הוועדה המשותפת לוועדת הכספים ולוועדת החינוך והתרבות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 2, 2004-07-13 10:10

אלי אפללו: אני פותח את הישיבה.

טמיר כהן: על סדר היום הצעת חוק הזנה במוסדות חינוך, התשס"ד-2004, והצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד, התשס"ד-2004.

אלי אפללו: נציג את הנושא.

אלי אפללו: חברת הכנסת אברהם תתחיל, בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה לדווח לוועדה: בדיון הקודם הוחלט שחלק מהוועדה יצא לסיור בבית"ר עלית.

רוחמה אברהם-בלילא: אכן היה סיור כזה.

רוחמה אברהם-בלילא: היה קשה לראות את המחזה ביישוב הזה, וזה רק חיזק את דעתי לקדם את הצעת החוק הזאת מה שיותר מהר.

רוחמה אברהם-בלילא: יש שם ילדים שאומרים: הבטן שלי כואבת, אני לא יכול להמשיך את היום הזה, כי אני רעב.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא רוצה שיהיו ילדים כאלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רואה פתקים שהתלמידים מוסרים למנהלת או למורה: תודה על האוכל הטעים שנתתם לי, אני לא מרגיש רעב ואני יכול להמשיך את יום הלימודים.

רוחמה אברהם-בלילא: מבחינתי זה מצב שצריכים לפעול בו מה שיותר מהר, ללא דיחוי.

רוחמה אברהם-בלילא: אני שמחה שהוועדה מתכנסת שוב.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רק חוששת מדבר אחד: אנחנו נמצאים לקראת סיום המושב.

רוחמה אברהם-בלילא: מדובר בשבועיים או שבועיים וחצי של עבודה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה שהחוק הזה ייכנס לתוקף ביום 1 בספטמבר שנה זו, על מנת שלפחות חלק נכבד מאותם ילדים שרעבים יקבלו אוכל.

רוחמה אברהם-בלילא: אני סבורה שהפרויקט הזה, שמשרד העבודה והרווחה יזם והוריד לשטח, מנוהל בצורה מצוינת.

רוחמה אברהם-בלילא: אפשר להיערך לכך בזמן קצר מאוד.

רוחמה אברהם-בלילא: יש קבלנים, יש מבנה שאפשר ללכת דרכו.

רוחמה אברהם-בלילא: כפי שאמרתי, אני סבורה שביום 1 בספטמבר יהיה אפשר להחיל את החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: מדובר בשתי הצעות חוק שונות.

רוחמה אברהם-בלילא: למעט השם הדומה מאוד – חוק ההזנה – מדובר בשתי דרכים שונות מאוד במהות שלהן.

רוחמה אברהם-בלילא: מה שמניע אותי, אדוני היושב-ראש, זה להוביל את החקיקה בצורה המהירה ביותר.

רוחמה אברהם-בלילא: לכן לדעתי הדיון הזה צריך להתמקד בחוק ההזנה ומצד שני צריך ללכת בשתי הצעות חוק נפרדות.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק שלי תואמת את עמדת ראש הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא הייתי רוצה שהפרויקט יתעכב בגלל סייג כזה או אחר, בגלל מתיחות כזאת או אחרת.

רוחמה אברהם-בלילא: על כולנו לראות את דחיפות המצב ולהוביל את זה לחקיקה.

רוחמה אברהם-בלילא: כאמור, לצדי עמדת ראש הממשלה, משרד ראש הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מבקשת שבתום הדיון שנביא להצבעה שתי הצעות נפרדות.

אלי אפללו: חברת הכנסת יולי תמיר.

יולי תמיר: אני מצטערת שרוחמה לא תיאמה את זה אתי קודם.

יולי תמיר: לא סוכם שהיום נביא להצבעה.

אתי לבני: אי-אפשר.

אתי לבני: צריך להודיע מראש.

יולי תמיר: צריכים להודיע מראש אם יש הצבעה, היושב-ראש לא נוכח.

רוחמה אברהם-בלילא: לא צריך להודיע מראש.

אלי אפללו: חברת הכנסת אברהם, נשמע את העמדה ונשאל את היועצת המשפטית.

יולי תמיר: היושב-ראש לא נמצא כאן.

יולי תמיר: תרשה לי, סליחה.

יולי תמיר: לא נערכנו להצבעה היום.

יולי תמיר: אני לא חושבת שזה דבר נכון לעשות.

יולי תמיר: הקימו ועדה משותפת במטרה לגבש הצעה משותפת.

רוחמה אברהם-בלילא: לא נכון.

אלי אפללו: סליחה.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא נכון.

רוחמה אברהם-בלילא: יש שתי הצעות חוק נפרדות.

רוחמה אברהם-בלילא: הוקמה ועדה משותפת, אבל לא להליכה משותפת, זה לא נכון.

יולי תמיר: היתה ועדה משותפת, לפחות לדברי היושב-ראש ולעמדתו – אדוני לא היה כאן, אבל אלה היו דבריו: אנחנו מנסים לצאת מכאן עם הצעה משותפת.

רוחמה אברהם-בלילא: לא נכון.

רוחמה אברהם-בלילא: את סותרת את דברייך.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא נכון.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא לא אמר את זה.

אלי אפללו: נשמע, היא תגיד את דבריה.

אילן שלגי: נלך לפרוטוקול.

יולי תמיר: זה גם לא נראה לי הולם שבאים לישיבה מטעם אחד ומסתבר משהו אחר.

יולי תמיר: למיטב הבנתי בישיבה הזאת התבקשתי לדון בנושא שגב' אלחנני בדקה, והוא נושא העלויות.

יולי תמיר: כלומר צריך לשבת ולדון בשאלת התקציב – איך ובאיזה אופן מתקצבים, מממנים ומפעילים את הפרויקט.

יולי תמיר: יש כאן בקשה של ארגוני המורים.

יולי תמיר: כמו שאמרתי לאדוני לפני תחילת הישיבה הם רוצים להיות נוכחים וגם להביע את עמדתם.

יולי תמיר: דיברתי עם מר וסרמן, הוא היה מעוניין להביע את עמדתו.

יולי תמיר: כמו שאמרתי בראשית הישיבה, רצינו לבקש שבישיבה הבאה תהיה להסתדרות המורים ההזדמנות להציג את עמדתה.

יולי תמיר: יש הבדל בין עבודה יעילה ומהירה לבין לנסות לסגור את כל העניין ברגע הזה, כשנכנסים לכאן.

יולי תמיר: אפשר להחליט שאין ועדה משותפת וכל אחד עם הצעת החוק שלו.

יולי תמיר: אין בעיה.

יולי תמיר: אם זה מה שיהיה, כל הוועדה מתייתרת ונהיית חסרת משמעות.

יולי תמיר: לכן אני חושבת שהמטרה היום היא להמשיך בקו שהותווה.

יולי תמיר: גב' אלחנני הכינה הערכה תקציבית.

יולי תמיר: היא היתה אמורה להציג אותה.

יולי תמיר: אנחנו היינו אמורים לדון בשאלות מימון הפרויקט.

יולי תמיר: אחר כך יהיה אפשר להתקדם.

יולי תמיר: נדמה לי שאי-אפשר להצביע או לעשות משהו בלי לשמוע את ארגוני המורים, כי זה באמת מתנהל בחצר שלהם.

אלי אפללו: יש כאן נציגים של ארגוני המורים?

שלמה ישי: אני נציג.

יולי תמיר: מר ישי היה גם בישיבה הקודמת, אבל כאמור היתה בקשה של מר וסרמן שהם יבואו ויציגו את הדברים, ונקדיש ישיבה להפעלת התוכנית בבתי הספר.

יולי תמיר: גם משרד הבריאות ביקש להציג את החלק שלו, יש שאלה של פיקוח.

יולי תמיר: אם עושים מעשה חקיקה בדבר עקרוני כל כך, אני לא בעד מחטפים.

אלי אפללו: אף אחד לא בעד מחטפים.

אלי אפללו: את מעלה כאילו יש מחטף.

יולי תמיר: כי הצבעה על שתי הצעות חוק – זה אומר שהוועדה התפרקה וכל אחד הולך בענייניו.

אלי אפללו: היא הציעה את שלה.

יולי תמיר: אם יש שתי הצעות, הוועדה המשותפת מתפרקת וכל אחד הולך לענייניו.

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא קשור לוועדה המשותפת.

רוחמה אברהם-בלילא: אולי היועצת המשפטית יכולה להגיב.

אלי אפללו: רבותי.

אלי אפללו: לאט לאט.

אלי אפללו: נשמע את יושב-ראש ועדת החינוך והתרבות.

אילן שלגי: אני סבור שאנחנו בפני מהלך מאוד משמעותי.

אילן שלגי: צריך לעשות את הדברים בתשומת לב, לבחון אותם בצורה מעמיקה.

אילן שלגי: זה לא אומר שאי-אפשר לעשותם מהר.

אילן שלגי: אפשר לקיים ישיבות פעמיים בשבוע, גם בתקופת הפגרה, אבל צריך להתקדם בצורה מדודה.

אילן שלגי: לא לרוץ, לראות מה הדבר הנכון ביותר לעשות, וכיצד.

אתי לבני: בלי מחטפים.

אלי אפללו: ברשות

אלי אפללו: כם הייתי רוצה לשמוע את חוות דעתה של היועצת המשפטית.

שגית אפיק: למעשה לוועדה המשותפת יש שלוש אפשרויות.

שגית אפיק: הועברו אליה שתי הצעות חוק, שעוסקות בנושא אחד, פחות או יותר, גם אם יש בהן הבדלים.

שגית אפיק: הוועדה רשאית להכינן כהצעת חוק אחת לקריאה ראשונה, לפי סעיף 140 לתקנון.

שגית אפיק: אך היא לא חייבת לעשות זאת, זאת החלטה סוברנית שלה.

שגית אפיק: הוועדה רשאית להצביע בשתי ההצבעות ולקדם אותן בהליכים נפרדים.

שגית אפיק: היא גם רשאית להצביע על אחת ההצעות ואת ההצעה האחרת להשאיר על סדר יומה ולדון בה עוד, אם היא סבורה שאחת מהן לא בשלה להתקדמות.

שגית אפיק: בכל אופן, אם מחליטים להצביע היום, כדאי לוודא שאכן מצביעים על הצבעה בשלה, מוכנה, שאפשר לקדם לקריאה ראשונה.

אלי אפללו: אני מודה לך.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

חיים אורון: אגיד לכם מה השורה התחתונה לדעתי.

חיים אורון: אין אפשרות להעביר חוק כזה בלי ממשלה, ואני לא מבין איפה הממשלה בסיפור הזה.

אלי אפללו: יש כאן נציגים.

חיים אורון: אני רואה בדיוק מי ישנו.

אילן שלגי: אני לא רואה.

אילן שלגי: אולי כדאי שנשמע מי כאן.

חיים אורון: אני רואה בדיוק מי ישנו, ואני בעיקר רואה מי איננו.

חיים אורון: זה חוק של מאות מיליונים של שקלים, אם לא מיליארדי שקלים.

חיים אורון: לא מעבירים אותו כך.

חיים אורון: שלא לדבר מספר חברי הכנסת למעלה וכו'.

חיים אורון: זה לא חוק שאפשר לגלגל כך.

חיים אורון: אם מתכוונים ברצינות, צריך לשמוע משר האוצר ומשרת החינוך, התרבות והספורט, לדבר על שנת 2005, למשך שלוש שנים.

חיים אורון: צריך לשמוע מה התקציב, ולפי זה להחליט על ההתארגנות, על מה שעושים.

חיים אורון: אני מתאר לי שגב' אלחנני תיתן לנו את הנתונים, והם רק יפתיעו לרעה – כלומר, הם רק יהיו גדולים יותר ממה שאנחנו חושבים היום.

חיים אורון: זה אם מדברים ברצינות.

חיים אורון: אם רוצים לעשות "וי" ולומר שיש חוק הזנה, והשר אורלב יפעיל את התוכנית ב-20 מקומות וארגונים פרטיים יפעלו ב-12 מקומות – אולי זאת דמותה של מדינת ישראל ב-2004, אבל בסדר, שיגידו שזה כך.

חיים אורון: בעצם זאת השאלה המרכזית.

חיים אורון: עד שלא יבואו לכאן שני השרים, ולא שום פקיד, חשוב ככל שיהיה,

רוחמה אברהם-בלילא: פתאום פקידים לא מתקבלים על דעתך, חבר הכנסת אורון?

רוחמה אברהם-בלילא: למה?

אלי אפללו: חברת הכנסת אברהם, זכותו לומר את דעתו.

רוחמה אברהם-בלילא: הלוואי והיית אומר את זה בכל ועדה.

חיים אורון: סליחה, למרות הטון המאוד תקיף שלך, אני מתכוון למה שאני אומר.

חיים אורון: אני יודע מה היכולת של הפקידים להתחייב.

חיים אורון: גם את יודעת, נדמה לי.

רוחמה אברהם-בלילא: נדמה לך שפקיד מסוגל להתחייב סתם כך?

חיים אורון: לכן אין התחייבויות.

אלי אפללו: בואו נמשיך את הדיון.

אלי אפללו: אם אפשר בלי טלפונים, אודה לכם.

יולי תמיר: אני רוצה להציע הצעה לסדר, אדוני.

חיים אורון: אני מתחיל לקרוא את המסמך של גב' אלחנני, ואשר יגורתי בא.

חיים אורון: זה לא מפתיע, אגב.

אלי אפללו: אני מבקש שוב: מי שיהיה עם טלפון, אוציא אותו החוצה.

חיים אורון: עשו עבודה דומה באוניברסיטת באר-שבע ובמקומות אחרים, והגיעו שם לסכומים די דומים.

חיים אורון: זה לא יכול להתחלק דרך הוועדה.

חיים אורון: בסוף יגידו: כן, אבל אין לנו כסף לזה.

חיים אורון: בסופו של דבר הוויכוח הגדול יהיה כאשר יהיה ברור מה המדינה מוכנה להקדיש לעניין, ובאיזה קצב.

חיים אורון: מזה נגזרות שאלות הסלקטיביות, האוניברסליות, ההיקף והקצב.

חיים אורון: לדעתי רק נחוקק פה איזה חוק.

אלי אפללו: תודה.

יולי תמיר: אדוני, אני מבקשת הצעה לסדר, כיוון שחברת הכנסת אברהם הציעה הצעה.

יולי תמיר: בפני הוועדה עומדות שלוש אפשרויות.

יולי תמיר: בואו נצביע עכשיו על השאלה הזאת: האם אנחנו עושים הצעת חוק אחת או שתיים?

יולי תמיר: בוא תעלה את זה להצבעה עכשיו.

רוחמה אברהם-בלילא: קודם אני רוצה לשמוע את נציג משרד ראש הממשלה, וגם לי יש מה לומר בעניין.

אלי אפללו: שמעתי את הצעתך.

יולי תמיר: לא גמרתי.

יולי תמיר: אני רוצה להגיד,

אלי אפללו: סליחה.

יולי תמיר: חבר הכנסת אפללו,

אלי אפללו: תני לי לנהל את הישיבה.

יולי תמיר: באתי למטרה אחת.

יולי תמיר: היושב-ראש, שאתו סיכמנו דברים, התחלף.

אלי אפללו: סליחה, אם את לא רוצה להיות בישיבה, אני לא מכריח אותך.

אלי אפללו: אני מנהל את הישיבה עכשיו.

אלי אפללו: בכל הכבוד לך, את לא יכולה לכפות את דעתך עלי איך אנהל את הישיבה.

אלי אפללו: אנהל אותה בדרך שלי.

אלי אפללו: אם זה לא מקובל עלייך, עשי מה שאת רוצה.

אלי אפללו: עכשיו תגמרי את דברייך לגופו של עניין ותני לכל אחד להתבטא, בלי לנסות לכפות את דעתך.

יולי תמיר: אני חושבת שזהו נוהל לא תקין.

יולי תמיר: יושב-ראש הוועדה, שאתו סוכמו הדברים, לא כאן.

יולי תמיר: בעיני התנהלות כזאת היא לא ראויה.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: חברת הכנסת אברהם.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, קודם כול כשנתבקשת למלא את תפקידו של היושב-ראש משום שהוא נאלץ להיות בטיפול רפואי, אני מניחה – ותאמר זאת לוועדה – שהוא הנחה אותך, ומה היו הקווים.

רוחמה אברהם-בלילא: אני מבקשת שהוועדה הזאת תדע אם ידעת מה היה בוועדה הקודמת.

רוחמה אברהם-בלילא: שנית, אני זוכרת, והייתי בישיבה הקודמת, שהיושב-ראש אמר שנשמע את שתי ההצעות ונבחן את הדרכים לפעולה.

רוחמה אברהם-בלילא: הוא לא אמר, בשום קונסטלציה, שנפעל לגבש הצעת חוק אחת – מה עוד שאנחנו מדברים על שתי הצעות חוק שמלבד השם שלהן הן שונות מאוד במהות שלהן, בדרך שלהן.

רוחמה אברהם-בלילא: לא הייתי רוצה לעכב את הנושא הזה.

יולי תמיר: בואו נתחיל.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה לענות לחבר הכנסת.

רוחמה אברהם-בלילא: אני בהחלט מקבלת את העמדה של היועצת הכלכלית של הוועדה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שההתייחסות שלה נבעה מהצעת חוק של חברת הכנסת תמיר.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק של חברת הכנסת תמיר אומרת שתהיה ארוחה חמה לכלל ילדי ישראל.

רוחמה אברהם-בלילא: ארוחה חמה לכלל ילדי ישראל – העלות שלה נאמדת בכ-2 מיליארד ש"ח.

רוחמה אברהם-בלילא: ואילו הצעת החוק שלי היא שייבחנו כל האזורים הפריפריאליים.

רוחמה אברהם-בלילא: הם ייבחנו בוועדה משותפת של משרד הרווחה והחינוך, והחתכים שיימצאו נזקקים באמת למנה החמה הזאת – הם יקבלו.

חיים אורון: סליחה, אני צריך לצאת.

רוחמה אברהם-בלילא: לעניין המימון – חבר הכנסת אורון, חבל שאתה לא מקשיב.

רוחמה אברהם-בלילא: המימון של הצעת החוק שלי קיים, כי יש קרן שכבר ערוכה לממן את הארוחות החמות לאותם ילדים שזקוקים לכך.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא חושבת שאגו כזה או אחר של הצעת חוק כזאת או אחרת נכלל בשיקול הדעת.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: רגע אחד.

אלי אפללו: תפסיקו שם, ברשותכם.

אלי אפללו: אני מבקש מהמוזמנים לקום כי חסר מקום לחברי הכנסת.

אלי אפללו: חברי הכנסת יושבים ליד השולחן הזה וכשהם נכנסים אני מבקש לפנות להם מקום.

יולי תמיר: בואו נעלה את זה להצבעה.

רוחמה אברהם-בלילא: לא סיימתי את דברי.

אלי אפללו: שמעת את דעתי?

אלי אפללו: את קובעת?

אלי אפללו: תני לי לנהל את הישיבה.

רוחמה אברהם-בלילא: אם תשמעו את ההסבר שלי תבינו למה אפשר.

רוחמה אברהם-בלילא: אחזור שוב על דברי.

יולי תמיר: זה מחטף.

יצחק הרצוג: אני רוצה להתייחס.

אלי אפללו: רבותי, גברתי.

אלי אפללו: חבר הכנסת גפני, אתה רוצה שאוציא אותך?

קריאה: הוא רק עכשיו נכנס.

נסים דהן: מה קרה, אדוני היושב-ראש?

אלי אפללו: רבותי.

אלי אפללו: סליחה, אדוני.

אלי אפללו: אפשר בבקשה לשבת?

יצחק הרצוג: אני רוצה להתייחס.

אלי אפללו: תרשום בבקשה.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני, לא סיימתי את דברי.

יולי תמיר: חבר הכנסת הרצוג, אל תתייחס, נצביע.

אלי אפללו: אני גם מודה לך שאת קובעת לי מה לעשות.

אלי אפללו: אני מאוד מודה לך.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, מכיוון שהצטרפו חברי כנסת נוספים לישיבה, והם לא מבינים במה מדובר, וכיוון שלא סיימתי את דברי,

נסים דהן: עכשיו העלבת אותנו.

רוחמה אברהם-בלילא: לא אותך אישית, אלא יש חברי כנסת שבכל זאת רוצים לדעת במה מדובר.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: חברת הכנסת תמיר מאוד ביקשה להצביע.

יולי תמיר: ...

יצחק הרצוג: זאת טעות, תני לי לדבר.

אלי אפללו: סליחה, שמעתי את בקשתך.

אלי אפללו: אשקול את בקשתך.

רוחמה אברהם-בלילא: אדוני היושב-ראש, אני לא מבינה מה התזזית של חברת הכנסת תמיר.

רוחמה אברהם-בלילא: אמרתי: מדובר כאן במשהו עקרוני וחשוב לילדי מדינת ישראל, מדובר פה בשתי הצעות שונות.

רוחמה אברהם-בלילא: אני בעלת הצעת חוק אחת, ששונה מאוד בדרך שלה ובחשיבה שלה מהצעתה של חברת הכנסת יולי תמיר.

רוחמה אברהם-בלילא: אעמוד על ההבדלים, כדי שגם אתה, חבר הכנסת הרצוג, תדע: מלבד השם המשותף – מדובר בחוק ההזנה – אנחנו מדברים על שתי הצעות חוק שונות.

רוחמה אברהם-בלילא: עלות המימון בהצעת חוק אחת היא matching ממשלתי מצד אחד ומצד שני קרן.

