הוועדה המשותפת לוועדת החינוך ולוועדת הכספים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 4, 2003-05-20 09:00

אילן שלגי: אני פותח את הישיבה.

אילן שלגי: אני מברך את סגן שרת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת צבי הנדל.

אילן שלגי: בדרך כלל אני מאוד משתדל לפתוח ישיבות בזמן, ואני אומר את זה משום שיש פה גורמים שחוזרים לישיבות שלנו.

אילן שלגי: מה שאנחנו נעשה בעתיד זה שפשוט הדלת תהיה סגורה, ורק חברי הכנסת יוכלו להיכנס אחרי פתיחת הישיבה.

אילן שלגי: אני מאוד מבקש שננסה לעמוד בזמנים.

אילן שלגי: אבקש מסגן שרת החינוך ואנשי משרד החינוך להציג את הנושא העומד על סדר היום: קביעת תשלומי הורים לשנת הלימודים התשס"ד.

אילן שלגי: יש פה על השולחן עותקים מתכתובת שלי עם השרה.

אילן שלגי: ב-10 במרס כתבתי לשרה וביקשתי להעביר את הבקשה של משרד החינוך אלינו.

אילן שלגי: תשובת השרה מיום 27 במרס אומרת שהשרה מציעה להקפיא את התשלומים ולהשאירם כמו בשנה הקודמת.

אילן שלגי: במכתבי לשרה מיום 27 באפריל ביקשתי את לוח התשלומים והודעתי שבישיבה הזאת אנחנו נדון גם בנושא של אכיפת משרד החינוך את לוח התשלומים המאושר על ידי הוועדה.

אילן שלגי: אתמול, אחרי ששאלנו מדוע לא קיבלנו את הלוחות, קיבלנו את הלוחות מהשנה שעברה – גם הם צורפו פה – וועדת החינוך והתרבות מתבקשת לאשר את התשלומים בתעריפים על פי החלוקה שמופיעה פה, גם בשנה הזאת.

אילן שלגי: דא עקא, אתמול נתגלגל לידיי גם מכתב של מרכז השלטון המקומי שמופנה למשרד החינוך – הוועדה לא מכותבת בו - ובו בקשה לאיזושהי תוספת של אגרת שירותים נוספים.

אילן שלגי: אינני יודע אם משרד החינוך השיב על המכתב הזה – לא ראיתי תשובה – ובכל מקרה אני מתכוון להמליץ לוועדה שלא לאשר תוספת זאת או כל תוספת אחרת.

אילן שלגי: אני מניח שגם משרד החינוך אינו ממליץ כן, משום שמכתבה של השרה מדבר על זה שאנחנו נקביל את התשלומים לתשלומים בשנה שעברה.

אילן שלגי: אנחנו בוודאי ערים לזה שהנושא של תשלומי ההורים הוא בעצם איזשהו מס רגרסיבי שמשמעותו לגבי החלשים גדולה יותר, ואולי גם ארשה לעצמי להזכיר לעצמנו שיש במדינת ישראל חוק המכונה "חוק חינוך חינם", והחוק הזה מדבר על כך שמי שזכאי לחינוך חינם – לא ידרשו בעדו דמי הרשמה או כל תשלום אחר.

אילן שלגי: עם זאת לשר יש סמכות לגבות תשלומים.

אילן שלגי: אישור השר וקביעת שיעור התשלומים והחזר ההוצאות בידי השר טעונים אישור ועדת החינוך והתרבות של הכנסת, וועדת החינוך והתרבות של הכנסת, ראשית, לא תאשר תשלומים מעבר לתעריפים שהיו בשנה שעברה; ושנית, לא תאשר תשלומים לפני שהיא תשתכנע שכל נושא האכיפה מטופל בצורה המרבית ושמשרד החינוך והתרבות נותן את דעתו על כך, ואנחנו גם נרצה לשמוע איך.

אילן שלגי: בבקשה.

יוסי שריד: אם אני לא טועה, השרה פתחה את הקדנציה שלה בהודעה שלא יהיו תשלומי הורים בכלל, ואם אני לא טועה – וכשאני אומר "אם אני לא טועה", הכוונה שאני לא טועה - היא גם הודיעה שהיא לא תשלום ולו אגורה אחת לבית-הספר שבנה לומד בו, כדי לשמש דוגמה אישית.

