ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 33, 2003-06-25 10:15

שאול יהלום: של סגירת נופשונים לבעלי פיגור בירושלים.

שאול יהלום: התחילו להגיע אלינו בימים האחרונים תלונות של הורים ובני משפחה ומייד נזעקנו, ואני קודם כל מבקש מהגב' אהובה לוי, ראש האגף לטיפול במפגר במשרד הרווחה, לתת לנו סקירה מה קרה פה.

שאול יהלום: בבקשה.

אהובה לוי: שמאפשר להורים שמטפלים בילדים שלהם בבית לקבל איזו שהיא הפוגה.

אהובה לוי: לנסוע לנופש, לעבור טיפול רפואי, לשפץ את הבית וכדומה, כשהילד נמצא בעצם בתנאי פנימיה מחוץ לבית.

אהובה לוי: זה התחיל כשרות קטן מאוד, היום עשרים וחמישה נופשונים במדינת ישראל שבאמת נותנים שרות.

אהובה לוי: כשהתחלנו להרחיב את הסיפור הזה היו לנו שלושת אלפים לינות בשנה, ולאט לאט המכסה הזאת גדלה.

אהובה לוי: הוצאנו חמש עשרה לינות למשפחה בשנה, כשלמען האמת אם היינו צריכים, אם כל ההורים היו מנצלים את החמש עשרה לינות מדובר על כעשרת אלפים נפש זכאים מתוך העשרים וארבע, אני לא אכנס כרגע לפירוט, כי אלה שנמצאים במסגרת חוץ ביתית לא ואלה שבתעסוקה מוגנת יש להם איזה פתרון אחר, אבל לפחות כעשרת אלפים היו זכאים לשרות הזה.

אהובה לוי: עשרת אלפים כפול חמש עשרה לינות כפול מאתיים חמישים שקל זה הרבה מאוד עשרות מיליונים.

אהובה לוי: אבל למזלנו אולי נאמר ככה לא כל ההורים משתמשים בזה.

אהובה לוי: התחלנו עם שלושת אלפים לינות, עלינו, בשנה שעברה, בינואר 2002, היו לנו בספר התקציב תשעת אלפים לינות.

אהובה לוי: במשך השנה, בעזרת כל מיני גורמים, הוסיף המשרד עוד שלושת אלפים לינות כך שסיימנו את השנה עם שתים עשרה אלף לינות.

אהובה לוי: השנה הזאת, 2003, למרות קיצוצים שהיו במשרד בכל התחומים, אני לא צריכה להזכיר כאן כי זה ברור לגמרי, נשארנו עם אותם שתים עשרה אלף לינות, למעשה לא קוצצה ולו לינה אחת.

אהובה לוי: זה מה שיש לנו כרגע וכך זה מופעל.

אהובה לוי: הבעיה, אנחנו מתקצבים את המחוזות.

אהובה לוי: זאת אומרת התיקצוב הולך אל המחוזות שמתקצבים את המחלקות לשירותים חברתיים.

אהובה לוי: אנחנו לא מתקצבים ישירות מהמטה, זה גם בלתי אפשרי וגם לא רצוי.

אהובה לוי: מה שקרה השנה, למעשה מחוז ירושלים קיבל את אותה הקצאה של שנה שעברה.

אהובה לוי: אלא מה, החליטה המדינה לפצל את מחוז ירושלים לשנים.

אהובה לוי: היה מחוז ירושלים והדרום ועכשיו יש מחוז ירושלים ומחוז הדרום, כך שההקצאה שלנו פוצלה למעשה בין שני המחוזות, כי היה צריך לתקציב את התקציב הנוסף.

אהובה לוי: אם נתייחס ספציפית, ובינתיים לקחנו מאותו מחוז והעברנו חזרה לירושלים, אם נתייחס לעיריית ירושלים ספציפית, והנתונים ישנם כאן,

שאול יהלום: צריך להיות חסר.

שאול יהלום: אם את אומרת שהתקציב, ברוך השם, למרות כל הקיצוצים לא קוצץ, מספר המפגרים הרי לא הייתה בו איזו עליה דרסטית, בסך הכל הפרופורציות נשמרו, הנטיה של האנשים לצאת לנופש,

שאול יהלום: במחצית השנה.

שאול יהלום: קרתה כאן תקלה שרק צריך לפתור אותה.

אהובה לוי: אתייחס לזה.

אהובה לוי: עיריית ירושלים תוקצבה בשנה שעברה באלפיים שלושים ושש לינות.

אהובה לוי: זאת הייתה ההקצבה שלהם בתחילת 2002.

אהובה לוי: העירייה חרגה.

אהובה לוי: חריגות יש לאורך כל הדרך בכל מיני סעיפים.

אהובה לוי: אין הרי מחוייבות של המשרד לכסות חריגות, המשרד מתחייב על תקציב מסוים והוא מכסה את אותו תקציב שעליו הוא התחייב.

אהובה לוי: ההקצאה בשנה שעברה בעיריית ירושלים הייתה כאמור אלפיים שלושים ושש לינות.

אהובה לוי: בפועל ניצלה עיריית ירושלים בשנה שעברה שלושת אלפים שמונה מאות ארבעים ותשע לינות.

אהובה לוי: כמעט כפול.

אהובה לוי: היות שאנחנו במשך השנה קיבלנו איזו שהיא תוספת תקציבית כיסינו להם את הגרעון.

אהובה לוי: מההקצבה השנה, גרעון מכסים גם מתוספת, גם מזה שאחרים לא מנצלים.

שאול יהלום: משנים עשר אלף.

אהובה לוי: משתדלים לנצל את התקציב עד הסוף.

אהובה לוי: אז בוא נניח שעיריית בית שמש לא ניצלה, בסוף השנה אנחנו מעבירים את היתרות, אם מתאפשר לכסות גרעון.

אהובה לוי: אין מחוייבות לכסות גרעון אבל אנחנו מעדיפים לכסות גרעונות מאשר להישאר עם עודפי תקציב.

אהובה לוי: השנה תוקצבה עיריית ירושלים באלפיים חמישים לינות.

אהובה לוי: זאת אומרת שנה שעברה אלפיים שלושים ושש לינות, השנה אלפיים חמישים לינות.

אהובה לוי: זאת אומרת ההקצבה לעיריית ירושלים בבסיס לא קטנה, היא גדלה בארבע עשרה לינות, זה לא רלוונטי.

אהובה לוי: זאת אומרת מהבחינה הזאת אנחנו עמדנו.

אהובה לוי: צריך פה להפריד בין שני דברים.

אהובה לוי: ראשית הצרכים, הצרכים הם הרבה יותר גדולים.

אהובה לוי: כמו שהם גם בתחומים אחרים.

אהובה לוי: אנחנו השנה ביקשנו תוספת נוספת של ארבעת אלפים לינות.