יולי תמיר: … חבר הכנסת סער.

יולי תמיר: אל תצא.

משה גפני: אני מצביע.

יולי תמיר: הם יצביעו עכשיו, ברגע שתצא.

גדעון סער: אני מציע לך להיות רגועה.

גדעון סער: צאי מנקודת הנחה שאם נרצה שיהיה רוב, יהיה רוב.

גדעון סער: אל תהיי לחוצה.

גדעון סער: אחרי שנה וחצי תכירי את המציאות בבניין.

אלי אפללו: היא לחוצה נורא, אני לא מבין את זה.

אלי אפללו: אבל אני מבקש ממך, חבר הכנסת סער, לא להתייחס לזה.

יצחק הרצוג: גדעון, חבל לקלקל.

יצחק הרצוג: זה לא עובד כך בוועדה הזאת, אל תכניס רוח רעה.

אלי אפללו: אני לא רוצה את המילים האלה פה.

אלי אפללו: תודה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, הוא הולך ללחוץ עלי, אני יכול לצאת?

משה גפני: אל תצביעו בלעדי.

אילן שלגי: אני חושב שלא צריך לעשות היום שום הצבעה.

אלי אפללו: חברת הכנסת אברהם, סיימת?

רוחמה אברהם-בלילא: לא.

רוחמה אברהם-בלילא: כל הזמן מפריעים לי אז לא סיימתי.

רוחמה אברהם-בלילא: יש שוני מהותי בין שתי הצעות החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: אני סבורה שבמצב הנוכחי שילדים צריכים לקבל ארוחה חמה – ואמרתי, ואני חוזרת ואומרת: הייתי בבית"ר עלית, ויש לנו ילדים רעבים, אדוני היושב-ראש.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת החוק שלי היא לבחון את החתכים הסוציו-אקונומיים הנמוכים ביותר, שבהם הממשלה שלנו תיקח אחריות.

רוחמה אברהם-בלילא: ראש הממשלה אומר שהוא מוכן לקחת אחריות על אותם ילדים ולהאכיל אותם.

רוחמה אברהם-בלילא: אין אפשרות לשתף את שתי ההצעות האלה.

רוחמה אברהם-בלילא: הדרך העקרונית של חברת הכנסת תמיר היא ארוחה חמה לכלל הילדים.

רוחמה אברהם-בלילא: הלוואי ויכולנו לעשות את זה.

רוחמה אברהם-בלילא: הצעת חברת הכנסת תמיר היא שהעלות לתלמיד תהיה עד 100 ש"ח לילד, והדבר הדומיננטי שלפיו זה ייקבע הוא שכר המינימום.

רוחמה אברהם-בלילא: החתך של אותן המשפחות הוא ממוצע של ארבעה או חמישה ילדים.

רוחמה אברהם-בלילא: נניח שההורה מרוויח 200 ש"ח מעל שכר המינימום, הוא יידרש לשלם 400 ש"ח בחודש.

יולי תמיר: לא נכון, זה לא מה שבהצעת החוק.

אלי אפללו: סליחה, תני לה לגמור את דבריה.

רוחמה אברהם-בלילא: מישהו יכול לעמוד בזה?

רוחמה אברהם-בלילא: אני סבורה שבמצב הנוכחי כל עלות,

יולי תמיר: לא קראת את הצעת החוק.

יולי תמיר: זה כתוב לך במפורש.

אלי אפללו: גברתי, תני לה לסיים.

רוחמה אברהם-בלילא: במצב הנוכחי כל עלות של הורים היא מיותרת, היא לא נכונה.

אתי לבני: יש סעיף.

רוחמה אברהם-בלילא: בבית"ר עלית גובים שקל עבור ארוחה.

רוחמה אברהם-בלילא: הפרויקט הזה נערך כבר קרוב לחודשיים.

יצחק הרצוג: למה לא להתקדם בדיאלוג?

אלי אפללו: תן לה לגמור.

רוחמה אברהם-בלילא: אחרי זה אשמח להשיב על שאלות.

רוחמה אברהם-בלילא: הפרויקט הזה נערך קרוב לחודשיים.

רוחמה אברהם-בלילא: חבר הכנסת הרצוג, עד היום הם לא מצליחים לאסוף שקל לארוחה.

יצחק הרצוג: מה זה קשור להליך החקיקה?

רוחמה אברהם-בלילא: זה קשור להליך החקיקה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני סבורה שאלו שתי הצעות שונות, ולכן אני חושבת שעל הוועדה הזאת לקדם את שתיהן בתהליך חקיקה נפרד.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא אומרת לפסול אף אחת.

רוחמה אברהם-בלילא: חלילה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני רוצה להתקדם משום שאני חושבת שב-1 בספטמבר הממשלה הזאת יכולה להיות ערוכה להאכיל 100,000-170,000 ילדים.

רוחמה אברהם-בלילא: יש כסף לכך.

רוחמה אברהם-בלילא: עוד לא שמענו את נציג משרד ראש הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: אני חושבת שמן הראוי היה לשמוע את עמדת משרד ראש הממשלה, משום שהוא הגורם הדומיננטי והחשוב בהצעה הזאת.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה.

אלי אפללו: רבותי, נעשה סדר.

אלי אפללו: נלך לפי דרכנו בוועדה.

אלי אפללו: כל אחד יגיד את דבריו לפי סדר.

אלי אפללו: אף אחד לא יצא מכאן בלי שהשמיע את דבריו.

אלי אפללו: חבר הכנסת הרצוג, בבקשה.

יצחק הרצוג: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להציע הצעה.

יצחק הרצוג: עד עכשיו היתה הסכמה.

יצחק הרצוג: אבל גדעון סער מכתיב את הכללים.

אלי אפללו: הוא לא מכתיב.

יצחק הרצוג: אז שייתן לדבר.

אלי אפללו: חבר הכנסת סער, אני מבקש.

גדעון סער: בדרך כלל חברת הכנסת אברהם מכתיבה לי.

גדעון סער: לכן אם אני משוחח אתה, צא מנקודת הנחה שאו שאנחנו משוחחים או שהיא מכתיבה לי.

אלי אפללו: סליחה, חבר הכנסת סער.

אלי אפללו: אני מבקש.

אלי אפללו: אתם מפריעים לי.

נסים דהן: עד מתי רשעים יעלוזו?

אלי אפללו: סליחה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני יכול לדעת מתי אתה מצביע?

משה גפני: רוצים אותי בריאיון ברדיו.

אלי אפללו: לך לרדיו.

יצחק הרצוג: אולי לא תהיה הצבעה.

אלי אפללו: חבר הכנסת גפני.

אילן שלגי: אולי כדאי שניכנס לתוכן?

אלי אפללו: לא נותנים להגיע לתוכן.

יצחק הרצוג: זה מה שאני רוצה להציע, אדוני היושב-ראש.

יצחק הרצוג: כאן בוועדה הזאת יש רוח טובה בין קואליציה לאופוזיציה.

יצחק הרצוג: אין מחטפים, מודיעים מראש מה מתוכנן, קוראים לנו פנימה לחדר של היושב-ראש, הוא מספר מה הוא רוצה לעשות, אני מנסה לשכנע אותו, יש דיון.

יצחק הרצוג: אי-אפשר לעשות זאת כך הבוקר, באופן פתאומי.

יצחק הרצוג: אגיד לך יותר מזה, אדוני היושב-ראש: יש קונסנזוס על מודל כלשהו של חוק הזנה.

יצחק הרצוג: בואו ניכנס לתוכן ונגמור את העניין.

יצחק הרצוג: אבל אני מבקש, חברת הכנסת אברהם – אם רוצים לפצל, בואו נתכנס אצל חבר הכנסת הירשזון כשיחזור.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, חברת הכנסת תמיר רוצה להביא את זה להצבעה.

אלי אפללו: לא זה ולא זה.

יצחק הרצוג: אני אומר לה לא להביא להצבעה, בסדר?

יולי תמיר: אני רוצה בגלל ההתנהגות שלך.

יצחק הרצוג: חברת הכנסת תמיר, אני מבקש.

יצחק הרצוג: אני גם הערתי לה.

יצחק הרצוג: אני מבקש, אדוני היושב-ראש, לא לקבל החלטה בעניין הזה.

יצחק הרצוג: אם אתם רוצים לשנות כיוון מכל הקונסנזוס, נדון בזה, תחליטו בשבוע הבא אם אתם רוצים לפצל.

יצחק הרצוג: אבל תן לנו זמן לשמוע ולהשמיע, לעשות זאת ברוח טובה, לא ראש בראש.

יצחק הרצוג: עדיף שנשמע היום את כל ההערות לחוקים.

יצחק הרצוג: ואחר כך, בראש קר, נוכל לדון.

אלי אפללו: תודה רבה לך.

אלי אפללו: חבר הכנסת דהן, בבקשה.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, ברמת העיקרון גם לחברת הכנסת תמיר וגם לחברת הכנסת אברהם יש כוונות מאוד טובות.

נסים דהן: אני חושש שבגלל התחרות על הבעלות של המיטיב – מי ייטיב עם ילדי ישראל – בסוף רק נגרום נזק.

נסים דהן: לכן אני חושב שהצעתו של חבר הכנסת הרצוג נכונה.

נסים דהן: בואו נעשה זאת בהסכמה מלאה, נאחד את שתי ההצעות.

רוחמה אברהם-בלילא: אני לא רוצה לאחד שום הצעה, אני רוצה לפצל.

אילן שלגי: אחר כך נחליט אם מאחדים או מפצלים.

אילן שלגי: לא צריך להחליט היום.

רוחמה אברהם-בלילא: אלו שתי הצעות חוק שונות.

נסים דהן: אני מציע את דעתי.

נסים דהן: זכותך לומר מה שאת רוצה.

נסים דהן: אני מציע את דעתי.

שגית אפיק: אפשר להתקדם, להמשיך בשתיהן בינתיים.

נסים דהן: אני חושב שצריך לאחד את שתי ההצעות, וניתן לאחד את שתי ההצעות.

נסים דהן: אפשר להגיע למבחן הכנסה מצד אחד ומצד שני כל ילדי ישראל יקבלו.

אלי אפללו: רוחמה, סליחה.

אלי אפללו: את רוצה שנפסיק את הישיבה?

אלי אפללו: אני מבקש שיהיה שקט.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, אפשר לעשות מבחן הכנסה ומצד שני כל ילדי ישראל יקבלו.

נסים דהן: אני לא רואה אפשרות שיהיה המודל של מבחן הכנסה ואז חצי כיתה מקבלת, או רבע כיתה, והתלמידים האחרים מסתכלים.

רוחמה אברהם-בלילא: אבל זה לא נכון, באותו אזור כל הילדים יקבלו.

נסים דהן: זה לא מקובל ולא ראוי.

נסים דהן: אבל גם באזור צריך מבחן הכנסה, לדעתי, גם בכיתה שבה הבן שלי לומד, הבן שלי צריך לשלם עלות מלאה כי לאביו יש כסף, והחבר של הבן שלי – אתמול הבן שלי אמר שהוא לוקח ארבע פרוסות לחם – שתיים בשבילו ושתיים הוא ייתן לחבר, כי החבר לא מביא.

נסים דהן: אני חושב שאותו חבר לא ישלם בכלל.

יולי תמיר: נכון.

נסים דהן: הוא יקבל מנה ולא ישלם בכלל, והבן שלי ישלם יותר.

נסים דהן: אבל אי-אפשר שמשמעות מבחן ההכנסה תהיה שילד בטור ב' יקבל וילד בטור ג' לא יקבל בכלל.

נסים דהן: אצל ילדים זה לא מקובל.

נסים דהן: לכן אני חושב שיש מקום לשתי הצעות החוק, אפשר לאחד אותן, אפשר ללכת אתן במקביל.

נסים דהן: לא נעשה את זה בכוחנות אלא מתוך הסכמה.

אתי לבני: גם בבית"ר עלית זה כך.

אלי אפללו: סליחה, גברתי.

אלי אפללו: גם בהערות תבקשי לקבל זכות דיבור.

אלי אפללו: חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מצטרף לדעת קודמי: באמת הכוונה כאן טובה.

משה גפני: היינו בסיור, ראינו את המשמעות.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני כל כך זקוק להקשבתך, אתה לא מתאר לך עד כמה.

אלי אפללו: כן.

אלי אפללו: אני מבקש, אתם מפריעים לחבר הכנסת גפני.

משה גפני: בנושא ההזנה ראינו בעינינו את מה שידענו קודם – כמה הנושא הזה חשוב.

משה גפני: אני מסכים שאם תהיה התפצלות בין קואליציה לאופוזיציה, חבר הכנסת סער יגייס אנשים, ילחץ עלי – ואני הרי לא עומד בלחצים.

אלי אפללו: אתה לחיץ?

משה גפני: מאוד לחיץ.

חיים אורון: אל תתחייב, אתמול ראינו משהו אחר.

יצחק הרצוג: בנמלים ראינו.

יצחק הרצוג: הוא מודה שהוא לחיץ.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון, חבר הכנסת הרצוג.

משה גפני: על כל פנים, אני פונה לחברת הכנסת אברהם ולחברת הכנסת תמיר בבקשה לקבל את ההצעה.

משה גפני: בפירוש אפשר להגיע, עם רצון, להסכמה שאכן תהיה הצעה מאוחדת.

יולי תמיר: זה מקובל לגמרי בעיני.

אלי אפללו: סליחה, גברתי, לא ביקשתי את דעתך.

אלי אפללו: את מפריעה לי כל רגע.

רוחמה אברהם-בלילא: תצטרפי להצעת החוק שלי, מה הבעיה?

רוחמה אברהם-בלילא: לא מונעים את זה ממך.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: אני רוצה לומר לשתיכן.

חיים אורון: שיעבירו את החוק שלהם.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון.

אלי אפללו: אני חוזר ומבקש: אני לא רוצה שביניכן,

חיים אורון: זאת תהיה בדיחה בכל הארץ.

נסים דהן: לא נכון.

חיים אורון: תצביע נגד.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון, אני מתפלא עליך.

אלי אפללו: אתם מפריעים לי לנהל את הישיבה.

אלי אפללו: אתם רוצים שאקרא לחברי לסדר?

אלי אפללו: אני לא רוצה להגיע למצב הזה.

אלי אפללו: אני מבקש מכם, בפעם האחרונה, אל תתנו לי לנקוט אמצעים אלה.

אלי אפללו: תודה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני סבור שחייבים לתת את פסק הזמן הזה, כדי ליזום מהלך ולנסות להגיע להסכמה.

משה גפני: אם לא יגיעו להסכמה, פתוחה הדרך להצבעה – הצבעה שבסופו של דבר תהיה קואליציה ואופוזיציה.

משה גפני: אולי כשנגיע להצבעה כבר לא נדע מי בקואליציה ומי באופוזיציה.

משה גפני: אבל צריך לתת את פסק הזמן הזה להידברות.

משה גפני: זה יהיה חשוב מאוד.

משה גפני: זה גם יוסיף כבוד לכנסת, כי בנושא כל כך רגיש וכל כך חשוב, שכולנו מאוחדים סביבו, נגיע להסכמה.

אלי אפללו: אני מודה לך.

אלי אפללו: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לספר לכם שהייתי בבית ספר שבהפסקת האוכל יש בו חלון, מתחתיו יש מדף ועל המדף יש סנדוויצ'ים, אין-ספור סנדוויצ'ים.

גילה פינקלשטיין: איש לא רואה, איש לא מסתכל, ומי שאין לו ניגש, לוקח ואוכל, מרוצה ומאושר.

גילה פינקלשטיין: כשדיברה אתי חברת הכנסת תמיר על היוזמה שלה התלהבתי מאוד ולקחתי בה חלק.

גילה פינקלשטיין: אני רושמה כחלק מהיוזמים, כחלק מהצעה.

גילה פינקלשטיין: יש תשלומי הורים, יש הורים שזה קשה להם, ואנחנו רוצים שבתי הספר יהפכו לבתי חינוך וגם ייתנו תכנים – קונצרטים, הצגות, מופעים, תאטרון ועוד, שיהיו תכנים – וכדי שיהיו תכנים ההורים אכן משלמים.

גילה פינקלשטיין: אנחנו יודעים שמנהלי בתי הספר מתחשבים בהורים שאין להם והם משלמים תשלומים נמוכים יותר.

גילה פינקלשטיין: כאן נוצר מצב שיש עוד הוצאה, שאומנם היא רווח לילדים, זה מזון, אבל המחשבה להכביד על ההורים עם תשלומים נוספים קצת קשה עלי.

גילה פינקלשטיין: אחרי כמה חודשים ראיתי עוד הצעה, של חברת הכנסת אברהם, שאומרת שהיא תביא כסף מקרנות, מוסדות צדקה וכו' – אפשרות אחרת, שלא תטיל על ההורים את הנטל הנוסף.

גילה פינקלשטיין: וממילא ההורים צריכים לשלם תשלומי הורים.

גילה פינקלשטיין: לדעתי עדיף לפתח את הרעיון הזה, שלילדים במצוקה ולילדים מיעוטי יכולת יהיה מזון ממקורות שיעזרו להם, ולא להוסיף נטל על ההורים, שממילא אין להם.

חיים אורון: כאן מדובר על הממשלה, לא על ההורים.

חיים אורון: ההפרש ימומן מתקציב המדינה.

גילה פינקלשטיין: את זה צריך לבדוק.

חיים אורון: מה לבדוק?

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון.

חיים אורון: רגע, מותר להעיר הערה.

חיים אורון: אנחנו לא בכיתה.

חיים אורון: מקובל שמעירים הערה.

חיים אורון: יש כאן מנהלי ישיבות חדשים.

חיים אורון: אפשר להעיר הערה בתוך הדיון, זה לא פוגע בסדר.

גילה פינקלשטיין: זה דיון סוער מתוך מחשבה שכל אחד רוצה לעזור.

אלי אפללו: אתה מפריע.

אלי אפללו: כל אחד יעיר הערה וזה לא ייגמר.

אלי אפללו: לא.

גילה פינקלשטיין: צריך לעשות חשיבה מחודשת איך יהיה קל יותר להורים.

גילה פינקלשטיין: יש הרבה משפחות של מיעוטי יכולת, עם בעיות פיננסיות קשות.

גילה פינקלשטיין: צריך לחשוב איך עוזרים לילדים ולהורים בצורה היעילה ביותר, בלי להכביד על ההורים, כי ממילא הם משלמים תשלומי הורים וכבר מקבלים שם הנחות.

גילה פינקלשטיין: שלא יהיה תשלום נוסף על ההורים.

גילה פינקלשטיין: השאלה היא איך עוזרים לילדים ולמשפחות מיעוטי יכולת, שמחכים לעזרה שלנו.

גילה פינקלשטיין: זאת הסיבה שאנחנו כאן.

משה גפני: אז באיזה חוק לתמוך?

מגלי והבה: לא לחייב את ההורים.

גילה פינקלשטיין: בהחלט.

גילה פינקלשטיין: שלא ייפול על ההורים, שלא יהיה נטל כספי נוסף על ההורים.

גילה פינקלשטיין: ממילא מדובר בהורים מיעוטי יכולת.

ענבל גבריאלי: אז מה את מציעה, שנחוקק חוק,

גילה פינקלשטיין: איך אנחנו תומכים בילדים האלה.

גילה פינקלשטיין: אני מספרת לכם שבאתי לבית הספר וראיתי שנותנים שם לילדים סנדוויצ'ים, ואיש לא יודע מאיפה זה בא.

גילה פינקלשטיין: אם לילד אין אוכל הוא ניגש למדף ולוקח סנדוויץ', וממשיך לשחק עם החברים שלו.

משה גפני: אז את תומכת בהצעת החוק של חברת הכנסת אברהם או של חברת הכנסת תמיר או בשתי הצעות החוק?

גילה פינקלשטיין: צריך לבדוק.

אתי לבני: אני רוצה להגיב.

אלי אפללו: אתן לך.

אלי אפללו: לפי הסדר.

אלי אפללו: כעת חבר הכנסת ברכה.

מוחמד ברכה: אני רוצה להתייחס לנקודה שבה סיימה חברת הכנסת פינקלשטיין.

מוחמד ברכה: לדעתי צריך לאחד את הצעות החוק להצעה אחת, אבל להפוך את זה למכשיר נוסף שיכביד על ההורים – זה בעיה.

מוחמד ברכה: מפעל ההזנה בא לפתור בעיה חברתית, לא לפתוח אפיקים חדשים של מטלות וחיובים של הורים.

מוחמד ברכה: בוועדת החינוך, ויושב-ראש הוועדה כאן, נדרשנו כמה פעמים לנושא תשלומי ההורים.

מוחמד ברכה: הרעיון שמתגבש, ואני חושב שראוי שגם ועדת הכספים תלך בכיוון הזה, הוא הליכה על תשלומי הורים על בסיס פרוגרסיבי, באמצעות הביטוח הלאומי.

מוחמד ברכה: כלומר, גם אם תהיה אפשרות של הטלת נטל נוסף, זה יהיה בתשלומים של הביטוח הלאומי – ואז זה יהיה זניח כמעט, אם זה יוטל על כל האוכלוסייה, על-פי מנגנונים של הכנסה.

מוחמד ברכה: דרך העניין הזה יהיה אפשר לכסות את כל תשלומי ההורים, כולל את הנושא הזה.

מוחמד ברכה: יש משהו פרדוקסלי בעצם הרעיון של תשלומי הורים.

מוחמד ברכה: בסופו של דבר זה מוטל על כל האזרחים באופן שווה, ללא שום התייחסות למצב הכלכלי.

