופות לאחר שהגיעו להסדר בית מרקחת מטוס, ומעתה כולנו עומדים בתור בבית מרקחת.

שאול יהלום: אני מבין שיש מגמה של קופת חולים להמעיט בחדרים האלה, ולמצוא אפשרויות לסגור חדרים קיימים.

שאול יהלום: יוסי דוברובסקי אומר שהוא תומך בכך, אבל עד שזה ייעשה אסור שיהיה אבסורד.

שאול יהלום: אתה מעלים עין, כך שב-100 מרקומות בארץ נותן אדם שהוא יוצר מאיש לא מקצועי בכלל, תרופות.

שאול יהלום: יש היום רשימה בקופת חולים של כל התרופות שניתן לקנות ללא מרשם.

שאול יהלום: הם מוכרים תרופות ללא מרשם באריזות אחרות.

שאול יהלום: אני הייתי יכול לקנות אצל האחות אופטלגין ללא מרשם.

שאול יהלום: ד"ר דוברובסקי אומר, כי כל עוד שזה קיים, אל תגיע לאבסורד שבחדר הזה אופטלגין אני לא אוכל לקנות, ולמטה בחנות סטימצקי, ביילו או בסופרמרקט, אני אוכל לקנות.

שאול יהלום: הוא לא בא בטענה נגד המגמה לסגור את החדרים האלה, אבל הוא מבקש כי כל עוד זה קיים, לא להוריד את זה מהרשימה.

בועז לב: זה התמריץ שלו להחזיק את המקום הזה ולפתח אותו.

שאול יהלום: אמרו לי שזה לא נכון.

שאול יהלום: יש לו בעיה עם ועד העובדים.

בועז לב: זו בעיה של החוק.

בועז לב: אתה מחוקק, ועל כן אתה יכול לשנות את פקודת הרוקחים.

בועז לב: החוק איננו מתיר זאת.

שאול יהלום: אני מבקש להעמיד את ההצעה הזו להצבעה, בין יתר ההצעות.

ליאור רייטבלט: אני חושב שאי אפשר לקחת פה מקרה, ולומר כי אם דבר מסוים לא נעשה לפי החוק, עד שלא אוכפים אותו, אנחנו נעגן בחוק בעיה אחרת.

שאול יהלום: אז חברי הכנסת יוכלו להצביע נגד.

שאול יהלום: אנחנו אישרנו את סעיפים 13 ו-14 בשינויים המתחייבים.

שאול יהלום: אנחנו עוברים לסעיף 15, איסור מכירה והחזרה מהשוק.

שאול יהלום: מקריא את תקנה 15.

שאול יהלום: כיוון שאין הערות, אנו מאשרים את הסעיף.

שאול יהלום: אנחנו עוברים לתקנה 16.

שאול יהלום: מקריא את תקנה 16, איסור ריפוי וייעוץ בעסק אחר.

אייל פלום: בסעיף קטן (2), אני חושב שזה צריך להיות, "ייעוץ באשר לשימוש בתכשירים", כיוון שאם יבוא המוכר ויתחיל להקריא את העלון לצרכן, זה פתח לכך שלא נוכל לאכוף את זה, ופתח לטעויות.

אייל פלום: לא ברור את מה זה משרת.

אייל פלום: אם אנו ניצור עלון בארבע שפות, מדוע המוכר צריך להקריא לו את העלון?

שאול יהלום: כיוון שהוא אתיופי והוא מבין רק אמהרית.

שאול יהלום: אם נקבל את הצעת חה"כ יאסינוב, העלון יהיה בארבע שפות, אך יהיה אדם שמבין רק אמהרית, ועל כן המוכר צריך להקריא לו.

יואל ליפשיץ: כך גם כאשר מדובר בעיוור.

שאול יהלום: או אדם שאינו יודע לקרוא ללא ניקוד.

אייל פלום: במקרים של רגישויות מיוחדות, אולי כדאי שיפנו לרוקח.

שאול יהלום: אנחנו עוברים לתקנה 17, פרסום תכשיר.

שאול יהלום: מקריא את תקנה 17.