אהובה לוי: הגשנו את זה למשרד, לא קיבלנו את התוספת.

אהובה לוי: אנחנו עובדים עם מה שיש, והיש הוא שתים עשרה אלף לינות, ואותם חילקנו.

אהובה לוי: עכשיו מאוד יתכן שצריך פה ללכת לכמה החלטות.

אהובה לוי: מצד אחד בודאי שנשמח לקבל תוספות תקציביות.

אהובה לוי: מצד שני אם לא יתאפשר, כדי שכולם יהנו, אולי נוריד את הרף של מספר הלינות.

אהובה לוי: אולי במקום חמש עשרה נאמר עשר.

אהובה לוי: אינני יודעת.

שאול יהלום: תכנית.

שאול יהלום: יש כאן שני מישורים, המישור הראשון הוא המישור שהרווח עצום למדינה.

שאול יהלום: אז את אומרת ברגע שבאה משפחה ואומרת אני לא מבקשת מוסד, ולא מבקשת סידור חוץ ביתי, אבל תנו לי את הנשימה, דרך אגב פעם היה גם שבתות, נכון, זה אותו דבר?

שאול יהלום: משהו.

שאול יהלום: אומרת זה אפילו לא חינם.

שאול יהלום: הרי משפחה ללילה כזה משתתפת.

שאול יהלום: מה סכום ההשתתפות?

שאול יהלום: הרוח של הדברים.

שאול יהלום: היא אומרת אני לא עומדת בתור, ואת יודעת כמה יש תור אצלך לקבל סידור חוץ ביתי, אני לא עומדת בתור או אני עומדת בתור ואני לא לוחצת, אבל תנו לי את הנשימה של החמש עשרה לינות.

שאול יהלום: ומדינת ישראל בסך הכל בגדול חוסכת עם משפחה כזאת.

שאול יהלום: אז כאן באיזה שהוא מקום צריך להימצא הפתרון.

שאול יהלום: לא יכול להיות שבאיזור שלם יופסק הנושא הזה בחודשים מאי-יוני.

שאול יהלום: זה לא מתקבל על הדעת.

שאול יהלום: מה שאני מצפה ממך זה מה התכנית שלכם.

אהובה לוי: יהלום.

אהובה לוי: כי בעקרון אנחנו פיתחנו את הנופשונים, כמו שפיתחנו את היום הארוך, כדי לאפשר למשפחות שהילדים ישהו עד שעה שש שבע בערב במסגרת, יגיעו הביתה בערב, כל זה במטרה להקל על המשפחה.

אהובה לוי: עכשיו מבחינתי עוד ארבעת אלפים לינות, בעלות של מיליון שקל לשנה, יתנו לי אויר לשנה הזאת.

אהובה לוי: אבל אם אני לא אקבל את הכסף הזה אין לי דרך.

ברוך יפה נוף: קיצצו לנו, והקיצוצים היו בינואר שניים וחצי אחוז, באפריל עשרה אחוז ולפני שבועיים עוד שני אחוז, ועוד היד נטוייה, כבר אומרים לנו שהחלטת הממשלה לגבי אפריל הייתה אותם שני אחוז שבאפריל יהיו ארבע אחוז, כלומר בנוסף עוד שני אחוז בסוף השנה הזאת, בראשון לינואר.

ברוך יפה נוף: אז אנחנו בכל הנושאים למעשה, כמעט בכולם קיצצנו.

ברוך יפה נוף: מה שעשינו בנושאים נבחרים, כמו למשל הנושא הזה שאנחנו דנים בו עכשיו, עשינו מאמץ ולא קיצצנו וקיצצנו על חשבון אותו קיצוץ שהיה צריך לתת בנושא זה קיצצנו בסעיפים אחרים.

ברוך יפה נוף: אי אפשר בשום פנים לבוא ולומר שאנחנו הורדנו בנושא הזה, כפי ששמעתי כאן איזה ניסוח, שכאילו הפסקנו איזו פעילות בנושא הזה.

ברוך יפה נוף: לא עשינו שום שינוי.

ברוך יפה נוף: אותה מנה שהיתה לנו בשנה שעברה לנושא הזה יש לנו גם השנה.

ברוך יפה נוף: גם בשנה שעברה, נלך אחורה לחודש יולי, עדיין לא היו תקציבים לנושא הזה.

ברוך יפה נוף: נכון שבסוף השנה מצאנו איזו דרך להוסיף לזה תקציבים, בויסותים שונים וכו'.

ברוך יפה נוף: אבל מהאוצר לא קיבלנו תקציבים, לא השנה ולא בשנה שעברה.

שאול יהלום: היה אותו מצב שהורים קיבלו תשובה שלילית?

ברוך יפה נוף: תקציב שנתי, אנחנו מחלקים אותו בראשית השנה, השנה היו עיכובים בגלל הקיצוצים אבל מחלקים אותו ואומרים לרשות לך יש אלפיים חמישים מכסות.

ברוך יפה נוף: יש הרבה רשויות, גם בנושאים אחרים, שהם מקבלות על עצמם לעשות יותר.

ברוך יפה נוף: גם בשנה שעברה הם קיבלו על עצמם,

שאול יהלום: מיליון שקל שמצאתם באיזה סעיף שנתנו לאיזה מוסדות לא לפי קריטריונים, כך קראתי בידיעות אחרונות, הייתה תמונה יפה מאוד של השר.

שאול יהלום: אני מציע שמהשישים מיליון חסר מיליון ותעביר מיליון אחד.

שאול יהלום: אני אעביר את זה להסכמת האוצר.

ברוך יפה נוף: משום שהשנה הזאת לא נשאר שם כסף בסעיף הזה.

שאול יהלום: הלימודים הבאה,

שאול יהלום: הקפאתם אותו, הקפאתם אותו לא לשנת התקציב הבאה, הקפאתם אותו להתחלת שנת הלימודים שמתחילה בראשון לספטמבר, אז יש לך שלושה חודשים.

שאול יהלום: אם שישים מיליון אתה מקפיא אז שלושה חודשים זה רבע, אני מדבר איתך על עובדות, שליש, עשרים מיליון, יהיה לך בראשון לספטמבר,

ברוך יפה נוף: קרוב לשבעים, שישים ושישה מיליון שקל.

ברוך יפה נוף: התקציב הזה קוצץ כבר בחמש עשרה, עשרים מיליון, אני לא זוכר בדיוק את המספר, יש בו היום ארבעים ושמונה מיליון שקל.

ברוך יפה נוף: וזה מספיק כדי לגמור שמונה חודשים.

ברוך יפה נוף: אם נמשיך את זה תהיה לנו גם בעיה קשה בסעיף הזה כי לא נוכל בארבעה חודשים השנה לשלם.

ברוך יפה נוף: בשביל להמשיך את הפרוייקט הזה נצטרך לגרד עוד קרוב לעשרה מיליון שקל.