מוחמד ברכה: האפשרות של הפיכת בתי הספר למנגנונים של גבייה – להטיל את זה על המנהלים, עם כל החשדות ואי-ניקיון הכפיים – זה פתח לפורענות.

מוחמד ברכה: לכן חשוב שהמדינה תיקח את הדברים בידיים.

מוחמד ברכה: נלך לכיוון של חקיקת חוק נוסף, שיכסה את כל מה שתחת המטרייה הזאת של תשלומי הורים, כולל הזנה, באמצעות הביטוח הלאומי.

מוחמד ברכה: לדעתי זה הדבר הצודק ביותר, הסביר ביותר וגם היעיל ביותר, בסופו של דבר.

יולי תמיר: יש לי רק הערה לסדר.

אלי אפללו: כשנגמור.

אלי אפללו: יש כמה חברים שביקשו.

אלי אפללו: חבר הכנסת והבה, בבקשה.

מגלי והבה: תודה.

מגלי והבה: אני מצרף לחברים, בייחוד לחבר הכנסת ברכה ולחברת הכנסת פינקלשטיין.

מגלי והבה: כל הניסיון להטיל עוד תשלום על ההורים,

יולי תמיר: זה לא מה שחבר הכנסת ברכה אמר.

יולי תמיר: הוא דיבר על תשלום פרוגרסיבי.

אלי אפללו: סליחה, גברתי.

אלי אפללו: תני לו לגמור.

מגלי והבה: אפילו לא שמעת מה אני רוצה לומר.

אלי אפללו: זה לא בסדר.

אלי אפללו: תני לו לגמור.

מגלי והבה: אנחנו חושבים שהמצב שלנו ימשיך להידרדר ולא נצא ממעגל העוני ולא מהמצב הכלכלי שאנחנו שרויים בו.

מגלי והבה: החקיקה באה לעזור במצב נתון לאותן משפחות ולאותם ילדים שאין באפשרותם להגיע לבתי הספר עם אוכל כמו שאר הילדים.

מגלי והבה: הצעתה של חברת הכנסת אברהם באה לפתור בעיה זמנית, בסיוע הקרנות והממשלה.

מגלי והבה: אני לא פסימי כמו אחרים שנישאר במעגל העוני עד אין-סוף.

מגלי והבה: אם המצב ישתפר, ויהיו יותר מקומות עבודה, אני מניח שמצבנו ישתנה.

מגלי והבה: אל לנו לדבר כל היום איך להכביד על אנשים ומשפחות שאין להם ממילא.

רן מלמד: הבעיה לא זמנית.

מגלי והבה: אני קובע אחרת.

אלי אפללו: סליחה, אדוני, אל תתפרץ.

אלי אפללו: אני מבקש, בפעם האחרונה.

אלי אפללו: נגמור את הסבב של חברי הכנסת.

אלי אפללו: אני רוצה לתת לאנשים שהגיעו מרחוק לומר את דעתם.

אלי אפללו: חברי הכנסת, חלקכם כבר דיבר.

אלי אפללו: אני לא רוצה לחזור.

אלי אפללו: אני מבקש לשמוע את דעת כל החברים פה, כי הם באו מרחוק.

אתי לבני: גם אני באתי מרחוק.

אלי אפללו: אני חושב שראוי לשמוע את האנשים שבאו.

אלי אפללו: אבל קודם הייתי רוצה לשמוע את נציגי משרד ראש הממשלה.

אורן מגנסי: אני ממשרד ראש הממשלה.

אורן מגנסי: הייתי כאן בדיון הקודם.

אורן מגנסי: כרגע, לנוכח כל הדיונים האלה העמדה הממשלתית שמתגבשת דומה למה שמציעה חברת הכנסת אברהם ופחות דומה למה שמציעה חברת הכנסת תמיר.

אורן מגנסי: זה מבחינת העמדה הממשלתית שמתגבשת.

קריאה: מפתיע.

אורן מגנסי: אולי גם כי זה נעשה בסוג של תיאום.

אורן מגנסי: זה בנוגע לפיצול או אי-הפיצול, וזה לשיקולכם.

אורן מגנסי: הממשלה עושה כרגע עבודה בין-משרדית, מנסה לקבל הסכמה של כל מיני משרדים.

אורן מגנסי: הנתונים שראיתי כאן, שמתייחסים למתן ארוחות חמות לכל תלמידי ישראל, מופרכים מבחינת הסכומים.

אורן מגנסי: זאת לא הכוונה הממשלתית, ואין יכולת לעמוד בכל זה.

אורן מגנסי: יש כוונה ללכת לפיילוט מצומצם ולהרחיב אותו כשהיכולות של הממשלה יגדלו, כפי שאמר חבר הכנסת והבה.

אורן מגנסי: היתה החלטה של ועדת שרים לחקיקה להתנגד להצעת חברת הכנסת אברהם.

אורן מגנסי: לגבי המשך התמיכה הממשלתית, זה מותנה כמובן בהגעה להסכמה עם כל המשרדים.

אורן מגנסי: כרגע מתגבשת הסכמה כזאת, והקווים שלה יסוכמו בקרוב.

אלי אפללו: תודה.

אלי אפללו: הייתי רוצה לשמוע את החברים, את האורחים.

חיים אורון: רגע, אני רוצה להגיד משהו לפני ששומעים את האורחים.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: אתם רוצים לשבת, תנו לנו לשמוע.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון רוצה להגיע את דבריו.

אתי לבני: הוא בא מרחוק?

חיים אורון: הכי רחוק מהיושבים כאן.

אתי לבני: כי אמרו שמדברים מי שבאו מרחוק, ואני עוד לא דיברתי.

אלי אפללו: את צודקת, הבעיה היא שהם האורחים שלנו.

חיים אורון: אני לא מתכוון להשתתף בהצגות.

חיים אורון: כמובן, זאת זכותי.

חיים אורון: זכותם של אחרים להשתתף בהצגות אחרות.

חיים אורון: אני לא מתכוון להיות שותף לחלוקת הצלופן של סנדוויץ' לתלמידים, כשהסנדוויץ' לא בפנים.

חיים אורון: זה בערך מה שמציעים לנו.

חיים אורון: אם הממשלה רוצה לעשות ניסיונות, היא לא צריכה את הכנסת.

חיים אורון: אגב, היא עושה ניסיונות גם היום.

חיים אורון: אם רוצים לחלק לחברי הכנסת צ'ופרים, שיהיה חוק על שמם – גם בסדר, אבל לזה לא צריך אותי.

חיים אורון: כדי לעשות ניסוי בעוד ארבעה מקומות – אין בעיה, שר הרווחה עושה זאת, ואגב, אומרים שהניסוי לא רע.

חיים אורון: לא בזה מדובר.

חיים אורון: בכל הכבוד.

חיים אורון: נכון שוועדת השרים התנגדה לחוק של חברת הכנסת תמיר, אבל בינתיים הכנסת היא לא סניף של ועדת השרים.

חיים אורון: הכנסת, ברוב – וכעסתם על זה מאוד – קיבלה את החוק הזה.

חיים אורון: מה ההבדל המהותי בין החוקים?

חיים אורון: חבר הכנסת והבה, אין ויכוח על תשלום ההורים.

חיים אורון: לפי הצעת החוק של חברת הכנסת אברהם יש קרן.

חיים אורון: לא אמרו לנו מה היחס: אם מדובר ב-98% כספי ממשלה, חצי מיליארד ש"ח ו-30 מיליון ש"ח תרומות – אני בעד.

חיים אורון: אבל אם זה 30 מיליון ש"ח תרומות ו-20 מיליון ש"ח כספי ממשלה – זה לא חוק הזנה.

חיים אורון: אלא הולכים לכמה מקומות כדי לתת הזנה.

רוחמה אברהם-בלילא: זה די פתוח.

רוחמה אברהם-בלילא: אפשר לקבוע זאת לקראת קריאה שנייה ושלישית.

נסים דהן: מי מחייב את הקרן להמשיך לאורך זמן?

חיים אורון: למה קראתי לזה "עטיפת צלופן"?

חיים אורון: קודם כול, אני מקווה שחברי הכנסת יקראו את החוק.

חיים אורון: מה הוא אומר?

חיים אורון: החוק אומר שהשרים יקבעו איפה, כמה, מתי ואיך.

חיים אורון: בשביל זה לא צריך אותי.

חיים אורון: יש להם סמכויות לבד.

מוחמד ברכה: זה יהפוך למכשיר פוליטי.

חיים אורון: כדי שהשרים יחלקו סוכריות איפה שהם רוצים לא צריך אותי.

חיים אורון: לגבי דוח דברת, שמעתי שראש הממשלה, ששרת החינוך, התרבות והספורט, שהממשלה – אימצו אותו במלואו.

חיים אורון: הוא מדבר על יום לימודים ארוך ועל מפעל ההזנה כחלק ממנו.

חיים אורון: אנחנו בסיפור הזה או אנחנו, לפני הפגרה, פועלים כדי להעביר חוק כדי שחבר כנסת מסוים יגיד שהוא בעד חוק ההזנה?

חיים אורון: שיעבירו מה שהם רוצים, יש להם רוב: חוק הזנה, חוק הלנה – מה שרוצים שיעשו, בכל יום חוק אחר.

חיים אורון: אבל אנחנו נגיד לציבור שמרמים אותו.

חיים אורון: כי הוויכוח הוא לא אם ההורים ישלמו.

חיים אורון: לפי הצעת החוק הזאת ההורים ישלמו הרבה יותר ממה שמוצע בהצעת החוק של חברת הכנסת תמיר.

חיים אורון: השאלה המהותית היא אם מדובר בשירות ממלכתי, שנבחן על-פי אמות מידה של שירות ממלכתי: מקבלים אותו על-פי סדר וכו'.

חיים אורון: אני לא יודע אם ישלמו.

חיים אורון: לפי הצעת החוק הזאת מי ששכרו פי 1.5 מהשכר הממוצע במשק ישלם.

חיים אורון: נתווכח אם זה פי 1.5 או פי 1.75 מהשכר הממוצע, או זה השכר הממוצע.

חיים אורון: גם כאן נאמר שחלק מהציבור ישלם.

חיים אורון: אבל יש הבדל של יום ולילה.

חיים אורון: אני מתפלא, אני לא יודע איפה המפד"ל נמצאים.

חיים אורון: לפעמים הם מפלגה חברתית.

חיים אורון: מדברים על חלון שהילדים הולכים אליו בהסתר.

חיים אורון: חברת הכנסת פינקלשטיין ראתה את זה, וזה המודל של מנהלת בית ספר.

חיים אורון: אני כבר לא יודע איפה אני חי.

חיים אורון: האפשרות היא מסגרת מסודרת, ממוסדת, מכובדת, שבה הילדים מקבלים מנה אחת ליום.

חיים אורון: אני יודע, זה לא יהיה בכל הארץ מייד, באזורים מסוימים כן ובאחרים אולי בעוד חמש שנים ואולי בעוד עשר שנים – או אני לא יודע מתי.

חיים אורון: אבל אנחנו יוצקים כאן תשתית.

חיים אורון: אם רוצים תשתית להקמת קרן, ואני רואה את חבר הכנסת סער ואת הרוב – עשו את זה.

חיים אורון: אני מציע לחברי: בואו לא נצביע.

חיים אורון: שהיום יחוקקו את חוק רוחמה אברהם, מחר את חוק גילה גמליאל, מחרתיים את חוק ענבל גבריאלי.

חיים אורון: מחלקת היולדות בבאר שבע היא על שם גילה גמליאל, היא סידרה אותה.

חיים אורון: אני מטפל בזה 15 שנה, נסים דהן אישר את זה, וגילה גמליאל סידרה את זה.

חיים אורון: אני מוותר על הקרדיט.

חיים אורון: עכשיו יהיה חוק רוחמה אברהם, נסדר גם חוק לחבר הכנסת והבה.

חיים אורון: אל תהפכו אותנו לבדיחה.

חיים אורון: תאמין לי, כל אדם רציני שטיפה עוסק בנושא, ויש אנשים שמשקיעים בזה שנים,

אתי לבני: עמותת "ידיד", שווה להזכיר.

חיים אורון: מי שפועלים למען הילד, הם יגידו: לא מתכוונים ליצור הזה, זה יצור מעוות.

חיים אורון: הולכים להוליד כאן ילד נפל, תסלחו לי, כדי לתת למישהו מחיאות כפיים.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון.

אלי אפללו: שמעתי פה שאנחנו צריכים לתת מחיאות כפיים.

אלי אפללו: גם לי יש משהו לומר, מכובדי, אחרי הדברים הנלהבים שלך.

אלי אפללו: יש פה חוקים, ונדון בהם.

אלי אפללו: לא ראיתי מישהו שהולכים לתת לו כפיים, בניגוד לדעתך, מכובדי.

מוחמד ברכה: יש שני סוגים של כפיים.

אלי אפללו: כל חוק הוא חוק.

אלי אפללו: נעשה את זה לפי הסדר, כפי שאנחנו נוהגים בוועדה הזאת.

אלי אפללו: בכל הציניות, כפי שבדרך כלל כך דברים נאמרים או לא נאמרים.

אלי אפללו: אני מתפלא אבל אני רגיל, אבל יש אורחים שלא רגילים לכך.

אלי אפללו: אני מבקש לשמוע את החברים.

שמואל דוד: אני משתי"ל, אני חלק מהפורום של חינוך בדרום.

אלי אפללו: אני מבקש לדבר בקצרה.

שמואל דוד: בוודאי.

שמואל דוד: בעקבות הדברים שנאמרו היום, בצדק, ובעקבות הרוח החיובית שהיתה בדיון הראשון – ששם דובר על שירות אוניברסלי, ועל כך דובר פעם אחר פעם – אני מבקש: המטרה היא לא להכניס את רעיון התמחוי לבתי הספר.

שמואל דוד: ברוך השם, בשנים האחרונות יש מספיק בתי תמחוי במדינה, לא צריך להכניסם לבתי הספר.

שמואל דוד: זה לא צריך להיות בידי הרווחה אלא בידי החינוך, לא במסגרת סוציאלית של הטבות לנזקקים אלא כשירות רחב.

שמואל דוד: ברור שהתשלום צריך להיות דיפרנציאלי או פרוגרסיבי.

שמואל דוד: צריכים להיות כללים, הוועדה תדון בהם ותקבע אותם.

שמואל דוד: אבל לא ראוי ולא מכובד שתהיה עוד מסגרת לתמחוי לקבוצה צרה – לא חלון של תמחוי ולא צוהר של תמחוי, לא מתן בחסד ולא מתן בסתר.

שמואל דוד: אלא יש צורך בשירות גלוי, ציבורי, כחוק.

שמואל דוד: ברור לכולם שהמימון גדול ויידרש זמן רב כדי לתת אותו.

שמואל דוד: אבל לא יעלה על הדעת שזה יהיה על תקן של סנדוויצ'ים למסכנים.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: בבקשה, אדוני.

אלי אפללו: כולם ידברו.

עמוס חלפון: אני מקריית גת, מפורום החינוך בדרום.

עמוס חלפון: בסוף מרוב דיבורים לא יצא כלום.

עמוס חלפון: הילדים זקוקים לכריך.

עמוס חלפון: המצב הולך וקשה.

עמוס חלפון: פה ממציאים כל מיני המצאות: פיילוט, שמיילוט – זה לא מה שאנחנו רוצים.

עמוס חלפון: אנחנו מדברים על 40% מהילדים שהם מתחת לקו העוני.

עמוס חלפון: אני מציע שנתחיל להתעורר – לפחות נבחרי הציבור, שזה תפקידם למעשה.

עמוס חלפון: להתחיל להתעורר ולהתייחס ברצינות לנושא הזה.

עמוס חלפון: כבר שנתיים אנחנו פועלים בנושא הזה, שנתיים שאנחנו מדברים.

עמוס חלפון: בפגישה שהיתה לנו עם שר הרווחה הוא אמר:

עמוס חלפון: יכול להיות שנעשה קיצוץ בקצבאות הילדים ונממן את החוק הזה.

עמוס חלפון: אמרתי לו: אדוני השר, אילולא קיצצתם לנו שלוש פעמים בשנה האחרונה, לא היינו זקוקים לזה.

עמוס חלפון: אז בואו נפסיק לדבר ונתחיל לעבוד.

יצחק קדמן: הערה ראשונה: בכל הצעה שלא תוצע הייתי מבקש שמפעל ההזנה לא יהיה בעל אופי של שירות לעניים.

יצחק קדמן: כי שירות לעניים הוא שירות עני.

יצחק קדמן: זה הוכח שוב ושוב.

יצחק קדמן: גם קל לקצץ אותו, ואין אינטרסנטים שישמרו עליו.

יצחק קדמן: מהר מאוד הוא יקבל גוון של שירות עני.

יצחק קדמן: אסור שהשירות הזה, שהוא שירות חשוב, יהיה בעל אופי של שירות לעניים.

יצחק קדמן: שנית, החלוקה בין מרכז לפריפריה – הרבה פעמים היא מלאכותית.

יצחק קדמן: יש לא מעט עוני בערים הגדולות, ולפעמים הוא הרבה יותר חמור מהעוני בפריפריה.

יצחק קדמן: לכן אם יחליטו לפעול רק בנקודות יישוב מסוימות יפספסו חלקים גדולים מאוד, שגם חברת הכנסת אברהם מעוניינת לעזור להם על-פי הצעתה.

יצחק קדמן: שלישית, מאז הוצעו הצעות החוק האלה חלה תפנית, שמצריכה חשיבה מחודשת על כל העניין.

יצחק קדמן: אני מתכוון להמלצות של ועדת דברת, ועדה ממלכתית שמונתה על-ידי ראש הממשלה.

יצחק קדמן: למיטב ידיעתי ממשלת ישראל כולה הודיעה שהיא מאמצת את ההמלצות האלה.

יצחק קדמן: על-פי ההמלצות האלה תלמידי ישראל יעברו ליום לימודים ארוך עד 16:00.

יצחק קדמן: בלי קשר ליכולתם הכלכלית יהיה צורך בהזנה בכל בתי הספר, וועדת דברת כותבת זאת במפורש.

יצחק קדמן: זה יהיה המצב בלי קשר לעוני, כי תלמיד לא יכול להיות עד 16:00 בבית הספר בלי שיהיו לו סידורים להסעדה.

יצחק קדמן: לכן ממילא יצטרכו להיכנס לפתרונות, ואני לא מדבר על המימון.

יצחק קדמן: יצטרכו להיכנס לפתרונות להזנה לכלל הילדים בישראל.

אלי אפללו: אתה מתייחס לזה גם מימונית?

אלי אפללו: יכול להיות שזה יימשך הרבה זמן.

נסים דהן: המימון זה ויכוח אחר.

נסים דהן: אנחנו מדברים ברמת העיקרון: מקומי או כלל ארצי.

אלי אפללו: זה בדיוק ההבדל.

אתי לבני: גם כלל ארצי מתחיל במקומי, כי אין כסף לכול.

נסים דהן: כסף זה מימון.

נסים דהן: אני מודיע לך: גדר אחת של 10 מיליארד ש"ח זה 30 שנה הסעדה.

אתי לבני: אל תתווכח אתי, גם אני הייתי מעבירה.

נסים דהן: את רוצה פנטום או מימון, תחליטי.

אתי לבני: גם וגם.

נסים דהן: אי-אפשר, צריך להחליט.

אתי לבני: אפשר.

אלי אפללו: סליחה.

יצחק קדמן: לא יהיה מנוס מלהכניס מפעל הזנה לכלל בתי הספר בישראל עם המעבר ליום לימודים אורך.

יצחק קדמן: מכיוון שכך, אני חושב ששתי המציעות צריכות לתת את הדעת על השינוי כתוצאה מהצעות ועדת דברת.

יצחק קדמן: עדיין תעלה שאלת המימון, כמובן, ואותו יהיה צריך להפיל על האוכלוסייה לפי יכולתה.

יצחק קדמן: יהיו כאלה שישלמו מחיר מלא, ואין סיבה שלא, כי הם חוסכים ארוחת צהריים בבית, שתינתן בבית הספר.

יצחק קדמן: אבל כל הילדים יאכלו, ושום ילד לא ירגיש שמשום שיש עליו תווית של ילד עני בא דוד עשיר ונתן לו כסף.

יצחק קדמן: שום ילד לא צריך לדעת כמה כל הורה משלם.

יצחק קדמן: צריך להיערך למפעל הזנה כולל.

יצחק קדמן: המימון צריך להיות לפי יכולת ההורים.

אלי אפללו: תודה.

חן רון: אני רוצה לחזור לשתי נקודות שעלו בדיון הקודם.

חן רון: קודם כול, מדברים על פיילוט.

חן רון: הוא קיים כבר שנה שלמה, זה לא פיילוט של חודשיים.

חן רון: יש מפעל הזנה ב-12 רשויות מקומיות על-פי מכרז של החברה למשק וכלכלה, שאושר במשרד הפנים ומקנה פטור ממכרז לרשויות מקומיות.

חן רון: זה עובד ב-12 רשויות, עם 3,000 תלמידים.

חן רון: לא צריך פיילוט, זה עובד נהדר.

חן רון: זה עולה פחות ממה שהוצג כאן.

עירית לבנה: של מי המימון?

חן רון: ברובו של הרשויות, כי זה פיילוט.

חן רון: זה לא יהיה כך לאורך זמן, כמובן.

חן רון: צריך להיכנס לזה.

חן רון: הסכום מתחיל ב-7 ש"ח לארוחה.

חן רון: יש לי דוגמה למכרז.

חן רון: המכרז מתואם בריאותית, לפי מרכיבי מזון, לפי כמות קלוריות לכל חתך גיל וכדומה.