צבי הנדל: - - -

יעל פרבר: - - -מעבר למותר.

אילן שלגי: אשמח לשמוע את עמדת השרה באמצעות סגן השרה.

יוסי שריד: לא, לא מעבר למותר - - -

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, היות שממילא נצטרך, ככל הנראה, לקיים ישיבה נוספת בנושא הזה, אולי נבקש מהשרה שתעשה מאמץ ותבוא בעצמה.

אילן שלגי: חבר הכנסת וסגן השרה צבי הנדל, בבקשה.

צבי הנדל: ראשית, אתה מאוד פוגע בי.

צבי הנדל: אני לא ממלא את מקומה היטב?

אילן שלגי: לא, הוא התייחס אישית לשרה.

צבי הנדל: יש לי כל הכבוד וההערכה לחבר הכנסת יוסי שריד, אבל ה"פלירט" הזה בין שר החינוך לשעבר לבין שרת החינוך בהווה לא התחיל היום, וקרוב לוודאי שגם לא ייגמר מחר.

יוסי שריד: - - -

צבי הנדל: ברשותך, הייתי מבקש מד"ר סמוכה שממונה על התחום הזה – לפתוח, ואני אשלים בכמה מילים.

אילן שלגי: ד"ר סמוכה, בבקשה.

ד"ר יאיר סמוכה: כולנו יודעים שתשלומי הורים הם כורח הכרחי.

ד"ר יאיר סמוכה: המשרד היה שמח להיפטר מתשלומי ההורים.

ד"ר יאיר סמוכה: הצענו לאוצר במספר רב מאוד של ועדות - הן על ידי תוספת מזערית של 0.4 פרומיל לביטוח הלאומי, הן במע"מ - לגבות את הכסף מכלל האזרחים ולפטור את ההורים.

ד"ר יאיר סמוכה: במצב הנוכחי אין ברירה אלא לגבות את התשלומים.

ד"ר יאיר סמוכה: אבל המשרד שואף למזער אותם למינימום ההכרחי.

ד"ר יאיר סמוכה: על כן, למעשה כל תשלומי החובה בוטלו לחלוטין.

ד"ר יאיר סמוכה: היום נשאר רק תשלום אחד, שהוא האינטרס של הרשות המקומית ושל ההורים, וזה ביטוח תאונות אישיות שהוא למעשה ביטוח משלים לביטוח שהמשרד עושה.

ד"ר יאיר סמוכה: בשנה שעברה עמלנו קשות על מנת לעשות שני דברים: ראשית, לבנות טבלה הגיונית.

ד"ר יאיר סמוכה: פירוש הדבר, שהסכומים הם סכומים מתקבלים על הדעת, שמרבית הציבור יכול לעמוד בהם; ומצד אחר, מנהלי בתי הספר יכולים, במחירים האלה, להפעיל את בתי הספר, לאפשר יציאה לטיולים ולהפעיל את תוכנית ההעשרה הכוללת את סל התרבות את הפעילות החוץ – בית ספרית.

ד"ר יאיר סמוכה: עשינו דבר נוסף:

ד"ר יאיר סמוכה: קבענו מחיר מרבי לתשלומי ההורים, זאת אומרת, יש גבול לשירותים שבית הספר יכול להציע, ומעבר לסכום מסוים, אסור לבית-הספר לגבות.

ד"ר יאיר סמוכה: לכן, אם הוא החליט לעשות פעולה מסוימת שהיא חשובה מאוד, הוא צריך לוותר במקומות אחרים.

ד"ר יאיר סמוכה: מצד אחר, נתנו למנהלי בתי הספר דרגת חופש, שאם הם מוותרים על שירות מסוים, הם יכולים באותו סכום להציע להורים – ובהסכמת ההורים כולם – שירות אחר.

ד"ר יאיר סמוכה: אבל תלמיד יודע שאם הוא בגן ילדים, הסכום המרבי שהוא ישלם הוא 391 ₪, ואם הוא בבית ספר יסודי – 675 ₪ ,וכן הלאה.

ד"ר יצחק קדמן: הכול בתיאוריה.