ברוך יפה נוף: שאמרה אהובה יש חמישה עשר ימים, יש אגב הרבה אנשים שמנצלים יומיים ,שלושה, אני רואה שגם הממוצע של עיריית ירושלים הוא עשרה ימים.

ברוך יפה נוף: בשנה שעברה, שלושת אלפים שמונה מאות חמישים ושמונה יום הם ניצלו, זאת אומרת עשרה ימים בממוצע.

ברוך יפה נוף: אז לבוא ולומר לא ניתן יותר מעשרה ימים.

ברוך יפה נוף: כי מה שקורה היום, קורה דבר קצת מוזר.

שאול יהלום: אתה רוצה לפתור, נניח לפי הרעיון השני של עשרה ימים, איך אתה רוצה לפתור אותו.

שאול יהלום: הרי כרגע באה עיריית ירושלים ואומרת עכשיו אדם רוצה לצאת ליום היא לא נותנת לו את התקציב.

שאול יהלום: העשרה ימים האלה זה היה צריך להחליט בהתחלה.

ברוך יפה נוף: מחשב שבידינו היום, נוצלו לא אלפיים חמישים ימים בירושלים אלא רק חמש מאות ימים.

ברוך יפה נוף: נוצלו כמדווחים לנו.

ברוך יפה נוף: נוצלו לפי הדיווחים שאנחנו מקבלים ומשלמים.

ברוך יפה נוף: אנחנו הרי מעבירים את הכספים לפי דיווח חודשי לעירייה, לפי דיווחים על ביצוע בפועל.

ברוך יפה נוף: אנחנו עד היום קיבלנו חמש מאות ימים.

ברוך יפה נוף: אז יש כל מיני הסברים, אבל אחד ההסברים שמעניין אותי כרגע, זאת אומרת הסברים שכנראה לא אחד מהם נכון אלא הצירוף של כל ההסברים.

ברוך יפה נוף: אחד ההסברים הוא שבאים הורים בראשית השנה, אז אומרים להם יש לכם חמישה עשר יום, תנצלו את זה במשך השנה לפי נוחיותכם.

ברוך יפה נוף: אז הם רושמים כבר התחייבות על חמישה עשר יום.

ברוך יפה נוף: יכול להיות שעד היום הם ניצלו רק שלושה ימים.

ברוך יפה נוף: שוב, כמובן תמיד אפשרות טובה זה לבוא ולהגיד לי יש בעיה, אז בואו ניקח מהאוטיסטים או ממישהו אחר.

ברוך יפה נוף: המשרד שלנו כבר מיצה את הכל, כלומר לקחנו והורדנו כמעט מכל האוכלוסיות האחרות ואין מאיפה לקחת, אלא אם כן עושים משהו, שהוא כמו שאומר היושב ראש משהו שהוא דרסטי, אלא אם כן האוצר יבוא ויתקצב את הנושא הזה לחוד.

ברוך יפה נוף: אז אני אומר מה שצריך לעשות קודם כל, אם יש דבר כזה שמישהו שומרים לו כאילו עד סוף השנה אז שזה לא יעבוד בצורה כזאת, ואז אפשר גם להוריד מהחמש עשרה לעשרה או לשמונה ימים.

ברוך יפה נוף: אפשרות נוספת זה הגדלת ההשתתפות.

ברוך יפה נוף: שוב, אני חוזר ואומר, הפתרון הכי טוב שיהיה לנו כסף לנושא הזה.

ברוך יפה נוף: אני רוצה להוסיף עוד משהו שאולי לא נאמר פה קודם.

ברוך יפה נוף: הנופשונים האלה משרתים לא רק את המפגרים אלא גם נכים וגם אוטיסטים.

ברוך יפה נוף: ככה שזה לא שאם אין לקוחות מפגרים אז אין כלום.

ברוך יפה נוף: זה לא נכון.

ברוך יפה נוף: יש הרבה לקוחות אחרים גם.

ברוך יפה נוף: אני לא יודע למה המסגרת הזאת צריכה להיסגר כאשר יש לה גם לקוחות אחרים.

שאול יהלום: הנושא הוא ירושלים, התשובות השליליות שקיבלו זה מירושלים, מהמחלקה שלך.

שאול יהלום: אז בואי תסבירי לי מה קרה.

רגינה ויצמן: לצרכים.

רגינה ויצמן: יש לנו בירושלים אלף מאתיים אנשים עם פיגור שגרים בבית.

רגינה ויצמן: נכון שלא כולם מנצלים את השרות, לאורך כל השנים מנצלים את השרות בין שלוש מאות חמישים לארבע מאות ילדים.

רגינה ויצמן: כאלה שמנצלים לארבעים וחמישה יום כי הם קיבלו אישור לחרוג מהחמישה עשר יום, והמצב של אותו ילד בבית הוא כזה שהם זקוקים לשרות הזה הרבה יותר.

רגינה ויצמן: נכון ששנה שעברה עיריית ירושלים לקחה על עצמה לחרוג בגלל לחץ המשפחות, בגלל איזה שהוא הידברות תיאורטית עם המשרד שאם אפשר יהיה יעזרו לנו ויכסו לנו את הגרעון.

רגינה ויצמן: השנה המצב הזה לא קיים, אין לנו אפשרות לקחת על עצמנו גרעון, לא מאפשרים לי לקחת על עצמי גרעון, לא רק בסעיף הזה.

שאול יהלום: רמה של שנה שעברה?

רגינה ויצמן: אלפיים כפול מאתיים חמישים ושבעה שקלים, זה מה שאני צריכה היום.

רגינה ויצמן: כפול ממה שיש לי.

רגינה ויצמן: בדיוק כפול.

שאול יהלום: היה תוך הידברות עם המשרד שהוא לוקח על עצמו חלק מהתקציב.

רגינה ויצמן: בפירוש שאין לו שום סיכוי להצליח.

רגינה ויצמן: אז אני לא יכולה,

שאול יהלום: ההתחייבות תהיה בראשון לינואר הוא כן יהיה מוכן, אז העירייה יכולה לקחת הלוואה לחצי מיליון שקל,

רגינה ויצמן: כזאת להביא אבל התקציב הוא שנתי, לא חושבת שיאשרו.

רגינה ויצמן: שאני רוצה לתקן.

רגינה ויצמן: הטפסים לא נקלטו או אין ניצול, צריך לקחת בחשבון שיש תהליך ארוך ומייגע בירוקרטי גם בעיריית ירושלים וגם במשרד העבודה והרווחה, מיום של דיווח של ניצול יום נופשון על ידינו עד שהטופס נקלט ושהארגון המתאים מקבל את כספו.

שאול יהלום: כמה?

רגינה ויצמן: השולחן, יש עוד שמונה מאות שלושים וארבע.

רגינה ויצמן: זה חלק אחד.