שאול יהלום: למה הכוונה שלא יפרסם אדם תכשיר בלא מרשם שלא בהתאם להתוויות הרשומות בפנקס או לכל הוראה אחרת המתייחסת לתכשיר והמצוינת בתעודת הרישום?

שאול יהלום: זאת אומרת, לא משהו בניגוד.

יואל ליפשיץ: נכון.

אריה אלדד: לא רק בניגוד, אלא גם בנוסף.

שאול יהלום: האם יש הערות לגבי תקנה 17?

רונן רגב: סעיף (א)(6) צריך להיות מנוסח כך: "אלא לאחר שקיבל אישור מוקדם מאת המנהל לנוסח הפרסום, כדי שלא יתפרש "לעצם הפרסום".

רונן רגב: צריך שזה יהיה ברור כי הנוסח של הפרסום צריך לעבור את אישור המנהל.

שאול יהלום: האם המנהל של משרד הבריאות צריך לעבור על הסרט של "נורופן" שמוקרן בטלוויזיה?

רונן רגב: בהחלט.

יואל ליפשיץ: הוא עובר עליו גם היום.

יואל ליפשיץ: הוא עובר גם על כל מודעה וכל פרסומת.

שאול יהלום: אז הוא צודק.

יואל ליפשיץ: בתקנה (ב) צריך להיות כתוב: "האמור בתקנה 17(א) (6), כי אם אנו נכתוב רק 17(א) יחשבו שבעיתון מדעי מותר לי לפרסם.

יואל ליפשיץ: רק אישור מוקדם לא צריך לעשות בעיתון מדעי, מקצועי.

שאול יהלום: אנו עוברים לתקנה 18, פרסומת אסורה.

שאול יהלום: מקריא את תקנה 18.

שאול יהלום: הכוונה היא לתוכנית לנוער, כיוון שהנוער צופה גם בתוכנית החדשות, ואז תוכלו להגיד שלא ניתן גם לפרסם בערוץ 1 או 2.

יואל ליפשיץ: הכוונה היא לתוכניות המיועדות אך ורק לנוער.

יואל ליפשיץ: אנחנו לא רוצים שיעשו פרסומת לתכשיר נגד פצעי בגרות וכו'.

שאול יהלום: אם כך צריך לכתוב, "המיועד בעיקר".

שאול יהלום: מה פירוש: "במתקני הצבא, שירות בתי הסוהר או בבתי הספר"

יואל ליפשיץ: אלה אוכלוסיות שבויות, ועל כן אנחנו לא מעונינים שיעשו שום פרסומת.

יואל ליפשיץ: הכוונה היא שלא יתבצע שום פרסום בחטיבת ביניים.

שאול יהלום: צריפין הוא מקום גדול מאוד.

שאול יהלום: האם אסור לי לפרסם במרכז המסחרי שם תרופה נגד שפשפת?

יואל ליפשיץ: מעצם העובדה שאותו חייל נמצא בצבא, הוא חייב להיות שם.

שאול יהלום: כאשר אני הייתי בצבא, ראיתי בשק"ם כתוב: "אם את רוצה גלולות נגד הריון, תבקשי זאת מהשקימיסט".

יואל ליפשיץ: לא נראה לי שהיה כזה דבר.

אריה אלדד: זה הגיוני.

אריה אלדד: זה היה שנוי במחלוקת, ואחר כך הורידו את זה.

שאול יהלום: האם לגלולות נגד הריון צריך מרשם רופא?

בתיה הרן: בוודאי.

מידד גיסין: אבל לא צריך מרשם לגלולה של היום שאחרי.

שאול יהלום: מדוע שלא תהיה פרסומת לגלולה של היום שאחרי, במחנה צבאי גדול?

בתיה הרן: זה יוצא דופן.

בתיה הרן: על זה ניתן היתר מיוחד, בשביל לחסוך הפלות.

שאול יהלום: ולמה לא תתירו פרסומת לכדור נגד כאב ראש?

בתיה הרן: לא.

אריה אלדד: אני יכול להסביר את הרציונל שמאחורי הדברים.

אריה אלדד: יש כאן באמת פתח לקחת אוכלוסייה שאין לה אפשרות להיות במקום אחר, אוכלוסייה שבויה, כי יש חוק שירות חובה, ולהפעיל עליה פרסומת ברמה של שטיפת מוח, ולהגביר באופן מלאכותי צריכת אקמול באוכלוסייה הזו.