ד"ר יאיר סמוכה: ולכן, הטבלה הזאת היתה מקובלת על הציבור והיא פעלה.

ד"ר יאיר סמוכה: באשר לאכיפה, השקענו השנה הרבה מאוד מאמצים לאכוף את תשלומי ההורים.

דוד עמר: אילו מאמצים?

אילן שלגי: לאכוף את התשלומים או לאכוף את אי החריגה?

דוד עמר: ד"ר סמוכה, תפרט בבקשה אילו מאמצים השקעתם.

דוד עמר: אתה יודע, כולם משקיעים מאמצים.

אילן שלגי: תן לו קרדיט, הוא רק פתח.

ד"ר יאיר סמוכה: הוצאנו מראש מכתבים לכל מנהלי בתי הספר ואמרנו להם: זאת הטבלה, ואם מישהו יחרוג ממנה, ראשית, יישלח לבית-הספר רואה חשבון שיבדוק את מאזני התשלומים בשבע השנים האחרונות; שנית, מנהל בית-הספר יוזמן למנכ"לית להערת מנכ"ל, ומנהל שמקבל הערת מנכ"ל בעצם מושבת מבחינת מערכת החינוך לכל - - -

אברהם רומנו: כמה מנהלים הושבתו השנה?

ד"ר יאיר סמוכה: וכל מנהל מחוז קיבל הנחיה לשלוח כל אחד מהמפקחים הכוללים לכל אחד מבתי הספר כדי לראות את דרישת התשלום, לבדוק אותה, ואם יש בה חריגה, לבטלה מייד.

ד"ר יאיר סמוכה: אספנו את דרישות התשלום מכל בתי הספר, והיו חריגות.

ד"ר יאיר סמוכה: כמעט כל החריגות תוקנו, כולל הבעיה הגדולה שהיתה לנו ב"תיכון חדרה", שגם השנה גבו כספים קדימה.

ד"ר יאיר סמוכה: יש רק הסתייגות אחת, וזה כאשר מועצה אזורית או רשות מקומית גובה את תשלומי הרשות והיא גובה סכומי יתר, וכשאני מזמין את ראש הרשות, את סגנו או את מנהל מחלקת החינוך, הוא אומר לי: אני רשות מקומית, אני כפוף למשרד הפנים, לא למשרד החינוך, נהלי משרד החינוך - - -

דוד עמר: ד"ר סמוכה, זה לא קיים.

ד"ר יאיר סמוכה: הכול מתועד.

אילן שלגי: סליחה, מר עמר, אני מבקש, אל תתפרץ.

אילן שלגי: אתה רוצה להיות בישיבה הזאת?

אילן שלגי: אז בבקשה, לפי הכללים.

יוסי שריד: דוד עמר לא יתפרץ?

יוסי שריד: בשביל מה הוא בא?

דוד עמר: כנראה, היושב ראש לא מכיר את דוד עמר.

אילן שלגי: לא, עם כל הכבוד, מר עמר, אני מבקש.

דוד עמר: אני לא רוצה כבוד.

דוד עמר: בכנסת - - -

אילן שלגי: אני מבקש להבהיר משהו.

אילן שלגי: נכון שבכנסת מקובלות קריאות ביניים, אבל רק לחברי הכנסת.

אילן שלגי: לכן, גם בישיבה הזאת, אם חברי הכנסת אם יקראו קריאות ביניים בצורה סבירה – זה בסדר.

אילן שלגי: מאחרים אני מבקש לדבר לפי רשות.

דוד עמר: גם לממלא מקום יושב-ראש מרכז השלטון המקומי מותר להעיר הערה ומותר לקרוא קריאת ביניים.

אילן שלגי: לא, אדוני, אני לא מקבל את זה, ואם זה לא נראה לך, בבקשה, תשלח מישהו אחר במקומך.

אילן שלגי: לא מקובל עליי.

דוד עמר: אם לא מקובל, זו בעיה.

אילן שלגי: זו בעיה, נכון.

אילן שלגי: אז מה הלאה?

אילן שלגי: בבקשה, בפעם הבאה תשלח מישהו אחר במקומך.

אילן שלגי: אתן לך רשות דיבור אפילו יותר מאחרים, אבל בבקשה אל תתפרץ, וזו כבר פעם שלישית שאתה מתפרץ הבוקר.