ברוך יפה נוף: ביוני.

שאול יהלום: שבעשירי כבר היה מונח על שולחנכם, אז שבועיים, צריך להיות מעודכנים כאן, לא להגיד לנו חמש מאות כשכבר יכולנו לקבל אלף שלוש מאות ומעלה.

רגינה ויצמן: מאוד עיכבו את קליטת הטפסים.

שאול יהלום: הוא בדיוק כמו שהיה בשנה שעברה.

שאול יהלום: עכשיו יש לי אליך שאלה, בהנחה שאת ידעת שזה מה שיהיה, הרי חוכמות גדולות בתקציב המדינה אין לנו.

שאול יהלום: וגזירות רק יום ולילה אנחנו שומעים.

שאול יהלום: אז אם יתנו את הגרעון יתנו, אם יסדרו יסדרו, אבל מדוע לא נקטתם במגמה נניח להגיד להורים כרגע יש לנו שבעה ימים.

שאול יהלום: מחצית.

שאול יהלום: בואו נראה איך נתקדם.

רגינה ויצמן: פיגור או ילד עם אוטיזם הוא יודע שמגיע לו חמישה עשר יום.

רגינה ויצמן: מה שאני יכולה לבוא לנופשון ולהגיד נכלכל את צעדינו אחרת.

רגינה ויצמן: הבעיה של הנופשון זה שהוא לא, במקומות אחרים בארץ הנופשונים פועלים סמוך למוסדות.

שאול יהלום: טענה של משרד הרווחה, ואת יודעת שאין כסף, אתם אנשי רווחה אז אתם יודעים שאין כסף תמיד רבים, ויש תירוצים, כשיש כסף שוכחים הרבה דברים.

שאול יהלום: אז אחת הטענות שלהם הם אומרים אתם לא פועלים לפי ההנחיות וההוראות.

שאול יהלום: אתם מוציאים ילדים לארבעים וחמישה ימים ואתם לא עומדים בהנחיות הברורות של המשרד בעניין הזה, וזה אחת הסיבות שאתם יוצאים לגרעון.

שאול יהלום: מה התשובה בעניין הזה?

רגינה ויצמן: ימים זה על פי אישור ועדת חריגים של משרד העבודה והרווחה בחתימת המחוז, גם המפקחת וגם מנהלת המחוז.

רגינה ויצמן: כל אדם שקיבל אישור לחרוג חריגה בימים.

רגינה ויצמן: זה נעשה בתאום ובעבודה משותפת עם המשרד.

שאול יהלום: הכי גבוה מכתב לשר הרווחה ומנכ"ל משרדו, שאת מצטטת אותי שאני מדווח פה בישיבה שנאמר שעיריית ירושלים, חלק מהגרעון נובע מכך שעיריית ירושלים חרגה מהנהלים, בעיקר על ידי מתן זכות ליותר לינות מהמקובל, ואת מודיעה בזה שלא נעשה דבר ללא תאום ואת עומדת על כך ואם יש צורך את מוכנה לבוא לבירור לכל דבר שהוא.

שאול יהלום: הדבר השני, אני מדבר איתך לעתיד, שאני מאוד מבקש שהדברים האלה לא יחכו למשברים.

שאול יהלום: זאת אומרת בהתחלת השנה, בדיון על התקציב, צריך להיות ברור כמה לינות צריכה עיריית ירושלים.

שאול יהלום: והדברים האלה צריכים לא להשאיר את העניין באמצע כמשבר, ואם זה נשאר ככה אתם חייבים לבנות תכנית מודולרית.

שאול יהלום: אתם לא יכולים לבנות תכנית שיגיעו למחצית.

שאול יהלום: הבעיה עם משרד הרווחה אותו דבר, אני אומר את זה גם למשרד הרווחה.

שאול יהלום: התכניות לכל הארץ צריכות להיות תכניות מודולריות.

שאול יהלום: לא יכול להיות שתהיה משפחה שתצא לארבעים וחמישה יום, למרות שברור שהיא צריכה, אני חס וחלילה לא אומר שהיא לא צריכה, אני מכיר את העניין, אבל לא יכול להיות שתצא משפחה לארבעים יום ומשפחה שסמכה עליכם בטוב לבה והיא רוצה לצאת לנופש כמו שכולנו יוצאים בחודש אוגוסט, היא באה היום, אומרים אין כסף.

שאול יהלום: זה לא יכול להיות.

שאול יהלום: זאת אומרת אם יהיה כסף ליום אחד אז זה יהיה ליום אחד לכולם.

שאול יהלום: ליומיים, ליומיים.

שאול יהלום: לשלושה, לשלושה.

שאול יהלום: תוך כדי כך נאבקים על יותר, אבל לא לעשות אפליה בין המשפחות.

שאול יהלום: אנחנו לא נטפל בזה אם זה לא ייעשה בצורה מודולרית.

שאול יהלום: עכשיו תראו, העניינים ברורים, התקציבים ברורים, הטלפונים כשאני יצאתי היו בעניין הזה, ובכל אופן אני הגעתי להסכם קודם כל שההסדר של שנה שעברה ייעשה גם השנה.

שאול יהלום: היו לי שיחות עם שר הרווחה, מנכ"ל הרווחה וראש עיריית ירושלים.

שאול יהלום: וסוכם כדלקמן, שאתם לוקחים על עצמכם, בהסכמת ראש עיריית ירושלים, אותו גרעון של שנה שעברה, אלפיים לינות נוספות, ושר הרווחה ומנכ"ל משרדו מתחייבים, התחייבו בפניי בסוף השנה להחזיר את הגרעון הזה לעיריית ירושלים.

שאול יהלום: אני מבקש שאתם ודאי כשתחזרו למשרדים תקבלו את האישורים מהאישים שאמרתי ובבקשה לפתוח את השער לכל ההורים שעדיין לא קיבלו את הנופשון.

שאול יהלום: אני רואה בזה את הפרשה כסגורה.

שאול יהלום: האם עוד מישהו רוצה להעיר משהו?

אלי קדוש: עשרה שנזקקת לשירותי הנופשון, ואני שמעתי פה את נציגי המשרד, ואני מוכרח לומר שיש פה, אני לא רוצה לדבר בצורה בוטה אבל יש פה טיוח של עובדות.

אלי קדוש: הרושם כאילו שיש הורים שמנצלים את הארבעים וחמישה יום והם אלה שיוצרים את הבעיה.

אלי קדוש: תסלחו לי, בכל הרצינות, זה לא רציני.

אלי קדוש: כי הרי כמה הורים ניצלו ארבעים וחמישה יום.

אלי קדוש: ונניח שכל אלה שניצלו את הארבעים וחמישה יום היו מוגבלים לחמישה עשר יום על פי הכללים, האם זה היה פותר את הבעיה?

אלי קדוש: אז על מה מדברים פה?