חן רון: אתן את החומר גם לגב' אלחנני.

אלי אפללו: אתם מפריעים לי.

חן רון: מאחר שזה אושר גם על-ידי משרד הפנים כמכרז שמקנה פטור לרשויות מקומיות ניתן בזמן קצר מאוד, כבר בתחילת השנה הקרובה, להגדיל את זה לעשרות אלפי ארוחות.

חן רון: לא צריך פיילוט, זה עובד.

חן רון: הזכיינים קיימים, והם ערוכים לזה.

חן רון: בטווח זמן סביר אפשר להגיע למאות אלפים ואפילו ל-1.5 מיליון תלמידים, אם ירצו לעשות מפעל הזנה לכולם.

חן רון: אחר כך אחלק את החומר שיש לי, ואם יצטרכו אביא עוד.

חן רון: הכול מפורט כאן:

חן רון: כולל מפרטים שדרש משרד הבריאות.

חן רון: יש כאן פיקוח בריאותי.

חן רון: אלו רק זכיינים שמאושרים על-ידי משרד הבריאות ונבדקו.

חן רון: הכול עובד לשביעות רצוננו בצורה נפלאה.

יולי תמיר: אני רוצה לשאול שאלה.

אלי אפללו: בסוף.

חן רון: הבעיה השנייה: מערכת הגבייה.

חן רון: אנחנו בעד הזנה לכלל ילדי ישראל.

חן רון: איש לא יחלוק על כך שאם כבר עושים מפעל הזנה לכל הילדים זה צריך להיות פרוגרסיבי.

חן רון: אבל לנו כרשויות מקומיות אין יכולת לערוך מבחן הכנסה ל-1.5 מיליון ילדים.

חן רון: זה בלתי אפשרי.

חן רון: אם מישהו מכיר את מבחן הכנסה לצורכי ארנונה הוא יודע שזהו תיק מתיש, שדורש חתימת רו"ח.

חן רון: לא ניתן לעשות את זה.

חן רון: צריך אלפי אנשים כדי שיעסקו בזה בכל שנה.

חן רון: אין לנו היכולת לעשות זאת, ועוד בחופשת הקיץ, כשהילדים נרשמים לכיתות הבאות.

חן רון: עלתה הצעה, על-ידי חבר הכנסת ברכה, לגבי הביטוח הלאומי.

חן רון: זה הדבר הפרוגרסיבי ביותר.

חן רון: גם בחור בן 21 שהשתחרר מהצבא ועוד אין לו ילדים ישלם סכום נמוך, והוא ייהנה מזה כשיהיה אב לילדים בגיל מאוחר יותר וסב לנכדים.

חיים אורון: לא הבנתי את הרעיון הזה.

נסים דהן: פרומיל לביטוח הלאומי.

יצחק קדמן: זה בהמלצות ועדת לנגרמן על תשלומי הורים.

חן רון: אני לא מערבב את זה עם תשלומי הורים כרגע.

חן רון: אני מדבר על מפעל ההזנה.

חן רון: אני מכיר את נושא תשלומי ההורים מוועדת לנגרמן.

חן רון: נוסיף פרומיל, אני לא יודע כמה, כי הביטוח הלאומי גובה 80 מיליארד ש"ח בשנה וצריך לעשות תחשיב.

חן רון: אגב, מפעל ההזנה לא יעלה 2 מיליארד ש"ח אלא פחות.

חן רון: זה פרוגרסיבי מהסיבה שהאדם ישלם על זה לכל אורך חייו עבור הילדים שיהיו לו והילדים שהיו לו בגילים המתאימים, ועל-פי משכורתו.

חן רון: לכן זה מתחלק על כלל אוכלוסיית משלמי הביטוח הלאומי.

חן רון: ואגב, גם מקצבת אבטלה יורד ביטוח לאומי.

חיים אורון: אתה מציע מס הזנה.

חיים אורון: אני בעד, לדעתי אני כמעט היחיד בחדר.

קריאה: קרא לזה איך שאתה רוצה.

חן רון: חבר הכנסת אורון, הביטוח הלאומי הוא מערכת גבייה מעולה.

חן רון: זה מה שאני טוען.

נסים דהן: היא קיימת, לא צריך לייצר אותה.

חיים אורון: אז הפרומיל השלישי ילך לבריאות, והרביעי – יש בעיה עם הנכים.

חיים אורון: אגב, אני בעד.

חיים אורון: חבר הכנסת ברכה, אין לי ויכוח אתך, אבל שנבין מה אנחנו מציעים.

חיים אורון: אתה מציע גבייה מכלל הציבור למפעל ההזנה.

חיים אורון: אני בעד.

חיים אורון: רק לצערי הממשלה לא כאן עכשיו, לכן יש הצבעה.

אלי אפללו: אני מבקש לקצר.

חן רון: אני מקצר מאוד.

חן רון: הרשויות המקומיות ובתי הספר לא יוכלו לעמוד במערכת גבייה פרוגרסיבית.

חן רון: דבר אחרון, לנוכח שני הדברים שהעליתי אנחנו בעד סנכרון הצעות החוק, בלי תשלומי הורים ועם מערכת גבייה פרוגרסיבית, והזנת כלל ילדי ישראל.

חן רון: זה תואם את המלצות ועדת דברת, שלפיה הולכים ליום חינוך ארוך, שאנחנו תומכים בה.

חן רון: אוכל לחלק המכרז למי שמעוניין בכך, ולהראות איך הוא עובד.

אלי אפללו: תודה.

אלי אפללו: אל תחלק, תן לי את זה לכאן.

אלי אפללו: בבקשה, אדוני.

דוד אסידון: אני מבאר שבע.

דוד אסידון: חברי ואני התחלנו לפני כשנתיים במבצע של כריך לכל ילד.

דוד אסידון: אתם יושבים כאן ולא יודעים מה קורה שם.

דוד אסידון: אנחנו רואים מה יש בשטח.

דוד אסידון: את הילדים לא מעניין של מי החוק; הם רוצים לאכול.

דוד אסידון: זה לא יכול להיות על תרומות, בשום אופן.

דוד אסידון: כי תרומות – היום יש, מחר אין.

דוד אסידון: קחו את זה ברצינות.

דוד אסידון: אתם צריכים לראות.

דוד אסידון: אנחנו מחלקים את הסנדוויצ'ים וכשאנחנו מגיעים לשער הילדים מחכים כדי לקטוף את הסנדוויץ', שיהיה להם מה לאכול.

דוד אסידון: תעבירו את הנושא הזה.

דוד אסידון: חשוב מאוד שיהיה חוק הזנה לכל הילדים בבתי הספר, שלכולם יהיה.

דוד אסידון: לא יכול להיות שאחד יקבל והאחר לא.

דוד אסידון: הכנסנו גם את הנושא של הופעה אחידה כי לא יכול להיות שחלק יבואו לבושים יפה ואחרים יבואו קרועים, ואז וידעו מי זה מי.

דוד אסידון: קחו זאת לתשומת לבכם, העבירו את החוק, שהכול יהיה מסודר.

אלי אפללו: תודה.

אלי אפללו: אני מבקש שכל אחד מהחברים ינסה לדבר בתמצית.

אלי אפללו: אני מודה לכם.

יצחק מימון: אני יושב-ראש ועד ההורים העירוני בבאר שבע ויושב-ראש ועד ההורים של מחוז הדרום.

יצחק מימון: את הפיילוט התחלנו לגמרי במקרה.

יצחק מימון: לפני כשנתיים נקראתי לבית ספר מסוים לטפל בבעיה של ילד בבית הספר.

יצחק מימון: רצה הגורל ונכנסנו בהפסקת עשר.

יצחק מימון: כשנכנסים לכיתה רואים שקבוצה של ילדים לא אוכלת.

יצחק מימון: שאלתי את מחנכת הכיתה למה הם לא אוכלים.

יצחק מימון: המורה אמרה שכשנצא מהחדר היא תסביר לי למה.

יצחק מימון: כשיצאנו היא אמרה שההורים לא מסוגלים לתת להם את האוכל.

יצחק מימון: לקחנו את הכתובות, הלכתי לילדים הביתה וראיתי שההורים באמת לא מסוגלים.

יצחק מימון: גם התקע של המקרר לא היה בחשמל, כי לא היה מה לשים במקרר.

יצחק מימון: שאלתי את מנהלת בית הספר כמה תלמידים כאלה יש בבית הספר.

יצחק מימון: היא אמרה לי שבאותו ערב תודיע לי כמה תלמידים כאלה יש.

יצחק מימון: בערב התקשרה ואמרה שיש 86 תלמידים כאלה.

יצחק מימון: לא ידענו מאיפה להתחיל, אבל אמרתי שמחר יהיה להם אוכל.

יצחק מימון: זה היה ב-21:30.

יצחק מימון: אספנו אוכל וחילקנו 86 כריכים.

יצחק מימון: זה עבר מפה לאוזן בין המנהלים.

יצחק מימון: בהתחלה הם נבהלו, כי הם חששו שזה יפגע בשם הטוב של בית הספר.

יצחק מימון: אבל כנראה הרעב התגבר, ועד סוף השנה חילקנו 5,000 כריכים.

יצחק מימון: התחלנו השנה עם 7,000 כריכים.

אלי אפללו: אני יכול לשאול שאלת ביניים?

אלי אפללו: איך זה מתוקצב?

אלי אפללו: מתרומות?

יצחק מימון: הכול תרומות.

יצחק מימון: את הלחם אנחנו אוספים מבתי המאפה, את האוכל אנחנו אוספים מתרומות.

יצחק מימון: זה מחולק בבוקר על-ידי מתנדבים, וגם מכינים את זה מתנדבים.

יצחק מימון: באוכלוסייה שמגיעה כדי להכין את הסנדוויצ'ים יש שופטים מבית משפט, רופאים מבית חולים, תלמידים במחויבות אישית.

יצחק מימון: שבוע לפני שיצאנו לחופש הגיע לעזור נער שקיבל 300 שעות עבודות שירות.

יצחק מימון: הוא עמד מול השופטת שנתנה לו את 300 השעות, ויחד הם הכינו כריכים.

יצחק מימון: עכשיו היא עוזרת לו להתגייס לצה"ל.

יצחק מימון: זה הערך המוסף של העניין הזה.

יצחק מימון: כבר יש לנו ניסיון מר עם העניין הזה של התרומות בנושא באבטחת מוסדות החינוך.

יצחק מימון: אני יושב-ראש ועדת הבטיחות והביטחון בארגון ההורים הארצי.

יצחק מימון: תגברו את מערכת החינוך על-ידי תרומות מקרנות מחוץ-לארץ.

יצחק מימון: השנה אין תרומות ויש בעיה באבטחה.

יצחק מימון: אולי השנה לא תיפתח משום שאין תקציב לאבטחה.

יצחק קדמן: כנ"ל קייטנות.

חיים אורון: כנ"ל משמרות זהב.

חיים אורון: כל המערכות האלה קורסות עם התרומות.

חיים אורון: בהתחלה יש תרומות, ואחר כך זה משעמם את התורם והוא לא תורם.

יצחק מימון: אי-אפשר להסתמך על תורם.

יצחק מימון: שוחחנו עם תלמידים בבתי ספר וסיפרנו להם שמפעל ההזנה יגיע לאזורים מסוימים, וילדים שיהיו זכאים – בגלל המצב הכלכלי בבית – הם שיקבלו.

יצחק מימון: אתה יודע מה אמרו הילדים האלה – והם באמת צריכים לאכול?

יצחק מימון: הם אמרו: אנחנו לא נבוא לאכול.

יצחק מימון: אף אחד לא צריך לדעת שאין לי אוכל.

יצחק מימון: אנחנו לא נאכל.

יצחק מימון: רבותי, זה צריך להיות לכל האוכלוסייה.

יצחק מימון: זה חייב להיות שוויוני.

יצחק מימון: אם מדברים על מדינה שוויונית צריך להתחיל מלמטה, מהילדים.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: קודם כול תבורכו על המעשה, יישר כוח.

זאב פיש: אני מפקח ארצי לבריאות הסביבה במשרד הבריאות.

זאב פיש: אני רוצה להציג כאן גם את עמדת המשרד, ובעיקר את הפן המקצועי.

זאב פיש: ברור לחלוטין שאם יש החלטה שיום הלימודים יהיה יום לימודים ארוך, צריך להיערך להזנה שוטפת של מוסדות החינוך במדינת ישראל.

זאב פיש: אני מדבר על כולם: גני ילדים, בתי הספר, מעונות, פנימיות – יש מגזרים שונים, יש תשתיות הנדסיות שונות וזה מחייב להיערך בהתאם.

זאב פיש: אני חושב שברור לחלוטין ששירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות הם הגוף שצריך לפקח.

זאב פיש: כי בשירותי הציבור יש גם תזונאיות, גם מהנדסי מזון וגם מפקחים.

זאב פיש: יש גם הנושא הסביבתי, גם הנושא הרפואי והסיעודי.

זאב פיש: המרקם הזה נותן אפשרות לבצע פיקוח מקצועי, וחייבים לבצע פיקוח מקצועי.

זאב פיש: אתן פן אישי: אני יליד הארץ.

זאב פיש: בשנות החמישים והשישים למדתי בבית ספר יסודי במדינה באחת השכונות הקשות יותר.

זאב פיש: יש לי בראש תמונות שאז לא הבנתי והיום אני מבין – למשל מה המשמעות של מזון מבושל שעומד בחום של הקיץ במשך כמה שעות.

זאב פיש: אחר כך יש התפתחויות של מחלות.

זאב פיש: במשרד הבריאות נערכנו מבעוד מועד מהבחינה המקצועית.

זאב פיש: נתנו דרישות מקצועיות הן בתחומי הסביבה הן בתחומי המזון הן בתחומי ההסעדה והן מבחינת התזונה.

זאב פיש: אבל ברור לחלוטין, עם כל הרצון הטוב, שיש בעיה בנושא – בייחוד כשמדובר בתרומות שכוללות שיירי מזון, ממפעל או מבסיס צבאי כלשהו.

זאב פיש: כמובן, הכוונה טובה, אבל שולחים את שיירי המזון לילדים, והם אוכלים את זה, ואין שום פיקוח תברואי.

זאב פיש: הרצון הטוב יכול להיגמר בקטסטרופה.

זאב פיש: אנחנו נערכנו, מנהלת שירות המזון ואני עשינו תוכנית כלשהי מבחינת כוח-אדם, תוכנית מינימלית, לביצוע הפיקוח.

זאב פיש: הוא מחויב.

זאב פיש: בלי זה משרד הבריאות מודיע שלא ייקח אחריות.

זאב פיש: אני חושב שזה מובן מאליו.

זאב פיש: אם יורשה לי אציג נייר עבודה.

נסים דהן: זה יהיה חלק מהחוק.

נסים דהן: אם משרד הבריאות לא יאשר, זה לא יהיה.

זאב פיש: הוועדה צריכה לקחת זאת לתשומת לבה.

זאב פיש: חייבים להיערך לנושא מהבחינה המקצועית.

זאב פיש: ניירות העבודה מוכנים.

זאב פיש: מהבחינה המקצועית הכול מוכן.

זאב פיש: צריך ליישם את זה.

אלי אפללו: תודה.

אלי אפללו: אדוני, ביקשת לדבר.

שלמה ישי: אני מהסתדרות המורים.

שלמה ישי: אני לא מחדש לאיש כלום כשאני אומר שילד רעב לא לומד והוא גם יותר אלים.

שלמה ישי: אנחנו בהחלט תומכים מאוד בחוק הזה.

שלמה ישי: הוא יפתור גם בעיות של ילדים רעבים וגם בעיות של הורים שאין להם זמן להכין סנדוויצ'ים, גם אם יש להם אוכל.

שלמה ישי: אנחנו בעד שזה ייושם על כולם, על כל הילדים, שלא ייווצר מצב שיהיו כמה ילדים בכיתה שאוכלים ואחרים לא.

שלמה ישי: צריך לפתור את הבעיה של הגבייה.

שלמה ישי: ודאי לא נוכל לעמוד בדרישה שמנהלי בתי הספר יגבו את הכסף, שמנהלי בתי הספר יהיו שוטרים.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, גם אם מנהלי הספר יוכלו לגבות, מה הם יגידו לילדים של ההורים שלא שילמו?

נסים דהן: זה לא קשור.

נסים דהן: זה כמו ביטוח בריאות, אין קשר בין התשלום לשירות.

מוחמד ברכה: אם התשלום ישיר לבית הספר?

נסים דהן: אין קשר.

שלמה ישי: לכן אנחנו בעד תשלום מרוכז, כדי שלא יהיה מצב שמנהל בית הספר יעמוד כמו שוטר ולא ייתן לילד לאכול כי לא שילמו.

שלמה ישי: זה הדבר הכי חמור שיכול להיות.

שלמה ישי: אני רוצה להזכיר שאם יהיה יום חינוך ארוך, אני לא יודע אם מתכוונים לוותר על הפסקת אוכל אחת.

שלמה ישי: ישנה כבר הפסקה אחת.

שלמה ישי: הילד יאכל סנדוויץ' ב-10:00 וב-12:00 הוא יאכל ארוחה?

שלמה ישי: יש רק הפסקה אחת, צריך להביא זאת בחשבון.

שלמה ישי: גם צריך להביא בחשבון תנאים נוספים: צריך יותר מקומות שתייה, צריך מקום לרחיצת ידיים.

שלמה ישי: סנדוויץ' לא דומה לארוחה עם שומנים ועם אורז וכו'.

שלמה ישי: לפעמים היא מלכלכת את השולחן, ואחר כך לומדים על השולחן הזה.

שלמה ישי: את כל זה צריך להביא בחשבון.

שלמה ישי: צריך להביא בחשבון גם את העובדה שתוטל מטלה נוספת על המורים, שיצטרכו לשבת חצי שעה נוספת עם הילדים לארוחה.

שלמה ישי: גם את זה צריך להביא בחשבון.

שלמה ישי: תודה.

אלי אפללו: בבקשה.

אלי אפללו: כולם ידברו, רבותי.

חליל אלכרם: אני מנהל בית ספר במגזר הבדואי בדרום.

חליל אלכרם: בית הספר שלנו הוא היחיד במגזר הערבי וכמעט היחיד במגזר היהודי שמכין בכל יום 250 סנדוויצ'ים בתוך בית הספר, ומחלק לילדים.

חליל אלכרם: המצב במגזר הבדואי בדרום קשה מאוד, חמור מאוד.

חליל אלכרם: מדובר בכמעט 80,000 תושבים שאין להם בכלל מקרר – ודיברו כאן על מקררים.

חליל אלכרם: הילדים בכלל לא אוכלים ארוחה בשרית בבית.

חליל אלכרם: המצב קשה מאוד, ואם לא נטפל בבעיה עכשיו ונמצא תקציבים לכך, המדינה תשלם על זה ביוקר בעוד כמה שנים.

חליל אלכרם: אני רוצה להדגיש: ילד רעב לא ילמד.

חליל אלכרם: אם הוא לא ילמד הוא ינשור.

חליל אלכרם: מי שנושר מהמערכת יגיע לאלימות.

חליל אלכרם: מי שמגיע לאלימות, יגיע לבית סוהר.

חליל אלכרם: ואם הוא יגיע לבית הסוהר, המדינה תצטרך להשקיע בו.

חליל אלכרם: והמדינה משקיעה בבתי הסוהר יותר מאשר בחינוך.

חליל אלכרם: אני חושב שצריך גם לחלק את המזון לכל הילדים.

חליל אלכרם: לאדם מבוגר לא נעים לקבל אוכל, אבל אצל הילד זאת פגיעה לכל החיים.

חליל אלכרם: לכן צריך לתת לכל הילדים.

חליל אלכרם: אני רוצה להדגיש נקודה חשובה: ביישובים המוכרים הבדואים זוכים במקום גבוה – אבל לצערי זה או באבטלה או מצוקה וכו'.

חליל אלכרם: צריך להשקיע בחינוך על מנת לצמצם את הפער בין האוכלוסייה הערבית בדרום לבין האוכלוסייה היהודית.

חליל אלכרם: גם במגזר היהודי קשה, אבל אצלנו קשה יותר.

רן מלמד: אני מעמותת "ידיד".

רן מלמד: אנחנו פועלים למעלה משנה בנושא ההזנה.

רן מלמד: גם ניסחנו את שתי הצעות החוק.

רן מלמד: אני רוצה לומר כמה נקודות.

רן מלמד: ראשית, רוב מוחלט של ההורים במערכת החינוך במדינה מעוניינים לשלם עבור הארוחות לילדים.

רן מלמד: 96% מההורים שיש להם ילדים במערכת החינוך רוצים ארוחה.

אלי אפללו: איך הגעת למספר?

רן מלמד: ערכנו שני סקרים: אחד בחודשיים האחרונים אחד קודם לכן.

רן מלמד: זה סקר מקיף מאוד, שכלל גם סכומים.

רן מלמד: רוב מוחלט, 87% של ההורים, מוכנים לשלם למעלה מ-100 ש"ח למשפחה.

אלי אפללו: רבותי.

אלי אפללו: חברת הכנסת.

אלי אפללו: אני מבקש.

אלי אפללו: כולכם נכנסתם.

אלי אפללו: אפשר שקט רגע?

אלי אפללו: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

חיים אורון: … העלות הזאת.

חיים אורון: תעשו מה שאתם רוצים, אני לא אשתף פעולה.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון, אתה יכול לא לשתף אתם פעולה אבל למה לא לשתף אתנו פעולה?

אלי אפללו: אדוני, תמשיך.

רן מלמד: אחזור על הדברים.

אלי אפללו: לא צריך לחזור.