אילן שלגי: בבקשה, ד"ר סמוכה.

דוד עמר: יש לי בקשה אליך.

אילן שלגי: לא עכשיו.

אילן שלגי: עכשיו – לא, אדוני.

דוד עמר: יש לי רק בקשה, אל תגיד לדוד עמר "מתפרץ".

דוד עמר: אני מאוד מבקש.

אילן שלגי: אבל זה מה שהיה פה.

אילן שלגי: סליחה, מר עמר, אתה התפרצת, וזה מה שאמרתי.

אילן שלגי: אם זה לא מוצא חן בעיניך, אתה מוזמן לצאת כבר עכשיו.

דוד עמר: קראתי קריאת ביניים.

דוד עמר: הכנסת היא לא שלי והיא לא שלך; היא של עם ישראל.

דוד עמר: כמו שאתה נבחרת, גם אני נבחרתי.

אילן שלגי: מר עמר, אתה לא נבחרת למוסד הזה.

אילן שלגי: לא נבחרת להיות בעל זכות להפריע פה לישיבות, זה הכול.

דוד עמר: חלילה, חלילה.

אילן שלגי: אני מבקש ממך, אל תנסה להתעמת אתי.

אילן שלגי: אני לא מחפש את זה.

אילן שלגי: בבקשה, ד"ר סמוכה.

דוד עמר: כנ"ל דוד עמר לא מחפש להתעמת עם אף אחד.

ד"ר יאיר סמוכה: הכול מתועד בכתובים.

ד"ר יאיר סמוכה: נאלצנו לנקוט השנה אפילו אמצעי חריג וביקשנו מהחשב של המשרד לעכב העברת תשלומי משרד לרשות מסוימת אשר גבתה סכומי יתר.

ד"ר יאיר סמוכה: הם גבו 500 ₪ יותר מכל תלמיד.

ד"ר יאיר סמוכה: הכפלנו את זה במספר התלמידים ואמרנו:

ד"ר יאיר סמוכה: את הסכום הזה לעכב, על מנת - - -

יוסי שריד: מי הרשות הזאת?

ד"ר יאיר סמוכה: - עמק חפר.

קריאה: אחת?

ד"ר יאיר סמוכה: יש עוד רשויות, אבל מפאת צנעת הפרט אני לא רוצה לציין - - -

קריאות: - - -

יוסי שריד: צנעת הפרט?

יוסי שריד: הכול ציבורי.

קריאה: זאת שערורייה ציבורית.

יוסי שריד: מה, ראש המועצה לקח את זה לצרכיו?

ד"ר יאיר סמוכה: אני לא אומר שיש אכיפה של נהלים במאה אחוז, אבל המצב בשנת התשס"ג היה טוב לאין שיעור מהמצב בכל שנה אחרת.

ד"ר יאיר סמוכה: אנחנו נמשיך, כמובן, גם בשנה הזאת, ואני חושב שבשנה הזאת זה יהיה הרבה יותר קל היות שיש לנו כבר תשתית שעליה מבוססים הנהלים.

ד"ר יאיר סמוכה: לכן, אם אכן נאשר את הטבלה כמות שהיא אני חושב שנשיג הישגים מרשימים, גם מבחינת הפעילות של בתי הספר וגם מבחינת היכולת שלנו לחייב את בתי הספר לפעול על פי הנהלים.

אילן שלגי: ד"ר סמוכה, למכתב הזה של מרכז השלטון המקומי משרד החינוך השיב?

ד"ר יאיר סמוכה: היתה ישיבה של המנכ"לית ומרכז השלטון המקומי, והיא התייחסה בעל פה ואמרה שאכן המשרד יעשה כל מאמץ על מנת לצמצם את הקיצוץ באגרת השירותים.

אילן שלגי: כלומר, אתם לא מבקשים את אישורנו לאיזושהי תוספת שנובעת מהמכתב הזה.

ד"ר יאיר סמוכה: נכון.

יוסי שריד: כמה מנהלים וכמה בתי ספר נמצאו חורגים מהכללים האלה שאנחנו קבענו?

ד"ר יאיר סמוכה: בגדול, החריגה היא בדרך כלל בבתי הספר העל יסודיים.