אלי קדוש: אני חושב שמשרד העבודה והרווחה נוהג פה בציניות.

אלי קדוש: מדוע, מצד אחד הוא אומר אין סידור מוסדי, אין כסף.

אלי קדוש: אדוני היושב ראש הגדיר את זה נכון, אין כסף.

אלי קדוש: אבל מצד שני גם לא מאפשרים לאותם הורים את התנאים המינימליים להמשיך להחזיק את הילדים האלה בבית.

אלי קדוש: עכשיו כשמדברים על אותם חמישה עשר ימים, זה לא המצאה של ההורים, זה המצאה של אנשי המקצוע, זה מה שחשבו שצריך.

אלי קדוש: אז באה הגברת ממשרד העבודה והרווחה ומורידה, אומרת אפשר לפתור את הבעיה.

אלי קדוש: אנחנו לא מסתדרים עם החמש עשרה יום, בואו נסתדר עם עשר.

אלי קדוש: אני שואל אותך, עשרה ימים לכל משפחה של מפגר בירושלים יש לך? הרי גם זה אין לך, גם את זה את לא יכולה לתת.

אלי קדוש: אז למה לפתור את הבעיות בעצם שזה לא פתרון.

אלי קדוש: אתם צריכים לבוא ולחשוב מה באמת הורים לילדים כאלה צריכים, ואת הלילות האלה לתת להם.

נגה יפה: מאוד מכבדת אותך, אבל טיטאנו את הדברים תחת השולחן.

נגה יפה: יש לבעיה הזו שני היבטים.

נגה יפה: היבט אחד של ההורים, שפעם היה להם שלושים יום.

נגה יפה: קיצצו את זה לארבע עשרה.

נגה יפה: זו לא החלטה מקצועית, זו הייתה החלטה אדמניסטרטיבית.

נגה יפה: אז יש הבעיה של ההורים, והיום ככל שמקצצים את המכסה לא ניתן לתת לכל ההורים תשובה.

נגה יפה: אין כאן עניין של שיוויון.

נגה יפה: נכון שיש עשרת אלפים ילדים אבל יש הורים שזקוקים לזה יותר ויש הורים שזקוקים לזה פחות.

נגה יפה: עם הילד הנחמד שלי, ויש לי בן בן שלושים וארבע, הוא בבית, תאמין לי אין לי בעיה, אני לא צריכה נופשון.

נגה יפה: אבל מי שיש לו ילד כבד כמו ידידי אלי צריך לא חמישה עשר יום אלא ודאי ארבעים וחמישה יום.

נגה יפה: כך שלא נדבר כאן על סידורים אדמניסטרטיביים.

נגה יפה: זה הצד האחד של הבעיה, ההורים והצרכים שלהם ואותו שרות שהוא שרות זול.

נגה יפה: תמורת הועדה אחת אתה יכול לתת תשובה לעשר, שתים עשרה משפחות בשנה.

נגה יפה: זאת אומרת אולי צריך לעשות כאן איזה שהם סדרי עדיפויות אחרים, אולי להקטין אפילו משהו בהועדות ולהעביר לתקציב הזה.

נגה יפה: הפן השני של הבעיה זה הפן של הנופשונים עצמם, הארגונים שמחזיקים נופשונים.

נגה יפה: פעם היה רק ירושלים, אק"ים ירושלים היו איזה חמשת אלפים לינות.

נגה יפה: קיבלנו, לא הייתה בעיה של תקציבים.

נגה יפה: היום פתחו הרבה מאוד נופשונים וזו ברכה בשביל ההורים, אבל פירוש הדבר לא הוגדל באותו קצב גם הלינות.

נגה יפה: זאת אומרת לכל אחד יש איזה שהוא תיקצוב.

נגה יפה: אז יש לאק"ים קצת, חמש מאות קיבלנו, אז נקבל אולי עוד קצת.

נגה יפה: זה לא פותר כלום.

נגה יפה: ויש לקלרה שיושבת על ידי משקל גם איזה תיקצוב ויש גם לשלווה.

נגה יפה: אף אחד מהם לא יכול ככה לנהל בצורה רנטבילית אף נופשון.

נגה יפה: ולא שההורים לא צריכים את זה, צריכים שלושה נופשונים בירושלים, אבל צריך שיהיה להם גם לינות.

נגה יפה: זאת אומרת בפחות מאשר שלושת אלפים לינות לכל אחד מהנופשונים אי אפשר לנהל את העסק הזה.

נגה יפה: בירושלים, כדי שנוכל לנהל את זה, צריך תשעת אלפים לינות.

נגה יפה: הדבר האחרון, אני חושבת שמשרד הרווחה צריך לעשות סדר עדיפויות.

נגה יפה: באק"ים עשינו עכשיו תכנית הבראה, בכאב לב אבל עשינו את זה ,הורדנו עשרים אחוז מכוח העבודה שלנו.

נגה יפה: אולי צריך פחות עובדים, סליחה, וכולם חשובים, צריך פחות עובדים, אולי מתקציב משכורות להעביר לכאן.

חיים: ראש הוועדה, ודאי וודאי אם עכשיו נמצא לזה פתרון.

חיים: אני כהורה, לא כאיש ארגון אני רוצה לציין הערה אחת קצרה.

חיים: באמת בשנים האחרונות נפתחו יותר נופשונים אבל עדיין צריך גם כן, הרבה פעמים לא מודעים לזה, צריך התאמה.

חיים: אנחנו רצנו בין כמה נופשונים עד שמצאנו את הנופשון המתאים לנו.

חיים: אני לא תושב ירושלים.

חיים: בקרוב בעזרת השם, נעבור לאיזור ירושלים.

חיים: אבל אני מצאתי נופשון פה באזור ירושלים, כבר כמה שנים, כל הנופשונים האחרים לא מצאו אצלי פתרון.

חיים: אין בעיה של תקציבים, אין בעיה להעביר את התקציבים.

חיים: ואני נפגע בגלל שזה נופל בבירוקרטיה מכל הכיוונים.

שאול יהלום: תקציב לזה הבנתי, אבל לא הבנתי אם הדברים שלך גם מכוונים לגב' יופה שאתה אומר שלא צריך לקבוע שלושת אלפים לינות אלא גם פחות אפשר להחזיק נופשון או אתה לא התייחסת לדברים שלה.

חיים: שיש כאן גם כן חציית קוים, וזה לא שנותנים נופשונים באזור מסוים זה פותר באופן אוטומטי את כל הדברים מסביב.

ורדה עגמי: משתמשים בנופשון.

ורדה עגמי: שמעתי כאן על האפשרות להגדיל את הסכום.

ורדה עגמי: להגדיל את הסכום כפול שתיים זה יקר.

ורדה עגמי: אין לי משפחה, אין לי אף אחד.