אלי אפללו: תמשיך.

אלי אפללו: אל תחזור לאף אחד.

אלי אפללו: אני לא אחראי לכל אחד שנכנס.

רן מלמד: הסקרים המקצועיים שנערכו עבורנו מוכיחים מעל לכל ספק שלמעלה מ-87% מההורים לא רק שרוצים ארוחה לילדיהם, אלא הם מוכנים לשלם, וסכום גבוה.

רן מלמד: אין ספק שהיום נדרשת הזנה אוניברסלית, ולו מהסיבה של מניעת יצירת מעמדות מחדש.

רן מלמד: אנחנו ממשיכים לייצר את המעמדות של הילדים החלשים ושל הילדים שלהורים שלהם יש כסף, ועם זה צריך להפסיק.

רן מלמד: ממשלת ישראל דנה אתמול בתקציב 2005.

רן מלמד: ראש הממשלה אמר שצריך לטפל בסגירת פערים.

רן מלמד: חוק ההזנה כפי שהוא מוצג על-ידי חברות הכנסת תמיר ולבני, וחברי כנסת אחרים כמו חבר הכנסת אורון, צריך להתקבל כמות שהוא.

רן מלמד: אקצר.

רן מלמד: צריך ללמוד ממה שקיים היום בארץ וממה שיש בחוץ-לארץ.

רן מלמד: עבודת הלימוד הזאת לא נעשתה.

רן מלמד: יש כאן אנשים שלכל אחד מהם אינטרס ברור.

רן מלמד: שמענו אותם גם בשבוע שעבר, איך לכוון את הצעת החוק.

רן מלמד: הבוקר הגשתי ליושב-ראש סקירה מקיפה של ארגון "אשלים" לגבי מודלים של הזנה בארץ, כיום, ובחוץ-לארץ, כולל תקציבים.

רן מלמד: הנחתי גם את חוק ההגנה האמריקני, שאפשר ללמוד ממנו היטב איך הורים משלמים על ההזנה של הילדים.

רן מלמד: אין בעיה של גבייה.

רן מלמד: אני אומר זאת לאנשי השלטון המקומי.

רן מלמד: אסור שהגבייה תבוא מקצבאות הילדים.

רן מלמד: הורים מוכנים לשלם, וצריך לדאוג שהם ישלמו, שתהיה הזנה אוניברסלית.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: כעת הדוברת האחרונה.

רשף חן: אני מבקש שתי מילים, לסדר.

חיים אורון: אני רוצה להתייחס לחוק.

יולי תמיר: גם אני.

אלי אפללו: קודם אגיד את דעתי.

אלי אפללו: אני היושב-ראש, מותר לי.

נסים דהן: תהיה הצבעה על משהו?

אלי אפללו: בהחלט.

נסים דהן: על מה?

אלי אפללו: מייד אגיד לך, אחרי שאשמע אותה.

מיכל כהן: אני מבאר-שבע.

מיכל כהן: בתקופתי כתלמידה אכלתי.

מיכל כהן: אני זוכרת זאת כתקופה טובה.

מיכל כהן: היה אוכל, ולא היה צריך לדאוג.

מיכל כהן: כולם חיו אז בשוויון פחות או יותר, וכולם אכלו.

מיכל כהן: היתה גם תלבושת אחידה.

אלי אפללו: אתם מפריעים.

מיכל כהן: היה ברור שהמדינה עושה זאת, שזה חלק ממערכת החינוך, חלק מהחינוך.

מיכל כהן: היום אני אמא לילדים,

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: תנו לה לומר את דבריה.

אלי אפללו: היא מגיעה מרחוק.

אלי אפללו: תנו לה.

מיכל כהן: היום הילדים שלי אוכלים כבר שבע שנים בבית הספר, זה לא התחיל מאתמול או מהפיילוט.

מיכל כהן: שיתוף הפעולה הזה נהדר.

מיכל כהן: יש גם יום לימודים ארוך והם גם אוכלים.

מיכל כהן: אני רוצה שזה יהיה בכל הארץ, כמו בחינוך מיוחד.

מיכל כהן: בחינוך המיוחד לא אומרים שצריך לקחת את הכסף מתרומות.

מיכל כהן: הילדים אוכלים בחסות הממשלה.

אלי אפללו: תודה.

אלי אפללו: רבותי, הדיון הסתיים.

חיים אורון: סליחה.

אלי אפללו: סליחה, אני מבקש מכל האורחים לצאת.

אלי אפללו: אנחנו נישאר עם חברי הכנסת.

חיים אורון: מה קרה, פרצה שריפה?

אלי אפללו: לא קרה שום דבר.

אלי אפללו: זאת ההחלטה.

חיים אורון: סליחה.

חיים אורון: אני מבקש להתייחס לחוק.

חיים אורון: זה כנסת פה.

אלי אפללו: אני מבקש.

חיים אורון: זה לא ליכוד ולא ועדת שרים.

אלי אפללו: סליחה.

חיים אורון: עוד לא התייחסו לחוק.

גדעון סער: למה אתה תוקף את הליכוד?

חיים אורון: למה?

חיים אורון: כי אני רואה מה קורה פה.

אלי אפללו: סליחה, אני מודה לכם, רבותי.

אלי אפללו: נציגי הממשלה שיישארו.

אלי אפללו: אני מבקש.

זאב פיש: אני רוצה להגיש את המסמכים של משרד הבריאות.

חיים אורון: במליאה הם התחייבו להעביר את שני הדברים יחד.

חיים אורון: אלה תומכים, קונים את כולם.

רוחמה אברהם-בלילא: לא נכון.

רוחמה אברהם-בלילא: במליאה לא התחייבנו להעביר יחד.

חיים אורון: אני מדבר אתם, לא אתך.

רוני בריזון: אף אחד לא קונה אותנו.

רוני בריזון: בשום דבר.

חיים אורון: אז בואו, אפילו בשביל כבודה של הכנסת:

חיים אורון: קונים חוק ברבע שעה?

חיים אורון: שיהיה דיון רציני.

אלי אפללו: אני מבקש…

חיים אורון: מישהו צריך לקבל קרקפת של חוק הזנה?

חיים אורון: אתם לא מתביישים?

חיים אורון: היו דברים כאלה בכנסת?

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון, אני מבקש ממך.

חיים אורון: חבר הכנסת סער יושב בצד ועושה סדר, וחבר הכנסת חן בא לפה?

אלי אפללו: הנה הטלוויזיה כאן.

חיים אורון: בסדר גמור, יש גבול לטירוף הזה.

אלי אפללו: אני מבקש ממך, אני,

חיים אורון: אתה יכול להוציא אותי.

אלי אפללו: אם אתה רוצה לצאת.

אלי אפללו: אני קורא לך לסדר פעם ראשונה.

חיים אורון: …אתה רוצה תשלח…

אלי אפללו: אני אוציא אותך אם תמשיך להפריע.

חיים אורון: אני אמשיך להפריע… הכנסת לא שלכם.

אלי אפללו: אני מבקש שתצא החוצה.

חיים אורון: שיבוא הסדרן.

אלי אפללו: הנה, בבקשה, הסדרן פה.

אלי אפללו: צא החוצה.

חיים אורון: זכית, בפעם הראשונה.

אלי אפללו: אני מודה לך.

חיים אורון: אתם לא תוציאו את האורחים פה.

חיים אורון: אתם לא תעבירו את כל החוקים פה…

אלי אפללו: תירגע בחוץ.

חיים אורון: לא, השפנים האלה נותנים לכם לעשות את זה.

רוני בריזון: נצביע עכשיו על הצעת החוק של חברת הכנסת אברהם ואחר כך על החוק האחר.

יולי תמיר: לא היה דיון, בואו נצא.

יולי תמיר: הם הולכים לעשות מה שהם רוצים.

נסים דהן: ...

יצחק הרצוג: ...

יולי תמיר: תהיה לנו זכות ערעור.

מוחמד ברכה: לא, אבל שיכניס את חבר הכנסת אורון.

אלי אפללו: אתן לו להיכנס, אם הוא יפסיק להפריע.

אלי אפללו: אין לי בעיה.

מוחמד ברכה: עכשיו אתה מכריז על הצבעות ומוציא אנשים?

אלי אפללו: לא.

אלי אפללו: הוא יכול להיכנס בחזרה.

אלי אפללו: סגור את הדלת, בבקשה.

גדעון סער: למה להחרים?

גדעון סער: אני לא מבין את זה.

אלי אפללו: תסגרו את הדלת.

טמיר כהן: אקרא לחבר הכנסת אורון.

אלי אפללו: אם הוא יכול.

אלי אפללו: אני מצהיר לפרוטוקול שחבר הכנסת אורון מוזמן, אם הוא רוצה לא להפריע לניהול של הוועדה.

אלי אפללו: אני קורא לסדרן ומודיע לו: אם חבר הכנסת אורון רוצה להיכנס בחזרה הוא מוזמן, אם הוא נרגע.

אתי לבני: אני רוצה להגיב.

אלי אפללו: בשמחה.

אלי אפללו: חברי הכנסת, בבקשה.

אלי אפללו: אני לא רוצה לפתוח דיון מחדש, אבל אם יש הערות.

רשף חן: יש לי הצעה לסדר.

רשף חן: אין לי הכוונה ולא הידע, לבושתי, כדי לדבר על החוק לגופו.

רשף חן: המצב הוא שיש הצעת חוק אחת שהממשלה תומכת בה עקרונית, והצעה אחרת שהממשלה מתנגדת לה עקרונית.

נסים דהן: אבל זה עבר בכנסת.

נסים דהן: זה כבר לא משנה.

גדעון סער: אז מה, יש לה עמדה.

גדעון סער: זה עבר בקריאה טרומית, מה קרה.

נסים דהן: בוועדה עמדת הממשלה לא רלוונטית.

גדעון סער: לנציגי הקואליציה אולי היא רלוונטית?

נסים דהן: זה רלוונטי רק בהצבעה.

נסים דהן: לא בדיון.

נסים דהן: הוועדה חייבת לקיים דיון בשני החוקים, בכל הכבוד.

נסים דהן: בהצבעה, אתה צודק.

גדעון סער: אני מסכים אתך.

רשף חן: חבר הכנסת דהן, אני יכול לדבר בשקט?

רשף חן: נעשה כאילו אנחנו לא פה אלא במקום אחר, שבו מקשיבים.

רשף חן: יש חוק אחד שעקרונית הממשלה תומכת בו, ויש חוק אחר שעקרונית הממשלה מתנגדת לו.

רשף חן: יש לנו מחויבות קואליציונית לתמוך בעמדת הממשלה, ונקיים אותה.

רשף חן: אני רוצה שזה יירשם בפרוטוקול: הצעתי לחברת הכנסת תמיר לאחד את שתי ההצעות יחד ולהעלות את שתיהן יחד, בקרדיט משותף, בהתאם לנוסח שמוסכם על עמדת הממשלה.

רשף חן: לצערי לא הסכימו לכך.

רשף חן: אני עדיין מקווה שהם ישנו את דעתם.

רשף חן: אדוני היושב-ראש, אני מציע שכרגע נצביע על הצעת החוק של חברת הכנסת אברהם ולא נצביע על הצעת החוק האחרת, אלא אם כן המציעות, חברות הכנסת תמיר ולבני, יתעקשו על כך – וזאת כדי לאפשר להן לבוא בדברים עם הממשלה ולהגיע להצעת חוק שאנחנו כקואליציה נוכל למוך בה.

רשף חן: כי כרגע אנחנו לא יכולים לתמוך בה.

רשף חן: אני חושב שזאת הצעה הוגנת יחסית.

רשף חן: לפחות עשיתי כמיטב יכולתי.

אלי אפללו: תודה.

מוחמד ברכה: יש לי הערה לסדר.

אלי אפללו: רק בקצרה.

אלי אפללו: בבקשה.

מוחמד ברכה: בדרך כלל הדיונים בוועדה, על אף המחלוקות בין אופוזיציה לקואליציה, התנהלו בצורה הוגנת.

מוחמד ברכה: לזכות היושב-ראש ייאמר שהוא מקפיד על זה.

מוחמד ברכה: לא הייתי מציע ליושב-ראש הנוכחי, חבר הכנסת אפללו, להיכנס למחלוקת מיותרת.

מוחמד ברכה: אני מבקש לאפשר לקיים דיון ממצה, בהשתתפות כל חברי הוועדה.

מוחמד ברכה: הרי לא הוכרז היום על הצבעה.

מוחמד ברכה: אסור שזה ייעשה.

מוחמד ברכה: אלה יחסים של אמון שאסור לפגוע בהם, חבר הכנסת אפללו.

מוחמד ברכה: אני מבין את הדחפים שלך או את הלחצים שיש עליך, אני לא רוצה להתייחס.

גדעון סער: אני רוצה לומר מילה.

מוחמד ברכה: לכן אני מבקש מאוד להחזיר את הדיונים בוועדת הכספים למסלול הנכון, ולאפשר לקיים דיון ממצה בהשתתפות כל חברי הוועדה.

מוחמד ברכה: אחרת, אם עושים פלסתר מההצבעה, בבקשה.

מוחמד ברכה: תעשו את ההצבעה.

נסים דהן: אגב, אתה לא יכול להצביע.

נסים דהן: עוד לא קראו את החוק.

נסים דהן: צריך לקרוא אותו מילה מילה.

גדעון סער: נכון.

טמיר כהן: לקראת קריאה ראשונה לא צריך.

אלי אפללו: אני מבקש שלא תפריעו לי.

אלי אפללו: לדברי חבר הכנסת ברכה: בשמחה רבה, נתתי לכל האנשים להתבטא, לא סתמתי את הפה לאף אחד.

אלי אפללו: עד עכשיו הדיון היה בצורה מכובדת מאוד.

אלי אפללו: אל מה לעשות אם חבר כנסת לא מקובלת עליו דעתו של חבר כנסת אחר, אני חושב שלא מן הראוי שאנחנו נפריע זה לזה.

אלי אפללו: אנחנו נוהגים לשמוע זה את זה.

מוחמד ברכה: לא נפריע.

אלי אפללו: אני נותן לכולם גם הערות ביניים.

אלי אפללו: בשמחה רבה, כל אחד ישמיע את דבריו.

אלי אפללו: ולו בזה שהם קמים כשרואים שזה לא על דעתם – יקומו החוצה, לא נמשיך את הדיון.

אלי אפללו: הדיון יימשך, כל אחד שירצה להיות פה – אקבל אותו.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון, אני מזמין אותו בשמחה רבה להמשיך להישאר פה.

חיים אורון: הודעת על גמר דיון.

אלי אפללו: לא הודעתי.

חיים אורון: אמרת "גמר דיון", אני מבין עברית.

אלי אפללו: אז אולי לא שמעת.

אלי אפללו: זה לא גמר דיון.

חיים אורון: אם לא גמר דיון, אז יהיה דיון.

רוחמה אברהם-בלילא: לא, אתה לא פותח את זה לדיון.

חיים אורון: רוחמה נותנת לך הוראות.

אלי אפללו: סליחה, לא גמר דיון.

גדעון סער: אני מבקש לדבר, אפילו אם חבר הכנסת אורון לא ירצה לשמוע אותי.

גדעון סער: מכובדי היושב-ראש,

חיים אורון: הוא אמר שלא הודיע על גמר דיון.

אלי אפללו: לא, האנשים – אני לא רוצה שייכנסו.

אלי אפללו: רק חברי כנסת.

נסים דהן: ביקשתי רשות דיבור.

אלי אפללו: בסדר.

אלי אפללו: אבל צריך קצת ניהול פה.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, האם אני יכול לדבר באווירה שיהיה שקט?

אלי אפללו: אני מבקש גם מכל נציגי המשרדים לעזוב, בבקשה.

אלי אפללו: תודה רבה לכם.

אלי אפללו: כל המשרדים, בלי יוצא מן הכלל.

גדעון סער: אדוני היושב-ראש, טוענים למחטף כשהאנשים לא נמצאים.

גדעון סער: אני מתרשם שהנוכחות בוועדה היום היא נוכחות מלאה מצד הקואליציה ומצד האופוזיציה.

גדעון סער: יש רק דבר אחד שמתסכל, שלצד אחד יש רוב.

גדעון סער: ואז הצד האחר, כרגיל, כמו שקורה הרבה בבית הזה, שובר מייד את הכלים.

גדעון סער: אם חוששים שאנחנו ניבהל מהאיום הזה בכל פעם ששוברים את הכלים – אנחנו לא נבהלים מהדבר הזה.

גדעון סער: חבר הכנסת חן הציע הצעה הגונה, ואנחנו הצענו אותה כבר בחוץ.

גדעון סער: יש כאן קונצפציה שלא מקובלת על הממשלה, וזאת הקונצפציה של חברת הכנסת תמיר.

גדעון סער: היא התנגדה לה.

גדעון סער: אני מעריך את האופוזיציה כי היה לה הישג, והיא הצליחה להעביר את ההצעה בקריאה בטרומית למרות עמדת הקואליציה.

גדעון סער: זה באמת היה הישג בלתי רגיל.

גדעון סער: כעת מבקשים, בשם ההגינות, שנאפשר להעביר את זה גם בקריאה ראשונה.

גדעון סער: זה מזכיר לי את המשפט שאני מצטט הרבה, שכתב ז'בויטינסקי במוסר של "קיר הברזל":

גדעון סער: גנבים היו מתפרצים לדירה, ויודעים שבעל הדירה אוהב את ההמנון הצרפתי.

גדעון סער: הוא היה עובר לדום, ובינתיים היו מכייסים לו את הבית.

גדעון סער: רבותי, הצענו שני דברים כדי להראות שלא מאבק על קרדיט.

גדעון סער: אמרתי לחברת הכנסת אברהם: אם חברת הכנסת תמיר מוכנה ללכת עם הנוסח המקובל על הממשלה יחד – כולם יתכנסו תחת זה, וכולם יקבלו קרדיט.

גדעון סער: אין בעיה של קרדיט.

גדעון סער: הצענו עוד הצעה, חלופה: אם אתם עדיין לא בשלים לקבל את הנוסח של הממשלה ואתם רוצים להגיע להידברות, נעביר את ההצעה של חברת הכנסת אברהם, שאנחנו תומכים בה, ונמשיך לדון אתכם בשאר, לא נפיל את זה בהצבעה היום.

גדעון סער: אני חושב שמה שחבר הכנסת חן הציג קודם בתמצית הוא דבר סופר-הגון.

גדעון סער: אני רוצה לומר עוד דבר לסיום.

גדעון סער: אי-אפשר לייצר רושם בלתי נכון.

גדעון סער: במעבר מקריאה טרומית לקריאה ראשונה לא תם הדיון בשום הצעת חוק.

אלי אפללו: תודה.

אלי אפללו: אני מודיע לכם שבכוונתי לנסות להצביע על איחוד ההצעות לעומת הפרדה שלהן.

נסים דהן: ...

רשף חן: ...

אלי אפללו: דהן, בבקשה.

אלי אפללו: בכוונתי לנסות להצביע על איחוד או על הפרדה.

גדעון סער: אי-אפשר לאחד אותן.

אתי לבני: אני רוצה להסביר לך למה אי-אפשר לאחד.

אלי אפללו: סליחה רגע.

אלי אפללו: אם אני בא להצבעה – חברת הכסת תמיר,

נסים דהן: אני יכול לומר משהו?

יולי תמיר: אני רוצה להגיב.

אלי אפללו: אני רוצה לשאול שאלה, ואתן לך לדבר.

אלי אפללו: בסופו של דבר אעלה להצבעה את ההצעות בנפרד, כל אחת.

אלי אפללו: זה עלול להביא לכך שהצעה אחת תיפול.

אלי אפללו: אני מציע, שוב, שאת זה לא נעשה.

אלי אפללו: מה שהציע חבר הכנסת חן, זה לשיקול דעתך לפני שנעשה את זה.

אלי אפללו: כי אני חושב שזאת החלטה שלך.

אלי אפללו: את צריכה להחליט.

אלי אפללו: אשמח מאוד לקבל את ההחלטה שלך.

יולי תמיר: קודם כול לגבי דברי חבר הכנסת סער.

יולי תמיר: כבר אני אומרת: אני לא רוצה קרדיט, גם אם תאלצו אותי אני לא רוצה ששמי ייכתב על ההצעה של חברת הכנסת אברהם.

יולי תמיר: ההצעה שלה גם לא מקובלת עלי.

גדעון סער: בסדר, אז יש שתי תפיסות, זה לגיטימי.

יולי תמיר: רגע, תן לי לדבר.

יולי תמיר: אתה דיברת.

אלי אפללו: תן לה לדבר בבקשה.

יולי תמיר: אני מתקוממת כי למיטב הבנתי הוועדה הוקמה כדי לעשות עבודה יסודית בנושא חוק ההזנה.

יולי תמיר: נקבעו לה סדר יום ואופן פעולה.

יולי תמיר: סיכמנו עם חבר הכנסת הירשזון, כי לא ידענו שאתה תהיה כאן, במה נדון בישיבה הזאת.

יולי תמיר: העניינים התקדמו באופן מסודר.

יולי תמיר: פתאום באים ומשנים את כללי המשחק.

יולי תמיר: חבר הכנסת סער, כדאי שתקשיב: לזה אני קוראת מחטף.

יולי תמיר: כי יושבת ועדה, מחליטה על סדר יום וקובעת מה היא תעשה.

יולי תמיר: אמר קודם חבר הכנסת הרצוג: המטרה לא היתה, לפחות לא מצדי, לכפות על הוועדה את ההצעה שלי או את ההצעה של חברת הכנסת אברהם.