ד"ר יאיר סמוכה: מתוך כ-1,300 בתי ספר, היה לנו בירור עם 376 בתי ספר; אצל מרביתם בהתכתבות – הוציאו חוזרי מנכ"ל חדשים – חלק מהם עדיין במשא ומתן.

איתן ויינרך: החזירו איזה כסף להורים?

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: בבקשה, אדוני סגן השרה.

צבי הנדל: אני רוצה להתחיל דווקא בקטע של האכיפה.

צבי הנדל: במשרדי ממשלה רבים - וכך היה מקובל שנים גם במשרד החינוך – היו טובים באיומים.

צבי הנדל: יוצאים מכתבים בסגנון: אוי ואבוי, אם תעשו כך וכך, תיענשו.

צבי הנדל: גם כראש רשות במשך שנים רבות קיבלתי הרבה מכתבים.

צבי הנדל: ישר ידעתי לאיזה פח לתייק אותם.

צבי הנדל: קרה משהו חדש במשרד החינוך, ואני לא זוקף שום דבר לזכותי כי אני חדש מכדי שאוכל לזקוף משהו לזכותי.

צבי הנדל: פעם ראשונה השנה הפעילו כנגד מוסדות חינוך סנקציות שהתבטאו בכסף כבד מאוד, לגבי איומים שהם קיבלו במשך שנים - אני מדבר על הפרופיל של המורים בבתי ספר, לא בתחום הזה, בתחומים אחרים – שאם המוסד החינוכי לא יספק את הדרישות של משרד החינוך ואת המידע שהמשרד תובע, משרד החינוך יקצץ בתקציבים המועברים, והתקציב הוא רוב רובו של הכסף שבאמצעותו מופעל אותו מוסד חינוכי.

צבי הנדל: שנים לא עשו את זה; השנה עשו.

צבי הנדל: נדמה לי שהשנה זו הפעם הראשונה שד"ר סמוכה – או כל אחד בתחומו – הוציא נייר שבו הוא דורש דרישה מסוימת בשם משרד החינוך - so called מכתב איום, אני לא אוהב את הביטוי, אבל אני משתמש בו כדי לקצר – והפעם התייחסו לזה ברצינות.

צבי הנדל: בעניין הזה אין לנו שוטרים שרצים ובודקים כל אחד, אבל תלונה מהורה תתקבל על הרקע הזה שבתי ספר יודעים היום שכאשר אנחנו אומרים "נו, נו, נו", אנחנו מתכוונים לכך, כי קיצצנו, והם עומדים בתור.

צבי הנדל: עשרות בתי ספר שלא עמדו בדרישות לא קיבלו כסף, וזה מאוד כואב.

צבי הנדל: אברהם רומנו: הרי בתי ספר לא מקבלים תקציב ישירות ממשרד החינוך.

צבי הנדל: הם מקבלים אותו דרך הרשויות המקומיות, ואם הרשות לא מעבירה תקציב לבית ספר, בית-הספר דווקא נאלץ לגבות תשלום חריג.

אילן שלגי: אני מבקש לא להתפרץ.

צבי הנדל: בתי הספר מקבלים כסף ישיר - - -

אברהם רומנו: שם הבעיה.

אברהם רומנו: אתם מנותקים מהשטח.

צבי הנדל: ידידי היקר, אני לא מכיר אותך, לא עולב בך, לא פוגע בך.

אברהם רומנו: אני לא פוגע בך, אבל - - -

אילן שלגי: למה אתה מתפרץ?

התרבות והספורט: מה זה שאני לא בא מהשטח?

התרבות והספורט: מאיפה אני בא, נפלתי מהירח?

התרבות והספורט: ראשית, הייתי ואני עדיין הורה כמוך, רק שהילדים שלי כבר גדולים, ושנית, הייתי ראש רשות שנים.

התרבות והספורט: תאמין לי שאני יודע איך זה עובד.

אברהם רומנו: אתה אמרת שזרקת אותם לפח.

אילן שלגי: אדוני, אל תדבר בבקשה ביחד עם סגן השרה.

התרבות והספורט: בעיניי זאת נקודה מרכזית בעניין של האכיפה.