ורדה עגמי: הבן שלי עבר ניתוח עשרה ימים, איך אפשר להקטין את הימים.

שאול יהלום: ידיך וכל הכבוד למה שאת נושאת על גבך.

יאיר חייבי: כל הדיון הזה ונדמה לי שכל אלה שמתעסקים בתוך מערכת קבלת ההחלטות פשוט לא מבינים מה המשמעות של משפחה שהתברכה בילד שכזה, התמודדות מול ילד שכזה, עשרים וארבע שעות ביממה.

יאיר חייבי: זה ילד שמתעורר בלילה ודופק על הקירות ודופק על המיטה.

יאיר חייבי: אני עובד במשרה מלאה, איש משרד העבודה, היא עובדת במשרה מלאה, אתה מגיע הביתה בשעות שבע בערב, שמונה בערב, יש לך עוד ילדים קטנים ויש לך את הילד הזה ששקול כנגד שלושה או ארבעה ילדים.

יאיר חייבי: לדעתי אני חושב שמדובר כאן בפרה קדושה, ואני מסכים איתך במאה אחוז כשהתחלת בפתיח שלך ואמרת שהחברה למעשה מרוויחה מהנופשונים האלה, אחרת הם היו צריכים למצוא את עצמם במוסדות סגורים, וזה לפי דעתי נטל פי חמש לחברה.

יאיר חייבי: אני חושב שאלו שצריכים לקבל את ההחלטות בעניין הזה צריכים להבין שאותם שבועיים שאנחנו מדברים עליהם מתוך שלוש מאות שישים יום בשנה זה טיפה בים.

יאיר חייבי: זה למלא את המצברים.

יאיר חייבי: זה לתת את הכוח לאותם הורים להמשיך ולהתמודד עם אותם שלוש מאות ארבעים וחמישה ימים שנשארו בשנה.

יאיר חייבי: היא נתנה את הדוגמא לשני ילדים שהיא צריכה להתמודד, ואני לא מקנא בה, כי לי יש אחד כזה.

יאיר חייבי: אני בפירוש לא מקנא.

יאיר חייבי: אין פה עניין של שיקול, לא צריך בכלל לחשוב על העניין של כסף.

יאיר חייבי: פה לא מדובר בכסף, פה מדובר בהתמודדות כמעט בלתי אפשרית.

יאיר חייבי: אני אומר לך, לפעמים עולות בנו מחשבות, אני מת על הילד הזה יותר מכל שאר הילדים שלי, אבל לפעמים אין כוחות, במיוחד אשתי לא יכולה להתמודד.

יאיר חייבי: ואתה אומר אני לא יכול, אני רוצה להכניס אותו לתוך מסגרת, די, כלו כל הקיצין, אתה לא יכול להתמודד עם זה.

רונית חייבי: שסוגרים לי את הנופשון סוגרים לי את הנשמה שלי.

רונית חייבי: כי ברגע שאני מרגישה שיש לי פה נופשון אז אני מרגישה שההתמודדות שלי היא לא לבד, שיש לי עוד משהו, עוד מקום, עוד קצת חיים שאני יודעת שאם אני רוצה לצאת או שאני רוצה לנפוש או משהו, אני יודעת שיש לי מסגרת.

רונית חייבי: ואני רק רוצה להגיד להם שהם עושים עבודה טובה הצוות הזה, ובאמת שיתברכו, ובאמת כל הכבוד להם.

רונית חייבי: ברגע שסוגרים את הנופשון אני מרגישה שאני מתמודדת עם הבעיה שלי לבד, כי אין לי איפה לשים אותו.

רונית חייבי: אני עובדת משרה מלאה, מהחמישה עשר לאוגוסט הילד יוצא לשבועיים חופש, אני צריכה לשבת איתו בבית שבועיים.

רונית חייבי: איפה כל שאר הימים שאני רוצה קצת לנסוע לבית מלון, קצת לנוח, קצת להישאר בתוך הבית ולשים את הילד בנופשון כי אני רוצה גם מנוחה בבית.

רונית חייבי: כשבאים וסוגרים לי את הנופשון הזה אין לי, כי אין לי איפה לשים אותו.

רונית חייבי: אז אני ממש מבקשת, אני לא חושבת שצריך להיות שיקול כספי בכלל.

רונית חייבי: התקציב הוא לא מדובר במיליונים, זה עניין של חצי מיליון שקל.

רונית חייבי: שיקצצו בי, אני מוכנה שיקצצו בי, אבל שלא יקצצו בילדים האלה.

קלרה פלדמן: ודיברה הרשות המקומית וההורים בעצם מתייחסים חלקם פה לנופשון ששקל מפעילה.

קלרה פלדמן: אנחנו מפעילים את הנופשון הזה כבר למעלה מעשר שנים.

קלרה פלדמן: כל שנה לפחות שני משברים בהפעלת הנופשון.

קלרה פלדמן: יש לנו בשנה סדר גודל של שלוש מאות, שלוש מאות חמישים ילדים, מדובר בשלושת אלפים עד שלושת אלפים חמש מאות, לפעמים בזמנים יותר טובים גם ארבעת אלפים לינות.

קלרה פלדמן: לא רק מירושלים.

קלרה פלדמן: אנחנו נופשון ארצי, ילדים מגיעים גם מחוץ לירושלים.

קלרה פלדמן: אני גם רוצה להתייחס לנקודה הזאת שנופשון ושל הרבה נופשונים במדינת ישראל.

קלרה פלדמן: אני חושבת שאם המדינה ידעה שהנושא הזה הוא כל כך קשה וכל כך בעייתי אז לא היה צריך להקים עשרים ושניים נופשונים.

קלרה פלדמן: כי מה שקורה היום ששוכחים שהאירגונים קורסים.

קלרה פלדמן: ומי שנותן את השירות זה האירגונים.

קלרה פלדמן: אני חושבת שגם הגענו לזמן שההורים יכולים לבחור באיזה נופשון הם רוצים לשלוח את הילד שלהם.

קלרה פלדמן: אם הנופשון הזה הוא חוקי ויכול לפעול ונותן את השרות הטוב ביותר, כי הכסף שמקבלים כולם מקבלים את אותו כסף.

שאול יהלום: לקבוע רף כזה?

קלרה פלדמן: הארגון לפחות שלושת אלפים, אם נותנים פחות משלושת אלפים זה לא רנטאבילי.

קלרה פלדמן: ארגון הוא לא עובד על רנטאביליות.

קלרה פלדמן: אנחנו מסבסדים את הנופשון בכל עשר השנים האלה בסדר גודל של מאה עד מאה חמישים אלף דולר, כשזה משתנה הסכומים, לכן השתמשתי בדולר, בשנה.

קלרה פלדמן: מכיוון שעלות של מאתיים חמישים שקל של נופשון ליום זה מגוחך, ובמיוחד שאותם המאתיים חמישים שקל נותנים גם לסוף שבוע וגם לחגים.