יולי תמיר: המטרה היתה שנשב עם המומחים, שבאו היום והלכו נדהמים הביתה, כי איש לא נתן להם,

אלי אפללו: לא נתנו לאף אחד לדבר?

גדעון סער: הנוסח של חברת הכנסת אברהם מקובל על הממשלה, מי אמר שהנוסח שלה לא יידון?

יולי תמיר: סליחה.

יולי תמיר: חבר הכנסת אפללו, היו פה מומחים עם תרשימים על עלויות וכו'.

יולי תמיר: הדיון הלך לכיוון אחר לגמרי.

יצחק הרצוג: רצינו לתקן את החוק.

יולי תמיר: אמר לי קודם חבר הכנסת סער: החוק הזה, כפי שהוא מוגש, לא מחייב את הממשלה, היא יכולה בלעדיו.

יולי תמיר: זאת לא כוונתי.

יולי תמיר: אם רוצים לעשות עבודה רצינית עם צריך לשבת עם משרדי הממשלה, בתיאום, לנסח משהו משותף.

יולי תמיר: נדמה לי שלשם כך התכנסה הוועדה.

יולי תמיר: כך היה בדבריו של חבר הכנסת הירשזון, כשאני דיברתי אתו.

יולי תמיר: ואני חושבת שבהחלטה כל כך קרדינלית היה ראוי שנדבר אתו.

יולי תמיר: היה תיאום שלי ושל חבר הכנסת הרצוג עם חבר הכנסת הירשזון, בהבנה שהוא יושב-ראש הוועדה.

יולי תמיר: היה לנו תיאום עם חבר הכנסת שלגי.

יולי תמיר: שני יושבי-הראש האלה לא נמצאים כאן.

יולי תמיר: לא מקובל שבמצב כזה,

גדעון סער: אני אומר לך שאני דיברתי עם חבר הכנסת הירשזון, והוא ידע שיש הצבעה היום.

אלי אפללו: תנו לי לדבר בבקשה.

יצחק הרצוג: חבר הכנסת סער, זאת אמת, עובדים יחד על החוק.

רוחמה אברהם-בלילא: לא הולכים יחד.

יצחק הרצוג: מה קרה?

יצחק הרצוג: תנו את הקרדיט.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: תנו לה לסיים.

נסים דהן: אני לא אמרתי כלום, רק הצבעתי.

נסים דהן: זה מפריע?

אלי אפללו: לא אליך, מכובדי, בדרך כלל אתה עושה את זה כמו שצריך.

יולי תמיר: יחסי הכוחות בוועדה לא ישתנו גם בעוד שבוע.

יולי תמיר: נדמה לי שראוי שנוכל להתכנס שוב, עם יושבי-הראש של הוועדות – שכבר היינו אתם בתהליך של דיבור.

יולי תמיר: זה נראה לי נכון אפילו מבחינת הנימוס הפרלמנטרי.

יולי תמיר: גם חבר הכנסת סער יודע שהוועדה לא תשתנה בעוד שבוע.

גדעון סער: יש לי הצעה שלא על דעת,

חיים אורון: רגע, אפשר לתת לעוד אנשים לדבר פה?

חיים אורון: או אתה מדבר בכל הישיבות?

גדעון סער: אני מתנצל.

יולי תמיר: אני רוצה לסכם את דברי:

יולי תמיר: אני מבקשת שנחזור לנתיב הטוב שהוועדה התחילה בו.

יולי תמיר: אשמח לשבת עם שוב יושבי-ראש הוועדות.

יולי תמיר: נדמה לי שראוי שאדבר אתם.

יולי תמיר: עם שניהם היו לנו הבנות שונות ממה שקורה כרגע.

יולי תמיר: נדבר אתם, ותכנס בעוד שבוע באותה ועדה ובאותו הרכב.

יולי תמיר: אם לחבר הכנסת סער יש רוב בהרכב הזה, הוא ינצח אז.

יולי תמיר: עוד שבוע הוא יחכה.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: חבר הכנסת אורון, בבקשה.

אלי אפללו: אחר כך חבר הכנסת דהן.

חיים אורון: אני לא מרגיש – אגיד את זה בעדינות – אני לא מרגיש מרומה.

חיים אורון: כי במליאת הכנסת הצבעתי נגד החוק של חברת הכנסת אברהם.

חיים אורון: אפילו דיברתי.

חיים אורון: אני זוכר שגם חברת הכנסת תמיר באה לשכנע אותי שאצביע בעד.

יולי תמיר: תקשיבי, חברת הכנסת אברהם, למה שהוא אומר.

רוחמה אברהם-בלילא: אני יודעת מה הוא רוצה להגיד.

חיים אורון: זה ממילא לא חשוב מה אומרים פה.

רוחמה אברהם-בלילא: נכון.

חיים אורון: נכון.

חיים אורון: את צודקת.

חיים אורון: נכון.

חיים אורון: צריך לקבל קרדיט במקום אחר, ולא חשוב מה אומרים פה.

חיים אורון: זה נכון.

אלי אפללו: עזוב…

חיים אורון: שוברים כלים, גם אני יודע לא פחות.

חיים אורון: עכשיו אני רוצה לדבר בזכות, כחבר כנסת – מה לעשות.

חיים אורון: אמרתי אז לחברת הכנסת תמיר: מרמים אותך.

חיים אורון: אמרו לך 'בואי נעביר את שני החוקים, נדון בהם יחד, נקים ועדה משותפת' – אבל לא מתכוונים לזה.

חיים אורון: היא אמרה לי: עזוב.

חיים אורון: ואז שאלו אותי: אתה מוכן להיות חבר בוועדה?

חיים אורון: אמרתי שכן.

חיים אורון: הרי לא הייתי חייב להיות חבר כאן.

חיים אורון: באה אלי חברת הכנסת תמיר ובאה חברת הכנסת אברהם.

חיים אורון: הן אמרו שהנושא רציני ושאהיה חבר בוועדה.

חיים אורון: אמרתי שאני מוכן.

חיים אורון: חשבתי שמתחילים לעבוד ברצינות על חוק.

חיים אורון: יש שני דברים שאני לא מוכן להיות שותף להם: אני לא מוכן להיות שותף לזה שמרמים את הציבור ואני לא מוכן שירמו אותי.

חיים אורון: יש דבר אחד שאני מוכן לו: ב-95% מהמקרים אני במיעוט.

חיים אורון: כך שלחבר הכנסת סער אין בעיה איתי, וגם לכם לא – אני רגיל להישאר במיעוט.

חיים אורון: ובחלק מהמקרים זה אפילו עושה לי טוב.

חיים אורון: אבל לא ככה.

חיים אורון: באים לכאן הבוקר, ואני אומר באחריות: חבר הכנסת והבה דיבר על חוק אחר, והוא הולך עכשיו להצביע.

חיים אורון: חברת הכנסת פינקלשטיין דיברה על חוק אחר, והביאו אותה עכשיו להצביע.

אלי אפללו: לא היית כאן כשהיא דיברה.

אלי אפללו: אתה כבר יודע?

חיים אורון: היא דיברה על חוק אחר, והולכים להצביע.

מגלי והבה: הוא היה.

מוחמד ברכה: הוא היה.

חיים אורון: בכל הכבוד.

חיים אורון: יש גם אחריות לוועדה הזאת.

חיים אורון: בוועדה הזאת, וזה קרה אתמול אחרי הצהריים, ישבנו עשר ישיבות ובסוף כולנו נשארנו במיעוט.

חיים אורון: אבל לא ככה.

חיים אורון: חוץ מזה, הלכו במודל – ולחבר הכנסת סער אין בעיה.

חיים אורון: הוא גם לא צריך לשמוע אותי, כי מה זה מעניין אותו מה אני אומר?

חיים אורון: מעניין אותו לומר שהליכוד העביר חוק הזנה.

חיים אורון: סלח לי שאני אומר לך את זה, חבר הכנסת אפללו, כי אתה לא ככה, אבל זה מה שעושים עכשיו.

חיים אורון: זה לא דבר מקרי.

חיים אורון: מקימים ועדה משותפת לדון יחד בשני חוקים.

חיים אורון: זה מה שהוחלט בוועדת הכנסת.

חיים אורון: כוננו את הוועדה המשותפת כדי לדון יחד בשני החוקים.

חיים אורון: אתם שוברים את הכללים הללו.

חיים אורון: אתה יודע מה?

חיים אורון: אין לי מה לריב עם חבר הכנסת סער.

רשף חן: אין קשר בין הוועדה המשותפת לבין שני החוקים.

חיים אורון: כן יש קשר.

רשף חן: זאת לא ועדה משותפת לגבי שני החוקים.

נסים דהן: כן יש קשר.

יצחק הרצוג: חברה שלכם למפלגה הציעה, ואתם יורקים לה על הראש.

אברהם-בייגה שוחט: ...

אלי אפללו: סליחה, חבר הכנסת הרצוג.

אלי אפללו: אתה לא רוצה…

חיים אורון: הוויכוח הוא לא על שני חוקים.

רשף חן: זאת לא ועדה פריטטית.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: חבר הכנסת הרצוג, אני מבקש ממך, אקרא אותך לסדר.

חיים אורון: הוויכוח פה הוא לא על שני חוקים אלא על שתי גישות יסוד שונות.

חיים אורון: הוועדה צריכה להכריע ביניהן.

יצחק הרצוג: ללבן.

חיים אורון: ללבן אותן, לדון בהן, ולקחת אחריות על החלטתה – כמו בפנסיה, כמו בנמלים.

חיים אורון: זה נושא בסדר הגודל הזה.

חיים אורון: אפשר לומר שזה לא חשוב, נעביר את ההצעה בקריאה ראשונה למעלה, נוריד אותה למטה.

חיים אורון: ממילא זה תלוי במספר התורמים שיהיו, השרים יחליטו באילו מקומות, השרים יחליטו בכמה מקומות, והשרים יחליטו מתי.

חיים אורון: הממשלה בעצם אמרה בעדינות: לא צריך את החוק הזה.

חיים אורון: רק בשביל מטרה אחת צריך אותו: בשביל לחלק צ'ופרים לחברי הכנסת.

חיים אורון: אז אני לא במשחק הזה, וככל שאני יכול אנסה להוריד את המסיכה הזאת.

חיים אורון: ראש הממשלה אמר: בשביל מה שיש פה לא צריך חוק.

חיים אורון: זה קיים היום, לא צריך חוק.

אלי אפללו: תודה.

חיים אורון: כל ההצגה הזאת.

חיים אורון: אני מבין את הליכוד.

חיים אורון: אתם שותפים לזה.

חיים אורון: אם זה המחירים שהמפד"ל, כדי לחלק סנדוויץ' מתחת לשולחן, זאת הגישה החברתית –

גילה פינקלשטיין: למה מתחת לשולחן?

גילה פינקלשטיין: באופן גלוי.

חיים אורון: ראית בחלון.

גילה פינקלשטיין: לא, על מדף בהפסקה.

גילה פינקלשטיין: למה להחביא?

גילה פינקלשטיין: בגלוי.

יצחק הרצוג: הורסים לך את החוק, את לא מבינה?

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: את נגררת למה שעושים.

חיים אורון: עזבי.

חיים אורון: חבר הכנסת חן אמר: נעביר, יש לנו רוב.

חיים אורון: מה זה חשוב?

חיים אורון: חבר'ה, גלגל המזלות מסתובב.

חיים אורון: יכול להיות שבעוד חודש אתה תשב אתי פה ותחוש מה שאני חש: שאתה לא שווה, שלא מקשיבים לך, שאין שום נימוק ענייני – שסידרתי עם חבר הכנסת סער, אולי תמורת משהו אחר, ועובר החוק.

חיים אורון: אני מציע לכם לשמור על כבודה של הכנסת.

אלי אפללו: רבותי, אני מודיע לכם.

אלי אפללו: אשמע עוד שני חברים.

אלי אפללו: אחר כך נחזור להצבעה.

חיים אורון: לא ככה.

אתי לבני: לא שכנע אותך מה שהוא אמר?

אתי לבני: לא דנו.

אברהם-בייגה שוחט: חברת הכנסת לבני.

אלי אפללו: יש אנשים שנרשמו.

אלי אפללו: את דיברת כמה פעמים.

אלי אפללו: תני לחברי הכנסת לדבר.

אתי לבני: אני מצטערת, לא דיברתי אפילו פעם אחת.

אלי אפללו: אני מצטער, נבדוק בפרוטוקול אם דיברת.

יצחק הרצוג: היא לא דיברה.

אלי אפללו: לא היית פה.

יצחק הרצוג: הייתי פה.

אלי אפללו: אם היית בא בזמן,

אתי לבני: כשהוא לא היה כאן הייתי בחוץ.

יצחק הרצוג: אל תעיר לי.

אלי אפללו: אעיר לך מתי שאני רוצה.

יצחק הרצוג: היא לא דיברה.

אתי לבני: חבר הכנסת אפללו, לא דיברתי.

אלי אפללו: את דיברת.

אתי לבני: מתי?

אתי לבני: מה אמרתי?

אתי לבני: אתה זוכר מה אמרתי?

אלי אפללו: אתן לך לדבר שוב אם את רוצה.

אלי אפללו: אל תבדקי את מה שאני זוכר.

יצחק הרצוג: היא לא דיברה, מותר לה לתקן אותך.

אלי אפללו: סליחה רבותי, אתן לה לדבר.

נסים דהן: אדוני היושב-ראש, זקנתי ושבתי בוועדת הכספים ולא ראיתי כזה מחזה.

נסים דהן: כל המומחים יושבים כאן, הם בלתי תלויים – לא קואליציה ואופוזיציה – ואומרים שהחוק כפי שהוא מוגש עכשיו להצבעה אינו חוק נכון.

נסים דהן: הוא אפילו לא הרע במיעוטו; הוא ההיפך: חוק גרוע, שייצור מעמדות ואי-שוויון בבתי הספר ובתוך האזורים.

נסים דהן: כל המומחים, כל ההורים, כל ועדי ההורים אומרים שהחוק כפי שהוא מוגש הוא לא חוק טוב.

נסים דהן: ואנחנו מתעקשים לחוקק נגד כל המומחים.

נסים דהן: מילא שמחוקקים נגד חברי הכנסת, מילא.

נסים דהן: קואליציה-אופוזיציה.

נסים דהן: אבל לחוקק חוק נגד כל אלה שישבו פה?

נסים דהן: ההורים, ועדי ההורים, נציגי ההורים, נציגי התלמידים, נציגי משרד הבריאות, המועצה לשלום הילד – הם אומרים: החוק כפי שאתם עומדים להצביע עליו הוא לא חוק טוב.

נסים דהן: ואנחנו מתעקשים להצביע עליו.

נסים דהן: אני לא מבין.

נסים דהן: עזבו בצד את האופוזיציה והקואליציה.

נסים דהן: חוקקו חוק בשביל עם ישראל.

נסים דהן: עם ישראל ישב בוועדה ואמר: החוק לא טוב, לא רוצים אותו.

נסים דהן: אז אנחנו רוצים לחוקק חוק למי שלא רוצה אותו?

נסים דהן: הם לא ישתמשו בזה, זה לא יביא להם תועלת, זה יביא להם רק צרות, כי זה עניין של תרומות ועניין של אפליה בין אזור לאזור, בין תלמיד לתלמיד, בתוך הכיתה עצמה יהיו אפליות – חלק יקבלו וחלק לא יקבלו.

נסים דהן: נחוקק חוק שהולך להשלים את התמונה, להשלים את מה שחסר בחוק ההוא.

נסים דהן: אנחנו מבקשים: תאחדו את החוקים, נדון בהם יחד.

נסים דהן: מה שהיה חסר בחוק שלה יושלם מהחוק האחר ולהיפך … את כולם, רק בשביל לתת כותרת מחר בעיתון.

אלי אפללו: תודה.

אלי אפללו: חברת הכנסת לבני, בבקשה.

אברהם-בייגה שוחט: לא נצביע.

יצחק הרצוג: גם אני ביקשתי הערה.

אברהם-בייגה שוחט: גם אני.

אלי אפללו: חברת הכנסת לבני לא דיברה, כך היא טוענת.

אלי אפללו: אתה דיברת.

חיים אורון: חבר הכנסת הרצוג, היא לא דיברה.

חיים אורון: תן לה.

אתי לבני: חבר הכנסת אורון, תודה רבה על הנדיבות.

חיים אורון: אני אומר לחבר הכנסת הרצוג, בסוף את צועקת עלי?

אתי לבני: חבר הכנסת אפללו, אני רוצה לפנות להגינות שלך, לענייניות שלך, לחברתיות שלך, לערכים שלך.

אתי לבני: אנחנו יושבים מול שני חוקים שהם שונים בתכלית.

אתי לבני: החוק שחברת הכנסת ואני חתומות עליו אומר: "כל תלמיד בישראל זכאי לקבל הזנה במסגרת יום לימודים".

אתי לבני: זה כלל.

אתי לבני: את זה הולכים לתקן.

אתי לבני: החוק של חברת הכנסת אברהם קובע סידורים מקריים במקומות מסוימים.

מוחמד ברכה: אדוני היושב-ראש, אני יוצא.

מוחמד ברכה: אל תחטוף הצבעה לפני שקוראים לי.

אלי אפללו: אני מבקש, תהיה כאן, אני הולך להצביע.

גדעון סער: סידור מיוחד – לקרוא לכל אחד.

מוחמד ברכה: אני לא רוצה שהוא יקרא לי, אתה תקרא לי.

אלי אפללו: חבר הכנסת ברכה, אני מבקש.

אלי אפללו: אני הולך להצביע אחרי דבריה – לא, בעצם יש עוד שניים שלא דיברו.

יולי תמיר: חבר הכנסת ברכה, לא תספיק.

מוחמד ברכה: אני צריך להתנצל לפני מישהו שמחכה לי.

אלי אפללו: אני מאוד מצטער, אני לא יכול לנהל את הישיבה לפי כל אחד.

גדעון סער: למה אתם מנסים לפרק את הקואליציה?

גדעון סער: לא יפה.

אלי אפללו: חבר הכנסת גדעון סער.

גדעון סער: רק אמרתי לפרוטוקול לחבר הכנסת הרצוג שלא יפה לנסות לפרק את הקואליציה.

אלי אפללו: חבר הכנסת, אני לא רוצה שתגיד לפרוטוקול, תן לה לגמור את דבריה.

יצחק הרצוג: ההערה שלך לא נכונה.

אלי אפללו: חבר הכנסת הרצוג, מה לעשות?

גדעון סער: למה אתה פוגע בי על רקע אישי?

גדעון סער: אני איעלב.

יצחק הרצוג: אתה הרי לא נעלב…

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: אתם מפריעים לה לדבר.

אתי לבני: נדמה לי שחברי הוועדה, או חלקם, לא קראו את החוק.

אתי לבני: הם אמרו שזאת עלות של 1.750 מיליארד ש"ח.

אתי לבני: יש כאן הדרגתיות, יש כאן השתתפות.

אתי לבני: יש הצעה לנקודות זיכוי.

אתי לבני: יש כל מיני פתרונות לגבי עלות החוק.

אתי לבני: צריך לדון בכך, חבר הכנסת אפללו.

אתי לבני: אי-אפשר לדחות את זה כאילו זה פח זבל ולא לדון בזה.

אתי לבני: הכנסת ביקשה אותך, כיושב-ראש הוועדה, לבוא ולדון בשני החוקים האלה.

אתי לבני: מה אתה עושה?

אתי לבני: אתה לוקח את זה וזורק לפח.

אתי לבני: למה?

אתי לבני: יש פה אינטרסים של מישהו?

אתי לבני: איזה כבוד של מישהו?

אתי לבני: יש כאן ניסיון לגשת לפתור את בעיית העוני והרעב, את בעיית הנשים ואת בעיית החינוך – שלושה דברים שהחוק הזה מביא לידי פתרון.

אתי לבני: תן לזה כבוד.

אתי לבני: מה זאת אומרת לרוץ לחוק אחר, כשיש לחץ כזה או אחר?

אתי לבני: הכנסת אמרה לך, חבר הכנסת אפללו: תדון בזה.

אתי לבני: תבוא ותראה מה העלויות, מה רוצים להשיג, אילו מטרות טובות.

אתי לבני: ראש הממשלה ביקש לתמוך בדבר הזה.

אתי לבני: מה אתה עושה לנו כאן?

אתי לבני: תכבד אותנו.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: בבקשה.

משה גפני: אני במצב מאוד מביך.

משה גפני: יש כאן הצעות חוק ראויות.

משה גפני: גם המציעות ראויות לחוקים הללו.

משה גפני: אני רוצה להיכנס לתוך הנושא עצמו.

משה גפני: קודם כול, אני רוצה להגיד שאם הממשלה לא תתמוך באחד החוקים זאת תהפוך להיות הצעת חוק תקציבית, וברור שהעלות של כל אחד מהחוקים היא למעלה מ-5 מיליון ש"ח.

משה גפני: ואז צריך רוב מיוחד במליאת הכנסת,של למעלה מ-50 חברי כנסת.

משה גפני: לכן נצטרך להגיע להסכמה כלשהי.

משה גפני: אדוני יושב-ראש הוועדה, אני לא זוכר מקרה שבו יש רצון טוב להגיע להסכמה, ולא ניתן להגיע אליה.

משה גפני: ניתן להגיע.

משה גפני: יצטרכו להתפשר, ואפשר להגיע להסכמה.

משה גפני: ואני הייתי מבקש מאוד, מאוד, להגיע להסכמה.

משה גפני: אמרתי את זה.

גדעון סער: חבר הכנסת גפני, אם אפשר להעיר לך: לעניין החוק שחוקק נגד חקיקה פופוליסטית – כאשר הממשלה מסכימה להצעת החוק, לא צריך 51 קולות, זה רק כשהממשלה מתנגדת.