התרבות והספורט: משפט אחד שגם מכובדי היושב ראש כבר אמר אותו לגבי המצב הכלכלי.

התרבות והספורט: בלי קשר לוויכוחים הפוליטיים על הגזירות הכלכליות, שעוד לא נעשה בהן מאומה – בינתיים רק מדברים על גזירות – המצב הכלכלי שהצטבר לנו בגלל אלף ואחת סיבות, ולא כאן המקום לדון בהן, הוא גרוע, ובמצב כלכלי גרוע לא רק המדינה במצב גרוע אלא גם האזרח הפשוט.

התרבות והספורט: לכן, קיבלה שרת החינוך החלטה שאם תהיה דרישה השנה וגם יהיה צורך, לא נזוז כהוא זה – לפחות ככל שזה תלוי בנו, האישור הסופי נתון בידי הוועדה הזאת – לקראת הדרישות השונות והמשונות להגדלת הנטל על ההורים.

התרבות והספורט: תודה.

אילן שלגי: אני רק מבקש להזכיר שבכל מקרה אנחנו מאשרים או לא מאשרים את מה שמבקש המשרד.

אילן שלגי: אין שום חשש שנבקש תשלומים מעבר למה שאתם מביאים כאן לאישור, ואני גם שמחתי לשמוע שאינכם מבקשים שתהיה איזושהי תוספת על ההורים, שנובעת מאותו מכתב של מרכז השלטון המקומי.

התרבות והספורט: לא שאני מזלזל במכתב שלהם.

התרבות והספורט: הבעיות הן בעיות – אני מכיר גם את הצד השני – אבל סוף אתה צריך לשים את העניין על המאזניים ולשקול.

התרבות והספורט: אחרי שיקול דעת החלטנו שאי אפשר להיענות בעת הזאת לדבר כזה.

יוסי שריד: אולי נשמע אותם עכשיו.

אילן שלגי: חברת הכנסת תמיר, רצית לדבר?

יוסי שריד: חברת הכנסת תמיר, בואי נשמע את השלטון המקומי.

אילן שלגי: בבקשה, אנשי השלטון המקומי.

אילן שלגי: מר אבואב, בבקשה.

שמואל אבואב: כאשר התקבלה בוועדת החינוך והתרבות של הכנסת החלטה לבטל את תשלומי ההורים, אותה החלטה היתה גם שמשרד החינוך יעביר את התקציבים במקום ההורים.

שמואל אבואב: כאשר ביטלו את האגרה למדע וטכנולוגיה, את אגרת השכפול וספרי העיון, הוחלט שמשרד החינוך יעביר ממקורותיו, או בגיבוי של האוצר, את התקציבים לרשויות המקומיות כדי שסל השירותים הזה יחזור לבית-הספר.

שמואל אבואב: לא היתה החלטה שמפסיקים את סוג השירות הזה בבתי הספר, וגם לא היתה החלטה שהרשות המקומית מעבירה מתקציביה, במקום ההורים.

שמואל אבואב: תמונת המצב היום היא כזאת: למרות ההחלטה הזאת, בשנה הזאת קיצצו במשרד החינוך לרשויות המקומיות 70 מיליון ₪, רק סביב הנושא של אגרות, תשלומי הורים - 50 מיליון ₪ סביב העניין של אגרת מדע וטכנולוגיה ועוד 20 מיליון ₪ סביב העניין של שכפול.

שמואל אבואב: ואני רוצה לציין שלאגרה של ספרי עיון לחלוטין לא העבירו כסף, והיום לא קונים בכלל ספרים בבתי ספר, כך שלא נתפלא שהיום, במעבדות לטבע ומדע, אין ערכות וחומרים לעריכת ניסויים; שלא נתפלא שתמונת המצב היום בבתי הספר היא שאין חומר לשכפל ולצלם; ושלא נתפלא שב-1,300 ספריות שיש בבתי הספר לא קונים ספרי עיון.

שמואל אבואב: לכן, אנחנו באים ומציגים כאן תמונת מצב, שלטעמנו, הוועדה חייבת להידרש לה ולתבוע ממשרד החינוך להעביר את אותם התקציבים כדי שהם יועברו לבתי-הספר, כי היום שחררנו את ההורים, והכסף לא עובר לבתי-הספר.