קלרה פלדמן: אנחנו עובדים לפי החוק, צריכים לשלם מאה חמישים אחוז לעובדים שלנו בחגים ובשבתות, עושים עבודת קודש קשה ביותר והעלות שלנו סדר גודל של חמש מאות שקל בסוף שבוע.

שאול יהלום: לאירגונים?

קלרה פלדמן: שייכים לאירגונים.

קלרה פלדמן: חלק מהנופשונים הם בצמוד למוסדות ולהוסטלים, חלק מהנופשונים הם מרכז קהילתי עצמאי בתוך היישוב.

קלרה פלדמן: אני חושבת שהורה שלא רוצה לשלוח את הילד שלו למוסד אז הוא לא ירצה לשלוח אותו למוסד גם לנופשון בסוף השבוע.

קלרה פלדמן: והורה שחושב שהוא יקבל את הפתרון הטוב בנופשון מסוים כי פיתחו מיומנות לטיפול באוכלוסיות סיעודיות, אגב זה עולה כסף, צריך לתגמל יותר את העובדים, אי אפשר לתת שכר מינימום.

קלרה פלדמן: אנחנו לא פותרים את הבעיה.

שאול יהלום: שבועות דיון, נביא לכאן את המנכ"ל ואם צריך את השר, על טיפול בנופשונים.

שאול יהלום: נכנסנו לנושא הקריטי שהיה להמשיך את הקיים.

קלרה פלדמן: אחר, אבל אני רוצה שאתה תבין שהנופשונים אנחנו מפעילים, ואנחנו עומדים מול האוכלוסיה.

קלרה פלדמן: אנחנו יודעים את המצוקות שלהם, אלינו מתקשרים ואומרים תקבלי אותנו.

קלרה פלדמן: ביקשנו אלפיים או אלף חמש מאות לינות כסף וקיבלנו חמש מאות בחזרה.

מרים כהן: כי בעצם באנו לכאן לבעיה משותפת, ולא למישהו נגד מישהו, ככה אני הבנתי.

מרים כהן: מי שפיתח את המדיניות ובנה אותה, וכל אחד כאן יודע אותה, כולל ההורים שמלווים אותנו יחד איתם זה האגף.

מרים כהן: האגף פיתח את המדיניות ויש פה חוברת פיתוח צרכים.

מרים כהן: וקבענו את החמש עשרה יום, את הארבעים וחמישה יום, את השלושים יום, כי ראינו מתוך מצוקות של הורים.

מרים כהן: ונכון, ומי שפיתח עשרים וחמישה נופשונים זה האגף.

מרים כהן: מתוך אותה מצוקה שאתה מדבר עליה ויש לי כאן רשימה בכל הארץ, תמצא לך קרוב הביתה, כדי לאפשר לכל הארץ שרות נגיש, קרוב, ברמה משותפת ושרות נכון ולא רק עיר אחת תהנה מזה.

מרים כהן: בלי לזלזל במה שקורה בירושלים, אני לא מזלזלת.

מרים כהן: ובאמת הצלחנו בכל הארץ והיום מקרית שמונה ועד לדימונה יש לנו מסגרות כי אנחנו מחוייבים לכל האוכלוסיות.

מרים כהן: והראיה שבתחום הנופשונים, ומר קדוש ליווה אותי יחד בפיתוח של יום ארוך, אם זכור לך, מה שעברנו, עד איזו שעה בלילה ישבנו כדי לראות איך אנחנו עושים את היום הארוך כדי לאפשר להורים, כי הקונספציה הייתה לאפשר להורים להחזיק את ילדיהם שרוצים עד מתי שרק הם יכולים.

מרים כהן: ולכן התפתחו שירותים רבים, באגף הזה, בעשור האחרון ואני אעביר לכם את החוברת.

מרים כהן: וביניהם התפתח גם הנופשון.

מרים כהן: היו אלפיים לינות כשהתחלנו.

מרים כהן: היום אנחנו עומדים על שתים עשרה אלף לינות.

מרים כהן: עכשיו כל שנה הוסיפו לנו לינות.

מרים כהן: הבעיה המקצועית והראיה המקצועית והליווי של אותם מסגרות ואישור אותם מסגרות על פי סטנדרטים של האגף, ובנייה והצטיידות בכל מה שיש באותם מסגרות, וכל אחד יגיד פה, זה באמצעות קרנות שאנחנו שותפים להם, ובלי המלצתנו ובלי מדיניות זה לא מגיע.

מרים כהן: יושבת פה מדינה שרואה את כל הצרכים של האנשים.

מרים כהן: יושבים פה הורים שכואבים יחד איתנו את הצרכים, ויש פה תקציב שמדינה מאשרת על פי היכולות שלה.

מרים כהן: זו בעצם הבעיה שצריכה להיות נדונה.

מרים כהן: אני לא רוצה להגיב על הנושא של ההפעלה, של מי מפעיל, מה מחוייבים למפעיל, זה יהיה במקום אחר.

מרים כהן: הנופשונים וגם השרותים למפגר מופעלים גם על ידי רשויות, גם על ידי עמותות ציבוריות, גם על ידי אנשים פרטיים.

מרים כהן: עמותה ציבורית, מה היופי שלה, שהיא יכולה לגייס משאבים יותר מאשר אדם פרטי, ומאשר המדינה.

מרים כהן: ולא אחת מגיעים גם אלינו אנשים שרוצים לתרום ואנחנו מפנים אותם.

מרים כהן: לדוגמא פעם שקל קיבלה סכום מסוים.

שאול יהלום: את זה למטרות חיוביות.

שאול יהלום: והוא אומר אני אפתח נופשון, שמענו כאן שאנשים מחוץ לירושלים באים.

שאול יהלום: עכשיו הוא בא ואומר מה אתם עושים לי, כדי שהנופשון יהיה רנטאבילי אז המטפל צריך באותו יום לטפל בעשרה ילדים.

שאול יהלום: הוא אומר אתם מתירים לכל דיכפין לפתוח נופשון, אז יש לי אבטלה סמוייה.

שאול יהלום: אותו מטפל יכול לטפל בחמישה ויכול לטפל בשישה באותו יום.

מרים כהן: יודעים, גם המפעילים, שכשאנחנו יושבים איתם מנסים לראות גם את הרנטאביליות כי אם זה לא רנטאבילי השרות הוא לא טוב.

מרים כהן: ולכן באמת המצוקה היא יותר כספית, ולכן גם מה שפתחנו בשנים האחרונות השתדלנו שלא יהיו יחידה נפרדת כי זה קשה להחזיק צוות.

שאול יהלום: בא ואמר מה אכפת לך שאני אפתח מחלקה לנופשון, ויהיו שם רק אלף לינות בשנה, אבל יהיה שם טיפול לילדים.