שאול יהלום: כאשר אני נכנס לשק"ם בצריפין, אני מוצא פרסומות על הרבה מוצרים.

שאול יהלום: האם אז לא מדובר על אוכלוסייה שבויה, וכאשר מדברים על כדור נגד כאב ראש, מדובר על אוכלוסייה שבויה?

שאול יהלום: בואו נחליט שהפרסומת תתאפשרנה בשירות בתי הסוהר באישור השב"ס, במתקני הצבא באישור קצין רפואה ראשי ובבית הספר באישור משרד החינוך.

אליעד שרגא: תוסיף באישור המנהל.

שאול יהלום: בסעיף (2) יהיה כתוב: "אלא באישור מיוחד של המנהל".

יגאל יאסינוב: אם אנחנו אומרים כי חל איסור פרסום בבתי סוהר, בבסיסי צבא ובתי ספר, מה לגבי בתי אבות.

יגאל יאסינוב: בבתי אבות יתחילו לפרסם תרופות.

יגאל יאסינוב: אם ישימו להם פרסומת לתרופה שעוזרת בכניסה למועדון, הם למחרת הם ילכו לקנות הכל.

שאול יהלום: מדוע שהם יקנו הכל?

שאול יהלום: מדובר באנשים שעברו כל כך הרבה בחיים.

שאול יהלום: הם הכי בעלי ניסיון.

שאול יהלום: הם ניסו את כל התרופות, והם לא עזרו להם.

שאול יהלום: יש שני סוגי קשישים.

שאול יהלום: יש קשיש סעודי שאינו יכול בכלל לצאת לבית מרקחת.

שאול יהלום: אם הקשיש הוא אדם עצמאי, אז אם הוא רוצה קורא בעיתון והולך לבית המרקחת.

שאול יהלום: הם התכוונו שחייל אינו יכול לצאת בבסיס, בדיוק כמו אסיר וכמו תלמיד פנימייה, סגורים במקום אחד ואין להם אלטרנטיבות אחרות, ועל כן אסור לפרסם ולפתות אותם.

שאול יהלום: לעומת זאת אדם בבית אבות הוא אדם עצמאי בדרך כלל, ולכן אין בעיה.

שאול יהלום: אם הוא לא עצמאי, אז זה בכלל לא רלוונטי לכאן.

אבי אובל: בסך הכלח מי שבסופו של דבר מפרסם אלה החברות, והן אלה שצריכות לעמוד בתנאים האלה.

אבי אובל: נכון להיום מותר לפרסם תכשיר כמו OXY במעריב לנוער.

אבי אובל: על פי התקנה החדשה, בהתאם למה שמצוין בסעיף 18(1), זה לא יהיה אפשרי, ו-OXY הוא תכשיר נגד אקנה והוא יוצא למכירה מחוץ לבתי מרקחת.

אבי אובל: השאלה היא, למה צריך להגביל פרסומת לבני נוער מתחת לגיל 16, כאשר הם בעצם קהל היעד אליהם הפרסומת מיועדת.

אבי אובל: או שאפשר להוריד את גיל ההגבלה, שיהיה מגיל 14.

שאול יהלום: מדוע באמת להגביל זאת?

בתיה הרן: אפשר במקרים מיוחדים שהמנהל יחליט.

שאול יהלום: היום המנהל מאשר זאת?

בתיה הרן: כן, הוא מאשר כל פרסומת.

שאול יהלום: אם כך גם בסעיף (1) אנו נוסיף: "באישור המנהל".

אבי אובל: בנוגע לסעיף 17, הפליאה שלך לשאלה, האם זה נכון שאגף הרוקחות מאשר כל פרסומת, התשובה היא כן.

אבי אובל: כל שנה אנו צריכים לשלוח את הפרסומת, גם אם היא חוזרת על עצמה, ולבקש את אישור אגף הרוקחות לפרסום.

שאול יהלום: אנו סיימנו לדון בסעיף 17.

שאול יהלום: אם יש לך הערות, תגיש לי את זה בכתב ואני אשקול אם להביא את זה לישיבה הבאה.