משה גפני: אמרתי.

גדעון סער: לכן אז נכון רק להצעת חברת הכנסת תמיר.

אלי אפללו: זה ההבדל העיקרי בין שתי הצעות החוק.

משה גפני: אמרתי.

משה גפני: אמרתי את זה.

גדעון סער: סליחה.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, לא אאריך, זה במסגרת הצעה לסדר אפילו.

משה גפני: צריך הסכמה בכל מקרה, כי אם לא תהיה הסכמת ממשלה, יש בעיה.

משה גפני: אם יש רצון טוב, אפשר להגיע להסכמה אף שיש כאן חילוקי דעות מאוד מהותיים.

משה גפני: אפשר להתפשר.

משה גפני: ואז יוצאים מזה טוב.

משה גפני: אם חס וחלילה זה לא קורה, מבחינת הפרוצדורה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה להגיד לך מה מבחינת הפרוצדורה.

אלי אפללו: סליחה גברתי.

משה גפני: מדובר בחוק שצריך להביא לקריאה ראשונה.

משה גפני: צריך לדון בחוק.

משה גפני: וכמובן ממילא נדע גם מה ההבדל בין החוקים בכל סעיף.

משה גפני: צריך לדון בחוקים ובסעיפים שבחוקים לגופם.

משה גפני: לדעתי זה עדיין לא נעשה.

משה גפני: אולי במהלך דיון כזה נראה שניתן לגשר על חילוקי דעות.

משה גפני: דבר שני, אם יש החלטה שחוק אחד יורד, אדוני היושב-ראש, לא מצליחים לאחד את שני החוקים, או חוק אחד עובר וחוק אחר לא עובר – את שניהם אתה צריך להביא למליאת הכנסת, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: צריך להביא למליאה את החוק שעובר ולהמליץ שהמליאה תביא אותו לקריאה שנייה ושלישית,

נסים דהן: ראשונה בינתיים.

משה גפני: תאשר אותו בקריאה ראשונה ותביא אותו לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: וחוק שאיננו עובר בוועדה – אתה צריך להביא אותו למליאה ולהמליץ להפיל אותו גם במליאה.

משה גפני: כדי לחסוך את כל זה אני מציע להגיע להסכמה.

משה גפני: אני חושב שזאת הדרך, זה כבודה של הכנסת.

משה גפני: הייתי שותף הרבה פעמים לחילוקי דעות קשים בהרבה שהתפשרו בהם, והגיעו להסכמה.

אלי אפללו: תודה רבה לך.

אלי אפללו: חבר הכנסת שוחט.

אברהם-בייגה שוחט: לא הייתי בדיון היום, אבל הייתי בדיון הקודם.

אברהם-בייגה שוחט: נוח לי לדבר כי חברת הכנסת תמיר תעיד כאלף עדים שאני מאלה שמאוד סקפטיים לגבי כל המהלך.

אברהם-בייגה שוחט: אבל זכותי שתהיה לי עמדה כזאת.

אברהם-בייגה שוחט: אני במיעוט חריג בעניין.

משה גפני: לגבי שני החוקים?

אברהם-בייגה שוחט: באופן עקרוני לגבי מפעל ההזנה – אלא אם כן יש יום לימודים ארוך, כמובן, אבל אני עדיין לא רואה את יום הלימודים הארוך.

אברהם-בייגה שוחט: אבל מותר לי להיות במיעוט גדול מאוד בעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: כבר החליטו.

אברהם-בייגה שוחט: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לדבר על הפרוצדורה.

אברהם-בייגה שוחט: אני יכול להבין את חבר הכנסת אורון, למה הוא התרגז כל כך.

אברהם-בייגה שוחט: אתה הצלחת לרשום היסטוריה: להוציא אותו מוועדה אחרי 16 שנים בכנסת.

אלי אפללו: אני מתנצל, אם זה,

אברהם-בייגה שוחט: חבר כנסת כמו חבר הכנסת אורון, זה לא פשוט.

אברהם-בייגה שוחט: צריך היה להיות משהו חריג, ולדעתי הוא עוד לא היה חריג.

אברהם-בייגה שוחט: נראה לי שלא היה צריך לעשות את זה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל עשית – עשית.

אברהם-בייגה שוחט: לעצם העניין: אנחנו חיים – בחדר הזה ובכנסת – במינון בין דברים נכונים ואמיתיים לבין צרכים פוליטיים.

אברהם-בייגה שוחט: לצערי הרב, אדוני היושב-ראש, אנחנו רואים יותר מדי החלטות שנגזרות משיקולים ומתהליכים לא ענייניים.

אברהם-בייגה שוחט: יותר מדי.

אברהם-בייגה שוחט: וזה לא חשוב שהגלגל מתהפך, ויום אחד מחליפים, יום אחד מגיעים לכאן.

אברהם-בייגה שוחט: נקבעים נורמות ודפוסים שהם בלתי סבירים.

אברהם-בייגה שוחט: במליאת הכנסת, כשהיו שני חוקים, מה הבנתי מזה שתהיה ועדה משותפת?

אברהם-בייגה שוחט: הבנתי שיהיה קוורום, שינסו להגיע,

גדעון סער: הם בכלל לא עלו באותו יום.

יצחק הרצוג: מה הקשר.

אברהם-בייגה שוחט: חכה רגע.

אברהם-בייגה שוחט: סליחה.

אברהם-בייגה שוחט: מטבע הדברים, כך קרה כשבאו חוקים.

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו יושבים כרגע על חוק פנסיה חובה – אז לא יושבים על כל החוקים ומנסים לראות?

אברהם-בייגה שוחט: זה לא אומר שתמיד מגיעים להסכמה.

אברהם-בייגה שוחט: למשל, נושא התורמים הוא מבחינתי קאזוס בֵלי – חוק שבנוי על תורמים שיצטרכו לתת הזנה לילדי ישראל.

אברהם-בייגה שוחט: מבחינתי זה פוסל את כל העניין.

אברהם-בייגה שוחט: אמרתי את זה גם בוועדה לחברת הכנסת אברהם, לא הסתרתי את דעתי בעניין.

אברהם-בייגה שוחט: אבל ליצור מצב שחוק אחד עולה, לא מקיימים דיון לעומק, ויש טענות של מציעי החוק שרוצים להציג את העניין – ולמהר רק מטעמים פוליטיים, לא משום טעם אחר?

אברהם-בייגה שוחט: אנחנו מביאים את הוועדה לנורמות, ואחר כך לא יהיה אפשר לשקם אותה.

אברהם-בייגה שוחט: תאמין לי, חבר הכנסת אפללו, לא חשוב מי בשלטון, מי בקואליציה ומי באופוזיציה.

אברהם-בייגה שוחט: אסור לך לתת יד לעניין הזה.

אברהם-בייגה שוחט: אני מדבר רק על הנורמות, לא על התוכן של החוקים.

אברהם-בייגה שוחט: אני מדבר על הפרוצדורה, על המהירות, על מניע, על מה שמביא את ההחלטה.

אברהם-בייגה שוחט: אלה דברים קשים מאוד.

אברהם-בייגה שוחט: אני מציע לך לשקול את העניין.

אברהם-בייגה שוחט: חברת הכנסת תמיר הציעה לדון בעוד שבוע.

אברהם-בייגה שוחט: נבדוק.

אברהם-בייגה שוחט: אולי בסוף לא תהיה הסכמה ויעלו שתי גרסאות – או אחת תעלה ברוב בוועדה ואחת בלי רוב.

אברהם-בייגה שוחט: גם היום אפשר להצביע וזה יעלה למעלה.

אברהם-בייגה שוחט: אבל אני מציע לך לשקול שוב את העניין.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא מאוחר, לא נורא אם ייקח עוד שבוע.

אברהם-בייגה שוחט: חבר הכנסת סער גם בשבוע הבא ידע להביא את האנשים.

אברהם-בייגה שוחט: הוא עשר בעניין הזה.

אלי אפללו: ברשותך, חבר הכנסת שוחט, לא היית פה.

גדעון סער: חבר הכנסת שוחט, פעם אחת זה עבד לטובתך שאני יודע להביא את האנשים.

אברהם-בייגה שוחט: לכן אמרתי: עשר.

אלי אפללו: סליחה רבותי, זה דיון ביניכם?

אלי אפללו: אני הצעתי לחברת הכנסת תמיר לנסות להגיע לפשרה.

אלי אפללו: אני מבין שגם אחרים ניסו.

אלי אפללו: חבר הכנסת חן הציע פשרה.

יולי תמיר: אם אתה מדבר על מה שהסכמתי, תן לי להבהיר.

אלי אפללו: תני לי לדבר על מה שאני שומע.

אלי אפללו: ישבתי.

אלי אפללו: לא הייתי בחוץ.

יצחק הרצוג: הייתי שם.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: אני רואה שאין הסכמה, ואני לא חושב שצריך לעכב הצעת חוק שהממשלה תומכת בה – לעומת הצעת חוק אחרת.

אלי אפללו: אני רוצה לשמוע את מר הבר, שהגיע, להבין מה זה אומר מהבחינה התקציבית.

יצחק הרצוג: אני רוצה להגיב קודם.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: הייתי רוצה לשמוע את מר הבר, ראש אגף תקציבים, שיגיד לנו מה העלות התקציבית.

יולי תמיר: סליחה, אני רוצה להבהיר, כיוון שדיברת בשמי.

יולי תמיר: אמרת על מה הסכמתי ועל מה לא הסכמתי.

אלי אפללו: אשמח לתת לך.

אלי אפללו: שניכם תדברו, אתן לכם.

אלי אפללו: בבקשה, מר הבר.

קובי הבר: בלי להיכנס לפרטים עד הסוף, כי הוציאו אותי מישיבה אחרת, צריך להיות ברור שלשתי ההצעות – ובייחוד להצעה המרחיבה, של חברת הכנסת תמיר – יש עלויות של מאות מיליוני שקלים, אם לא מעל זה.

אתי לבני: זה כתוב כאן.

אתי לבני: לא חדש.

יצחק הרצוג: תני לו לדבר.

אלי אפללו: אבל תני לו לדבר.

קובי הבר: אין לנו אומדן מלא לגבי הסכומים, אנחנו לא יודעים איך תהיה כל ההפעלה.

קובי הבר: אני אומר זאת בצורה ברורה מאוד.

קובי הבר: היום, בתוך התהליך התקציבי – בייחוד בהסתכלות אל יישום דוח דברת – יש בעיית משאבים אמיתית, לגבי היישום.

קובי הבר: אנחנו אומרים שוב, ואמרנו זאת גם למציעים: כל הצעה כזאת חייבת להיות מתואמת עם סדרי העדיפות של הממשלה לגבי תקציבים לשנה הבאה, כך מבחינתנו לפחות.

קובי הבר: חייבים להבין את המשמעויות של ההצעות האלה.

יצחק הרצוג: זה נכון גם לגבי הצעת חברת הכנסת אברהם.

אברהם-בייגה שוחט: הוא אמר: כולם.

רוחמה אברהם-בלילא: ודאי.

קובי הבר: כל ההצעות.

קובי הבר: ודאי.

אברהם-בייגה שוחט: למה אני מתנגד, אני יודע מאיפה ייקחו את הכסף.

קריאה: לא ייקחו.

גדעון סער: יהיה פיילוט מצומצם.

רוני בריזון: מצומצם, ל-100 תלמידים.

חיים אורון: לשם כך לא צריך את החוק.

קובי הבר: גם צריך לזכור שמפתח קריטי מאוד לחוק זה היישום של יום לימודים ארוך.

קובי הבר: כך לתפיסתנו.

קובי הבר: אם אין יום לימודים ארוך זה עולם אחר של דברים שצריך להסתכל עליהם.

קובי הבר: יום לימודים אורך זה חלק מהיישום של דוח ועדת דברת.

קובי הבר: אם יהיה יישום של ועדת דברת, יהיה יום לימודים ארוך.

קובי הבר: זה עולם תוכן אחד לעומת מצב אחר.

קובי הבר: שנית, לגבי היכולת להטמיע את התהליך במשך הזמן: אומר זאת בשני משפטים.

קובי הבר: קודם כול לא יכול להיות שזאת תהיה הצעת חוק שבה הממשלה לא מעורבת, לא מפעילה, לא קובעת את סדרי העדיפויות.

קובי הבר: אני מניח שגם בעיניכם זה סביר שכשהילדה שלי תהיה בכיתה א' היא לא תצטרך סבסוד של 100% ואפילו לא 50%.

גדעון סער: על זה אין ויכוח.

חיים אורון: על זה אין שום ויכוח.

חיים אורון: בשני החוקים זה כתוב.

גדעון סער: החוק הזה אוניברסלי.

אתי לבני: אבל יש תשלומי הורים.

חיים אורון: זה כתוב כאן במפורש.

קובי הבר: באחד מתשלומי ההורים יש הגבלה, לפחות באחד החוקים.

אתי לבני: עד 100 ש"ח.

אתי לבני: אפשר לשנות את זה ל-120 ש"ח.

חיים אורון: כתוב במפורש.

חיים אורון: גדעון, לא קראת את החוק.

חיים אורון: תגיד את האמת.

גדעון סער: למה אתה אומר את זה?

חיים אורון: כי אני חושב שלא קראת את החוק.

גדעון סער: למה, חבר הכנסת אורון, עכשיו אתה כבר פוגע בי באופן אישי.

חיים אורון: אני פוגע בך באופן אישי, לא קראת את החוק.

גדעון סער: חבר הכנסת אורון, זה נרשם בפרוטוקול.

גדעון סער: אתלונן בוועדת האתיקה.

חיים אורון: תודיע לפרוטוקול.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: בבקשה, חברי הכנסת.

אברהם-בייגה שוחט: בארצות-הברית…

יצחק הרצוג: …

אלי אפללו: חבר הכנסת הרצוג, אתם מנהלים ביניכם דיון.

קובי הבר: רק משפט אחד.

קובי הבר: יש מקומות שאנחנו אומרים שיהיה בהם יום לימודים ארוך.

קובי הבר: ואם באותם מקומות ההורים יכולים לממן את זה, הם יממנו את זה במאת האחוזים.

קובי הבר: אין סיבה שזה לא יהיה כך.

חיים אורון: זה כתוב בחוק.

קובי הבר: באחד החוקים, שרק העפתי בו מבט,

חיים אורון: אבל לא קראת את החוק.

קובי הבר: רגע, חבר הכנסת אורון, יש שם מגבלה של 100 ש"ח.

גדעון סער: אבל המפעל הוא אוניברסלי.

גדעון סער: זאת השאלה.

גדעון סער: לא ההשתתפות.

גדעון סער: הוא לא צריך,

אלי אפללו: חבר הכנסת סער, אי-אפשר כך.

אלי אפללו: אני מבקש ממך להפסיק עם זה.

אתי לבני: אנחנו עונים לו.

אלי אפללו: לא, תנו לו לגמור.

קובי הבר: בסעיף 4(ב) בהצעת החוק של חברת הכנסת אברהם כתוב "התשלום האמור בסעיף קטן (א) לא יעלה על סך של 100 ש"ח בחודש עבור תלמיד".

רוחמה אברהם-בלילא: זה לא בהצעה שלי, זה בהצעה של חברת הכנסת תמיר.

אתי לבני: נכון, כתוב 100 ש"ח.

אתי לבני: על זה אפשר לדון.

אתי לבני: בדיוק על זה.

אלי אפללו: סליחה, גברתי.

אתי לבני: אני מסבירה לו.

אלי אפללו: אל תסבירי לו, תני לו לקרוא.

קובי הבר: נכון, זה בהצעת החוק של חברת הכנסת תמיר, צודקת.

קובי הבר: יש כאן הרבה מאוד דברים.

קובי הבר: זה מסוג הצעות החוק שבהן שהממשלה חייבת להיות לא רק המתאמת אלא המובילה שלהם.

חיים אורון: 140 ש"ח בחודש.

חיים אורון: 20 ארוחות כפול 7 ש"ח זה 140 ש"ח.

חיים אורון: אז נתווכח.

חיים אורון: עזבו, לא למדתם את החוק.

חיים אורון: זה בסדר, כי לא ידעת.

חיים אורון: אבל מה שהערת עכשיו, אם זה 100 ש"ח – אני אומר שהעלות לילד היא 140 ש"ח.

קובי הבר: זאת אחת ההערות.

אברהם-בייגה שוחט: זה לא הוויכוח כרגע.

אברהם-בייגה שוחט: אני בדעתך, מר הבר.

אלי אפללו: בסדר.

אלי אפללו: מייד נלך להצבעה.

אלי אפללו: חברת הכנסת תמיר.

אתי לבני: חשבנו שאנחנו משכנעים אותך.

אתי לבני: זה לא מכובד?

אלי אפללו: אני מודה לך שניסית לשכנע אותי.

אלי אפללו: אני מאוד מודה לך.

אלי אפללו: רבותי, תנו לחברת הכנסת תמיר לדבר.

יולי תמיר: דבריו של נציג האוצר,

אלי אפללו: חבר הכנסת איוב קרא, שב בבקשה.

איוב קרא: אני לא מצביע.

אלי אפללו: בסדר.

אלי אפללו: אני מודה לך.

איוב קרא: אם אתה רוצה, אצביע.

אלי אפללו: לא, רק אמרתי.

אלי אפללו: חברת הכנסת תמיר, אם את רוצה לסיים את דברייך,

יולי תמיר: אני רוצה.

אלי אפללו: כן, אבל את מנהלת משא ומתן את מי להביא.

יולי תמיר: חבר הכנסת אפללו, דברי נציג האוצר מעידים שהאוצר לא מכיר את החוק.

יולי תמיר: הם לא קראו.

קובי הבר: אמרתי על עצמי.

קובי הבר: יש נציג שמכיר את החוקים.

אלי אפללו: הוא היה, הוא דיבר.

אלי אפללו: אגב, היועצת המשפטית אומרת שכדי להביא את זה להצבעה – לפני כן צריך הערכה מדויקת מהאוצר, והיא עוד איננה.

יולי תמיר: לכן, וזאת גם היתה מטרת הוועדה, אנחנו מבקשים שיח ושיג רציני עם האוצר ועם נציגיו.

יולי תמיר: גם אמרתי לחבר הכנסת חן שזה מקובל עלי: נשמח לשבת עם האוצר – כולל תיאום עם משרדים אחרים.

יולי תמיר: זאת היתה מטרת הוועדה: שהתיאום הזה, שהדיון הזה, יתקיים.

יולי תמיר: הוא עוד לא התקיים.

יולי תמיר: בא נציג האוצר, והוא מתבלבל בין החוקים כי הוא לא ראה אותם.

אלי אפללו: אל תתערב.

גדעון סער: אמרתי משהו?

אלי אפללו: לא, גם אל תגידו.

יולי תמיר: גם דברים אחרים נאמרו כאן, שהיו לא נכונים ולא מדויקים, מעידים שלא היה דיון.

יולי תמיר: חברת הכנסת אברהם אומרת שתיאמה עם האוצר.

יולי תמיר: גם חברת הכנסת לבני ואני מוכנות לשבת אתם.

יולי תמיר: אין שום בהילות לעשות את המהלכים האלה בלי שנשב, נדבר, נתאם.

יולי תמיר: אנחנו נשמע.

יולי תמיר: כמו שאמר חבר הכנסת אורון, אולי נגיע להסכמה ואולי לא.

יולי תמיר: אבל נעשה כאן מהלך שלא מאפשר את ההידברות כפי שהיה ראוי שתינתן.

אלי אפללו: תודה.

אלי אפללו: שמעתי את כל חברי הכנסת.

יצחק הרצוג: יש לי הערה, הבטחת לי.

אלי אפללו: תן לי רגע לגמור את דברי.

אלי אפללו: תן גם לי לדבר.

אלי אפללו: שמעתי אותך.

אלי אפללו: אם הערה קצרה, שוב, בבקשה.

אלי אפללו: אבל לא עוד פעם.

יצחק הרצוג: אני רוצה להגיד שני דברים: קודם כול, דע לך, בסך הכול דנו פעם או פעמיים בחוק.

יצחק הרצוג: עבודת החקיקה של נושא מסובך כל כך היא ירידה לפרטים.

יצחק הרצוג: עוד לא ירדנו לפרטים, אפילו.

אלי אפללו: שמעתי את זה שלוש פעמים.

יצחק הרצוג: שנית, אני אומר לך, אדוני היושב-ראש, ואתה מכיר את זה טוב מכולם: יש קוד התנהגות בוועדה.

יצחק הרצוג: אף אחד לא ידע שהיום יבוא להצבעה בצורה כזאת.

גדעון סער: כולם פה.

יצחק הרצוג: תן לי לדבר, אתה לא יושב בוועדה הזאת מבוקר עד לילה.

יצחק הרצוג: אמרתי גם לך, חבר הכנסת סער, יש לנו קודים של התנהגות בוועדה הזאת שגם היושב-ראש וגם אתם נהנים מהם.

יצחק הרצוג: אבל תנו לנו למצות את הליך ההידברות בתוך הוועדה, כמקובל במקרים האלה.

יצחק הרצוג: זה הכול.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: היות שיש כאן שתי הצעות חוק שונות, אחת שנתמכת על-ידי הממשלה ואחת שעוד אין לה הערכה תקציבית ועוד לא נתמכת על-ידי הממשלה,

שגית אפיק: גם לשנייה צריך הערכה תקציבית.

שגית אפיק: לשתיהן.

גדעון סער: הממשלה לא מתנגדת.

אלי אפללו: אבל הממשלה לא מתנגדת.