שאול יהלום: וזה דאג שזה יהיה צמוד להוסטל כדי שיחזיק את עצמו.

שאול יהלום: אז היא אומרת אבל לא חשבתם עלי, שהאלף יורד ממני.

שאול יהלום: זה דורש בדיקה.

שאול יהלום: ברצוני לסכם את הדיון.

שאול יהלום: הנושאים הגדולים ידונו בעוד ישיבה.

שאול יהלום: אני רוצה להעיר לגב' לוי ולמר יפה נוף ולך מרים כהן.

שאול יהלום: כל מה שאמרת נכון.

שאול יהלום: אנחנו מאוד מעריכים ואתם יודעים משנים, אני ודאי לא אמרתי אף מילה על עבודת האגף למפגר וודאי שכולכם מעבר לעבודת

שאול יהלום: כם כעובדים מלאי מוטיבציה ומלאי נכונות ונאבקים על כל דבר ואנחנו יודעים את זה.

שאול יהלום: וקידמתם את עבודת האגף למפגר.

שאול יהלום: אבל נאמר כאן משהו שאני כן שותף לו.

שאול יהלום: אהובה לוי אמרה את זה.

שאול יהלום: היא אמרה, הפתרונות, לא נעים לי להגיד, זה לרעת ההורים מה שאני אומר עכשיו, אבל את אמרת משפט מרים, את אמרת משפט, המדינה נותנת כמה כסף שהיא נותנת.

שאול יהלום: כאן צריך עקרון השיוויון.

שאול יהלום: וזה האחריות עליכם.

שאול יהלום: זאת אומרת מעבר לזה שכל מה שנאמר כאן חמישה עשר וכל מה שנאמר מי צריך לקבל אני מסכים, הכל אני מסכים למה שאמרו ההורים, וצריך לא חמישה עשר אלא שלושים, וזה נכון שהמדינה חוסכת כסף בגלל שההורה עושה חוזה ואומר חמישה עשר יום, על זה כבר הייתי שולח את הילד למוסד, כמו עוד אלפי הורים במדינה.

שאול יהלום: אז ההוא עושה חוזה ואומר אני לוקח את הילד עלי, אבל תנו לי קצת לנשום, זה כל מה שהוא מבקש כאן, זה הכל.

שאול יהלום: אז לכן זה ברור.

שאול יהלום: ואני הראשון שאלחם אתכם שהימים יתאפסו.

שאול יהלום: אבל יחד עם זאת לא יכול להיות, עם כל המצוקה, שלא יהיה שיוויון.

שאול יהלום: וזה כן התפקיד שלכם.

שאול יהלום: זאת אומרת אתם, כשאתם מחלקים, מלכתחילה, אם עכשיו הוספנו עוד חצי מיליון, הגרעון לא צריך להיות, אם אתם גומרים מראש עם איזה מקום, ועיריית ירושלים מקבלת על עצמה, לא כמצוקה, והיא אומרת אני עירייה עשירה ומאוזנת, והיא באה ואומרת אני מוכנה לקחת על עצמי כך וכך, בסוף השנה הרי יהיה לכם כסף תעבירו, בבקשה.

שאול יהלום: אבל הכל צריך להיות מתוכנן.

שאול יהלום: ולא יכול להיות מצב שבכל מדינת ישראל וחצי ירושלים יקבלו עד לחודש יוני ואלה שגם היום מקבלים וכאן קבוצה של הורים יגידו להם נגמר התקציב.

שאול יהלום: התקציב חס וחלילה אסור לו שייגמר.

שאול יהלום: אבל אם הוא ייגמר הוא צריך להיגמר לכולם באותו יום.

שאול יהלום: זו הנקודה.

שאול יהלום: וגם לא, בסוף השנה תורידי את זה, זה מה שאהובה אמרה.

שאול יהלום: לכן מה שנוצר כאן מצב שבעיריית ירושלים עד לרגע מסוים הורה בא וקיבל, אפילו חריגים באישור שלכם.

שאול יהלום: ואני יודע את זה, גם אני טיפלתי במשפחות, אם אתם זוכרים שהתחננתי לאיזה הורים חריגים וכל זה.

שאול יהלום: רק שבחים לחריגים, כי הם צריכים את זה.

שאול יהלום: אבל לא יכול להיות שפתאום באות משפחות ומקבלות תשובות שליליות.

שאול יהלום: זה לא יכול להיות.

שאול יהלום: אני הייתי מעדיף, במרכאות, לצערי, שכל המשפחות היו מתלוננות על שלושה עשר ימים ולא חמישה עשר ולא מצב כזה.

שאול יהלום: לכן זה כן אתם צריכים לתכנן מראש, יחד עם אגף התקציבים, ולראות מה יש, לחלק בהתחלה, להאבק עם האוצר ועם הנהלת המשרד על המקסימום, ואז לחלק שווה.

שאול יהלום: לא ליצור מצב כזה.

שאול יהלום: אני מדווח כאן כסיכום הישיבה, דבר ראשון כל ההורים, אתם נציגים של ההורים, והכנסת והוועדה הזאת בפרט מאוד מעריכה את המאמץ שאתם לוקחים על עצמכם.

שאול יהלום: אנחנו יודעים עם כל הכאב הנפשי הרי הורים שבוחרים בסידור מוסדי מלאכתם יותר קלה.

שאול יהלום: ואתם, שהילדים נמצאים בביתכם הרי שהנטל קשה קשה קשה, ולכן באמת מלוא ההוקרה לכל ההורים.

שאול יהלום: יחד עם זאת את המינימום שהמדינה מקלה כאן היא צריכה לעשות, מעבר למה שאומר מר קדוש תכניות שלמות.

שאול יהלום: כאן את הנופשון הזה היא צריכה לעשות במקסימום כוח, ובשיוויון, ובתכניות מודולריות בצוק העיתים.

שאול יהלום: לגבי המשבר שקרה בירושלים, שאני מבקש שהוא לא יקרה יותר, בשנה הבאה הכל יהיה מתוכנן, אני מדווח כאן שאני סיכמתי עם שר העבודה והרווחה זבולון אורלב, עם המנכ"ל פרופ' גולדברגר שהם מבטיחים דרכי ואני מסרתי את זה לראש עיריית ירושלים, הם מבטיחים אותה הבטחה שהם הבטיחו בשנה שעברה לאלפיים לינות לכסות מעודפי סוף השנה, ויוביל את העניין מהתקציבן, מר יפה נוף, שהיה שותף לשיחות האלה.

שאול יהלום: במקביל סיכמתי עם ראש עיריית ירושלים החדש הנבחר שהוא יעשה את הסידורים כדי לתת את ההלוואה הזאת של האלפיים לינות עד לסוף השנה, ובכך אנחנו פותרים את הבעיה הכאובה שהיתה.

שאול יהלום: תודה רבה לכולם.