שאול יהלום: אנו עוברים לסעיף 19, קידום מכירות.

שאול יהלום: מקריא את סעיף 19.

שאול יהלום: מה זה דוגמא של תכשיר בלא מרשם למטופלים או לצרכנים?

יואל ליפשיץ: ישנם דוגמיות שמחלקים בחינם.

יואל ליפשיץ: כאשר אתה נכנס לסופרמרקט, אתה מקבל דוגמית של מרק ויטה.

יואל ליפשיץ: אנחנו לא מעונינים שיתנו דוגמיות כאלה של תרופות.

שאול יהלום: אז אני מבקש לנסח את זה בדרך הזו, כיוון שאני לא הבנתי את הנוסח ואני אדם סביר.

בתיה הרן: נכתוב: "או על ידי חלוקת דוגמאות".

שאול יהלום: מה פירוש סעיף (ב)?

בתיה הרן: קנה מוצר אחד, וקבל את השני.

שאול יהלום: אבל אותו תכשיר אפשר?

יואל ליפשיץ: כן.

יואל ליפשיץ: אנחנו לא רוצים שאתה תיכנס לחנות בכוונה לקנות תכשיר מסוים, ואז אתה תקנה גם תכשיר אחר כי יש מבצע עליו.

בתיה הרן: זה מעודד צריכת תרופות מיותרת.

האוורד רייס: בצורה כזו אם מישהו רוצה להיכנס לחנות כלשהי ולקנות אקמול, הוא יוכל לקבל עוד חמישה בחינם.

האוורד רייס: זה צריך להיות אסור, כיוון שיש כמות מסוימת שמותר למכור.

האוורד רייס: יש הרבה מאוד פרסומים על הסכנות בכך.

שאול יהלום: איפה אנחנו קובעים את הכמות?

יואל ליפשיץ: ברשימה של התרופות.

יואל ליפשיץ: על אקמול לא יהיה מבצע.

אריה אלדד: האם מישהו יכול לפרסם ריצפז, ולהבטיל קופסה של אקמול למי שקונה ריצפז?

שאול יהלום: לא.

מידד גיסין: למה לא להגביל כמות בכלל?

שאול יהלום: מדוע בכלל צריך להתיר 1 1?

שאול יהלום: לא צריך שתהיה הורדת מחירים בתרופות.

שאול יהלום: בתרופות המבצעים האלה לא יהיו.

שאול יהלום: מה פירוש סעיף (ג)?

יואל ליפשיץ: אנחנו לא רוצים לראות חלוקת דוגמאות במקומות האלה.

יואל ליפשיץ: בתחילת שנת הלימודים באוניברסיטה, יושבים נציגים של טבע או טרה, ומחלקים שקיות עם דוגמאות או עלונים, ועושים קידום מכירות.

שאול יהלום: אני שואל מה קורה כאשר זה באישור.

שאול יהלום: מה זה קידום מכירות?

שאול יהלום: האם הרצאה זה קידום מכירות?

שאול יהלום: אתה מוכן לכתוב: "למעט הרצאה"?

שאול יהלום: בערב הוואי בצבא, יכולה להחליט ועדת תרבות שמזמינים הרצאה על פצעי בגרות.

יואל ליפשיץ: זו הרצאה מקצועית, זה לא קידום מכירות.

שאול יהלום: אז תכתוב, "למעט הרצאות מקצועיות".

שאול יהלום: הרצאה זה גם קידום מכירות.

יואל ליפשיץ: אין הכוונה להרצאה מקצועית.

שאול יהלום: הכוונה של סעיף (ד) זו הדוגמא של הריצפז.

עובדיה מועלם: יש עוד פרצה שצריך לסגור, וזה לא למכור במחירי היצף.

עובדיה מועלם: אם אסור תמכור 1 1, אז מדוע יהיה מוכר למכור אקמול בשקל?

שאול יהלום: זה לא שייך לנושא הפרסומת.

שאול יהלום: תעלה את הנושא הזה בישיבה הבאה.

שאול יהלום: אני רוצה לסכם את הישיבה.

שאול יהלום: אנחנו עוצרים בסעיף 19, על כל מה שאישרנו.

שאול יהלום: תודה רבה, הישיבה נעולה.