אלי אפללו: סליחה רבותי.

אלי אפללו: חבר הכנסת הרצוג, אני יכול לדבר?

אלי אפללו: אני רוצה להביא להצבעה את הצעת החוק.

טמיר כהן: הצעת חוק ארוחה חמה,

מוחמד ברכה: תגיד למה אתה מתכוון, לכל ההצעות?

שגית אפיק: מעלים רק אחת?

אלי אפללו: בשנייה נמשיך לדון.

חיים אורון: המציעים מבקשים להצביע עליה.

אלי אפללו: אבל אני לא חייב להביא את זה להצבעה.

רשף חן: את רוצה להצביע, חברת הכנסת תמיר?

רשף חן: למה לך?

חיים אורון: כן, רוצים להצביע.

יולי תמיר: אנחנו רוצים להצביע.

אברהם-בייגה שוחט: אם המציעים רוצים, נצביע.

שגית אפיק: יש לך סמכות להחליט, אתה רשאי להעלות את שתיהן.

אלי אפללו: סליחה, אני לא חייב להביא את שתיהן.

אלי אפללו: חברת הכנסת תמיר אמרה שלא דנו מספיק בהצעת החוק שלה, וגם חלק מהחברים אמרו.

חיים אורון: היא שינתה את דעתה.

חיים אורון: היא רוצה להצביע עליהן יחד.

יולי תמיר: קיבלתי את עמדת חבר הכנסת אורון.

אברהם-בייגה שוחט: היא רוצה הצבעה.

אלי אפללו: אל תפריע לי.

אלי אפללו: שמעתי את דעתה ואני מקבל את ההחלטה שלי.

אלי אפללו: אני היושב-ראש ויש לי סמכות להחליט.

אברהם-בייגה שוחט: יש גבול למה שאתם עושים, אתה רוצה – תפיל.

יצחק הרצוג: אגב, לא צירפת הערכה תקציבית לשני החוקים.

יצחק הרצוג: זה תנאי בסיס.

שגית אפיק: כדי לפרסם לקריאה ראשונה, לפי סעיף 138א צריך לקבל הערכה תקציבית לכל אחת מההצעות.

אלי אפללו: מה ההערכה התקציבית, אם יש?

נסים דהן: בכתב, זה צריך להיות בכתב, מסודר, על-ידי האוצר.

אלי אפללו: מי אמר שזה צריך להיות בכתב?

נסים דהן: בכתב, בוודאי, התחייבות אוצרית.

סמדר אלחנני: יש המסמך שלי.

מוחמד ברכה: למה אתה מסכים למלא את התפקיד הזה?

מוחמד ברכה: אתה מבזה את עצמך.

אלי אפללו: חבר הכנסת ברכה, אני לא מבזה, אני שואל את השאלות שאני רוצה לדעת.

מוחמד ברכה: בשבוע הבא, זהו.

אברהם-בייגה שוחט: לא יכולים לא להצביע אם היא רוצה.

אברהם-בייגה שוחט: שזה יעלה למליאה.

אלי אפללו: יש כאן יועצת משפטית, והיא תגיד מה צריך לעשות על-פי החוק.

אלי אפללו: אנהג על-פי מה שהיא מייעצת לי.

אלי אפללו: בסדר, רבותי?

אלי אפללו: אני חושב שהיא צריכה להגיד לי איך לנהוג.

שגית אפיק: מה השאלה?

אלי אפללו: האם צריך הערכה תקציבית?

שגית אפיק: בלי קשר לשאלת ה-5 מיליון, כשיש הסכמה ממשלתית אין צורך ברוב של 51.

שגית אפיק: אבל לפי סעיף 138א לתקנון, כשמפרסמים הצעת חוק לקריאה ראשונה אנחנו נוהגים – וכך היה תמיד – לכתוב הערכה תקציבית מטעם האוצר.

שגית אפיק: זה לא חייב להיות בכתב.

אורי שוסטרמן: צריך גם מקור.

אורי שוסטרמן: גם זה לא נמצא.

שגית אפיק: נכון.

יצחק הרצוג: נכון.

יצחק הרצוג: נדחה את זה ביום.

מוחמד ברכה: איזו בושה.

אלי אפללו: סליחה, אל תנהל לי.

אלי אפללו: אני רוצה לשאול את האנשים.

אלי אפללו: בבקשה, גב' אלחנני.

סמדר אלחנני: קשה היה להכין את שתי ההצעות – הערכה תקציבית לשתיהן יחד.

סמדר אלחנני: לגבי הצעת החוק אחת, המרחיבה, זה פשוט מאוד: סך כל הילדים.

סמדר אלחנני: הצעתי את זה מודולרי:

סמדר אלחנני: אפשר לכלול רק ילדים בחינוך היסודי, אפשר לכלול גם את חטיבות הביניים והסך הכול.

סמדר אלחנני: הסכומים פשוטים וכתובים לפניכם.

סמדר אלחנני: לפני כן, ברגע שמפרידים לפי מאפיין סוציו-אקונומי כלשהו, כפי שרוצה חברת הכנסת אברהם, ביקשתי לקבל נתונים, שקיימים היום במערכת, של מה שנקרא עשירוני טיפוח.

אברהם-בייגה שוחט: מי צריך לתת הצעה?

אברהם-בייגה שוחט: אגף תקציבים, לא סמדר.

סמדר אלחנני: קודם אני מדברת.

אלי אפללו: אחר כך אגף תקציבים.

סמדר אלחנני: יש משהו שנקרא עשירוני טיפוח.

סמדר אלחנני: אפשר לעשות את החוק הזה מודולרי: להחליט לפי העלויות, לפי כמה כסף שיש – ובכל פעם להוסיף עשירון טיפוח.

סמדר אלחנני: הנתון הזה לא זמין במערכת הגלויה של נתוני משרד החינוך.

סמדר אלחנני: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ביקשה שאעשה את זה עם משרד החינוך.

סמדר אלחנני: משרד החינוך מכין לי את העבודה הזאת: מטריצה של חינוך יסודי, חינוך בחטיבת הביניים ועשירוני טיפוח.

סמדר אלחנני: זה מאפיין מדויק יותר ממה שנהגנו להשתמש בו פעם – אשכול סוציו-אקונומי.

סמדר אלחנני: הם לא יכלו להכין לי את החומר לישיבה הזאת.

סמדר אלחנני: לגבי מקור – וכאן, אם תרשו לי, אני מבקשת 30 שניות על מקורות.

סמדר אלחנני: מערכת קצבאות הילדים ספגה קיצוץ אדיר בשנתיים האחרונות.

סמדר אלחנני: אני מדגישה את זה.

סמדר אלחנני: אני מתייחסת רק לנקודת זיכוי בגין כל ילד, לא לעניין של קצבה גדולה פי ארבעה בילד הרביעי או החמישי או כל זה.

סמדר אלחנני: הדוגמה שאני נותנת תמיד היא זאת: גבר נשוי שיש לו אישה שאינה עובדת מקבל בגינה נקודת זיכוי שלמה – היום זה 178 ש"ח.

סמדר אלחנני: עשיתי חישוב כמה מאותו קיצוץ בקצבאות הילדים בביטוח הלאומי אפשר לייחס לזה שעברו מ-178 ש"ח ל-120 ש"ח בגיל ילד ראשון ושני וילד חדש – ויש 1.6 מיליון ילדים כאלה במערכת.

סמדר אלחנני: רק המקור הזה, שאפשר לצבוע, בקצבאות הילדים הוא 1.1 מיליארד ש"ח.

אורי שוסטרמן: זה לא מקור.

אורי שוסטרמן: זה לא מקור.

סמדר אלחנני: אגף התקציבים רשאי,

אלי אפללו: זה לא הדיון.

רשף חן: ההצעה שהממשלה מסכימה לה אינה תקציבית, קראו את החוק.

חיים אורון: גם בהצעה כזאת צריך עלות וגם מקור.

חיים אורון: אומנם זה לא חשוב אבל צריך לרשום עלות וגם מקור.

נסים דהן: העלות חייבת להיות בכתב.

אלי אפללו: רבותי, שמעתי.

אלי אפללו: תודה רבה לסמדר.

אלי אפללו: נשמע את אגף התקציבים.

אלי אפללו: בבקשה.

שגית אפיק: היא לא חייבת להיות בכתב.

רשף חן: אגב, זה חל גם על חוק.

רשף חן: ...

חיים אורון: הפלתם אותו אתמול.

אלי אפללו: סליחה, חבר הכנסת רשף חן, חבר הכנסת אורון.

אלי אפללו: חבר הכנסת גפני.

אלי אפללו: אתם רוצים לשמוע אותו?

אלי אפללו: לחלק אולי לא נוח לשמוע אותו.

אורי שוסטרמן: אתייחס כרגע להצעת החוק של חברת הכנסת אברהם.

אורי שוסטרמן: כמובן, אי-אפשר לקבוע הערכת עלות מדויקת כי נאמר בהצעת החוק שתהיה חלוקה לפי קריטריון סוציו-אקונומי כזה או אחר אבל כמובן לא נאמר איפה חותכים את זה: 20% מהאוכלוסייה, 15% מהאוכלוסייה?

אורי שוסטרמן: אי-אפשר לקבוע עלות ספציפית.

אורי שוסטרמן: מה שברור הוא שמבחינת סדרי גודל, אם מדובר ב-100,000 תלמידים, העלות לשנה,

אלי אפללו: רק רגע, שקט.

יולי תמיר: זאת העוזרת האישי שלי, מותר לה להגיד לי משהו?

אלי אפללו: לא, לא נהוג, מה לעשות.

אורי שוסטרמן: רק לסבר את אוזניהם של חברי הכנסת, כל 100,000 תלמידים – זאת עלות של כ-200 מיליון ש"ח בשנה – וכרגע ההערכה היא של 10 ש"ח למנה; אם זה פחות, כמובן זה יפחת במעט – ושל 200 ימי לימודים בשנה, שהם יקבלו ארוחה אחת ביום.

יולי תמיר: אדוני, הנתון כבר לא מדויק, אני רוצה להעיר.

אלי אפללו: תעירי כשהוא יגמור.

יולי תמיר: אני רק מדברת.

יולי תמיר: ..

מוחמד ברכה: כל אחד יכול לעשות את זה.

מוחמד ברכה: באמת, זה אלתור.

אלי אפללו: חבר הכנסת ברכה, זה לא אלתור, זה בדיוק מה שצריך להיות.

אורי שוסטרמן: חבר הכנסת ברכה, זה בדיוק לפי העלויות שמשרד החינוך משלם היום בפנימיות היום, מה שנקרא.

יולי תמיר: הוא לא מבין את החומר.

יולי תמיר: שם לומדים אחרת מתלמידים רגילים.

אורי שוסטרמן: מה זה שייך, אני מדבר רק על הארוחות.

אורי שוסטרמן: זה לא שייך.

חיים אורון: מי מת, כמו ששואלים, מה קרה בדיון הזה היום?

אלי אפללו: אתם לא נותנים לי לנהל דיון.

אברהם-בייגה שוחט: אתה יודע, רוצים מהר להעביר.

אתי לבני: אין נתונים לדיון הזה.

אתי לבני: זה לא שלא נותנים לך לנהל.

אתי לבני: כל אחד זורק.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: תסיים.

רוני בריזון: ....

אברהם-בייגה שוחט: רוצים שזה יהיה בשנת הלימודים.

אורי שוסטרמן: ...

אלי אפללו: באמת.

אלי אפללו: אי-אפשר שיהיה משא ומתן בין מר שוסטרמן לגב' אלחנני.

אלי אפללו: הם רוצים לשמוע את הדברים.

אלי אפללו: חברת הכנסת תמיר, אם זה לא מעניין אותך, הנתונים, ואת רק קופצת להגיד הערה – כך לא נוכל להמשיך.

אורי שוסטרמן: אגב, אם חברת הכנסת תמיר התייחסה ל-184 יום בשנה, זה לא אלתור.

אלי אפללו: אל תענה לה בבקשה.

אלי אפללו: אני מבקש.

אורי שוסטרמן: חשוב לי להדגיש את זה.

אלי אפללו: תקשיב לי, אני מנהל את הישיבה פה.

אלי אפללו: תענה למה שדיברנו, ואל תיתן תשובות לאף חבר כנסת עד שהוא לא ישאל שאלות.

אלי אפללו: זה בדיוק מה שרוצים לעשות, להמשיך, לא לתת למצות את הדיון הזה, כשלא נוח.

אורי שוסטרמן: העלות התקציבית נגזרת באופן ישיר ממשתנה אחד, שלא קיים כרגע בהצעת החוק: על איזה פלח מהאוכלוסייה יוחל החוק.

אורי שוסטרמן: דיברתי על 100,000 תלמידים רק כדי להדגים.

אורי שוסטרמן: אם יהיו 200,000 – מכפילים.

אורי שוסטרמן: צריך להבין את העלויות.

אורי שוסטרמן: כרגע, כפי שאני קורא את הצעת החוק, אין בה מקור תקציבי שאפשר להצביע עליו בצורה מדויקת.

אלי אפללו: זה מקובל, גברתי?

שגית אפיק: כן.

מוחמד ברכה: אין חובה להצביע על מקור?

אברהם-בייגה שוחט: אין מקור.

שגית אפיק: לפי התקנון חברת הכנסת צריכה לציין מהיכן המקור שהיא מציעה.

חיים אורון: מהרזרווה.

רוחמה אברהם-בלילא: אחד המקורות הוא קרן רש"י... והיא מוכנה ללכת עם העניין הזה.

רוחמה אברהם-בלילא: מהצד השני יש הנושא של משרד ראש הממשלה – מהאוצר.

רוחמה אברהם-בלילא: על זה נשב בהמשך, לקראת קריאה שנייה ושלישית.

רוחמה אברהם-בלילא: כל מה שאני יכולה להצהיר לפרוטוקול הוא שהמשך הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית יהיה בתיאום מלא עם הממשלה.

רוחמה אברהם-בלילא: תודה רבה, אדוני.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: אני מעלה להצבעה.

חיים אורון: את שני החוקים או חוק אחד?

אלי אפללו: קודם אני מעלה את החוק הזה.

אלי אפללו: אחר כך, אם היא תרצה, נמשיך.

חיים אורון: תקראו לחבר הכנסת נסים דהן.

חיים אורון: הוא פה.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: אל תפריע לי באמצע ההקראה.

אלי אפללו: אני מבקש.

טמיר כהן: ההצבעה מתייחסת להצעת חוק ארוחה יומית לתלמיד התשס"ד-2004, שסימונה פ/1937.

אלי אפללו: מי בעד ההצעה, שירים את היד בבקשה.

אלי אפללו: תשעה בעד.

אלי אפללו: מי נגד?

אלי אפללו: שלושה.

אלי אפללו: מי נמנע?

אלי אפללו: אין נמנעים.

אלי אפללו: תודה רבה.

אלי אפללו: הצעת החוק הועברה.

רוני בריזון: תודה.

יולי תמיר: רגע, אני מבקשת להצביע גם על ההצעה הזאת.

אלי אפללו: עכשיו רוצים להעלות את ההצעה השנייה, הצעת חברת הכנסת תמיר.

אלי אפללו: האם יש הערכה תקציבית?

יולי תמיר: היא נמסרה על-ידי גב' אלחנני.

אלי אפללו: אמרתם שהיא לא הגוף שיכול לתת.

סמדר אלחנני: ועוד איך אני יכולה לתת.

אלי אפללו: סליחה, תנו לי לנהל את זה.

אלי אפללו: סליחה גברתי, שבי.

אלי אפללו: אודה לך.

מוחמד ברכה: ההערכה היא 10 ש"ח כפול מספר התלמידים.

אלי אפללו: כשהיה לא נוח לאופוזיציה אמרו שגב' אלחנני לא יכולה לתת הערכה.

אלי אפללו: אני רוצה שהוא ייתן את ההערכה.

אברהם-בייגה שוחט: מה שאמר מר שוסטרמן.

אורי שוסטרמן: אבל כאן מדובר בכל המערכת.

אורי שוסטרמן: ההערכה של גב' אלחנני בהחלט מקובלת.

אלי אפללו: מה הסכום?

סמדר אלחנני: 1.750 מיליארד ש"ח.

אברהם-בייגה שוחט: זה אם זה יחול על כל התלמידים.

אברהם-בייגה שוחט: כי גם כאן יש הדרגתיות, ויש תשלומי הורים.

חיים אורון: היות שאנחנו דנים בחוק בלי לקרוא אותו, כולל האוצר – זאת התקדמות רצינית – אני רוצה לומר שיש סעיף התחלה בהדרגה.

אלי אפללו: שקט, אתם מפריעים לו לדבר.

חיים אורון: עלות החוק זהה לעלות החוק הקודם: 200 מיליון ש"ח על כל 100,000 תלמידים, בהתאמה להדגרת הביצוע של החוק.

אברהם-בייגה שוחט: ותשלומי ההורים.

חיים אורון: נכון.

אורי שוסטרמן: אבל כאן נאמר שנקודת הסיום תהיה על כל הילדים.

אורי שוסטרמן: בהצעת חברת הכנסת אברהם לא מדובר על זה שבסופו של דבר זה יחול על כולם.

חיים אורון: גם אצל חברת הכנסת אברהם שני שרים יכולים להחיל את זה על כל הארץ.

אורי שוסטרמן: זה לא מחויב מהצעת החוק.

חיים אורון: סליחה, כך כתוב.

רוחמה אברהם-בלילא: לא נכון.

חיים אורון: רגע, אני מדבר.

חיים אורון: שהאוצר יגיד שהצעת החוק מוגבלת ל-100,000 תלמידים.

אלי אפללו: תודה.

חיים אורון: מה תודה?

חיים אורון: סליחה.

אורי שוסטרמן: מה זה "האוצר יגיד"?

אלי אפללו: אני רוצה להעלות את זה להצבעה.

אלי אפללו: רוצים להעלות את זה להצבעה או לא?

יצחק הרצוג: כן.

נסים דהן: כן.

אלי אפללו: אז תנו לי להעלות את זה להצבעה.

אתי לבני: למה?

אתי לבני: חכי עוד שבוע.

אלי אפללו: אתם יודעים מה שאתם עושים?

אלי אפללו: ....

קריאה: ...

גדעון סער: מה זה?

גדעון סער: חשבתי שכבר עשר שנים אי-אפשר להשתמש בשורש הזה.

נסים דהן: למה אסור?

נסים דהן: רק נגד ראש ממשלה אסור.

נסים דהן: נגד חבר כנסת זה עוד מותר.

גדעון סער: חשבתי שהופקו הלקחים.

אלי אפללו: אם אני רוצה להעלות את זה להצבעה, אני צריך לשאול את המציעה, שאמרה שהיא מתנגדת להעלות את זה להצבעה.

אלי אפללו: אני רוצה לשמוע את דעתה.

יולי תמיר: קיבלתי את דעת חבר הכנסת אורון, אני בעד.

יצחק הרצוג: הצבעה בבקשה.

אלי אפללו: סליחה.

אלי אפללו: מה, אתה מנהל לי את הישיבה?

יצחק הרצוג: כן.

אלי אפללו: אתה לא מנהל לי את הישיבה.

אלי אפללו: חבר הכנסת סער, אמרת שאתה רוצה לומר משהו לפני כן.

גדעון סער: לא.

גדעון סער: נשמע את דעתה של היועצת המשפטית.

אלי אפללו: אני רוצה לשמוע את דעתה של היועצת המשפטית, מה יש לה להגיד בעניין, בבקשה.

שגית אפיק: פורמלית יש לך כיושב-ראש סמכות להחליט שלא להעלות את ההצעה הזאת היום.

שגית אפיק: אני חושבת שזה יהיה קצת מוזר לנוכח הדיון שהתקיים כאן, אבל זאת הסמכות.

גדעון סער: מה מוזר?

שגית אפיק: זאת הסמכות שלך.

שגית אפיק: התקיים דיון בשתי ההצעות.

שגית אפיק: יש לך סמכות להחליט שלא להעלות את אחת ההצעות להצבעה.

יצחק הרצוג: אבל את חושבת שזה מוזר?

שגית אפיק: כן, אמרתי שמאחר שהדיון היה בשתי הצעות החוק בוועדה, אני חושבת שמן הראוי היה להעלות את שתיהן להצבעה, אבל זאת החלטה שלך, יש לך הסמכות לך.

רוני בריזון: זה יהיה הדבר היחיד המוזר פה?

רשף חן: כמו בוועדת הכנסת, התקנון אומר דבר אחד, אבל הוועדה יכולה לעשות מה שהיא רוצה.

שגית אפיק: רק אציין שאם ההצעה תעלה ותוסר מסדר היום, היא תעלה למעלה בנוסח הטרומי שלה.

אלי אפללו: בסדר.

אלי אפללו: אני מעלה להצבעה את הצעת החוק של חברת הכנסת יולי תמיר.

טמיר כהן: מדובר בהצעת חוק הזנה במוסדות חינוך, התשס"ד-2003, שסימונה פ/1493.

אתי לבני: אני לא חברת ועדה, אני עוזבת.

מוחמד ברכה: הצבעת לפני רגע.

אתי לבני: לא.

אלי אפללו: אני מקיים הצבעה.

אלי אפללו: מי בעד ההצעה?

אלי אפללו: שישה.

אלי אפללו: מי נגד?

אלי אפללו: שבעה.

חיים אורון: איפה גילה פינקלשטיין?

אלי אפללו: מי נמנע?

אלי אפללו: אין נמנעים.

אלי אפללו: לא אושרה הצעת חברת הכנסת תמיר.

אלי אפללו: אני מודה לכם.

אלי אפללו: הישיבה נעולה.