יוסי שריד: בכמה הסתכמו בסך הכול הקיצוצים של החינוך באמצעות הרשויות המקומיות?

שמואל אבואב: להערכתנו, קרוב ל-300 מיליון ₪.

דוד עמר: מה 300 מיליון ₪?

דוד עמר: מעל חצי מיליארד ₪.

דוד עמר: יש מסמך.

שמואל אבואב: הערה שנייה.

שמואל אבואב: אנחנו צריכים להבין ולדעת שברגע שאנחנו לא מעלים את המדד אנחנו מורידים את סוג השירות.

שמואל אבואב: זה פחות סל תרבות, פחות טיולים, פחות העשרה.

שמואל אבואב: הערה שלישית.

שמואל אבואב: קיים אי סדר בין הטבלאות שמופצות על ידי משרד החינוך לבין מה שקורה בשטה, אבל בחלק מן המקרים זו גם דרישה של הורים במקומות חזקים, אנחנו צריכים להבין את זה.

שמואל אבואב: זאת לא תמיד אשמה של בית-הספר או של גורם אחר.

שמואל אבואב: המקומות החזקים באופן טבעי דוחפים להגדיל את תשלומי ההורים, כי ככל שיש פחות כסף של המדינה, להורים החזקים יש היכולת, והם אומרים: אנחנו רוצים להיכנס לחלל שנוצר ולפתח את השירות הזה ואת השירות הזה.

שמואל אבואב: ודבר אחרון.

שמואל אבואב: אל נמהר בהענשת מנהלי בתי ספר.

שמואל אבואב: אנחנו מענישים את הילדים.

שמואל אבואב: מה זה להוריד שעות?

שמואל אבואב: את מי אנחנו מענישים?

שמואל אבואב: אנחנו מענישים את הילדים.

שמואל אבואב: לכן, צריך להיזהר מאוד בסנקציות שנוקטים כלפי מנהל.

שמואל אבואב: אם אתה מוריד לו מסל השעות של בית-הספר, אתה מעניש את התלמידים על מעשה שהם לא עשו.

אילן שלגי: כלומר, הצעתך היא שהסנקציה תהיה אישית למנהל, ולא למסגרת, באופן שפוגע בתלמידים.

שמואל אבואב: ימצאו את הדרך המשמעתית, ולא יפגעו בשירות של בית-הספר.

אילן שלגי: בנקודה הזאת אני בהחלט מסכים אתך.

אילן שלגי: בבקשה, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד: אני חושב שהתמונה שמציג משרד החינוך תלושה מן המציאות.

יוסי שריד: כל אדם שחי בארץ יודע שבמקומות מסוימים יש דרישה לתשלומים של אלפי שקלים – לא מאות שקלים, אלא אלפי שקלים.

יוסי שריד: אנחנו הרי חיים במקום שאנחנו חיים ואנחנו יודעים.

יוסי שריד: הרי באים ומספרים לנו, זה לא סוד.

יוסי שריד: ולכן, התמונה הזאת היא לא תמונה של המציאות.

יוסי שריד: הבעיה היא בעיה, וקשה מאוד להתגבר עליה, אבל אי אפשר לתת תמונה שבינה לבין המציאות אין קשר, ולו מקרי.

יוסי שריד: הרי לכל אחד מאתנו ברור לגמרי מה המשמעות של תשלומי הורים – מי שידו משגת משלם, ומי שידו אינה משגת לא משלם; או שהילד לא מקבל את השירות או שהילד עובר לפעמים מסכת מכאיבה מאוד של השפלות.

יוסי שריד: זו המשמעות האחת והיחידה של תשלומי ההורים.

יוסי שריד: הסנקציה שאתם בחרתם לנקוט – בעניין זה היטיב להעיר מר אבואב – היא סנקציה אנטי חינוכית בעליל.

יוסי שריד: זו ממש ענישה קולקטיבית.

יוסי שריד: הרי בכלל בחינוך אין סנקציות.

יוסי שריד: כל פעם שהתעצבנתי על מישהו שם – נניח על איזה ראש רשות מקומית – שאמרנו לו לעשות ולעשות, ולא עשה או עשה את ההיפך, והיו קליינטים כאלה, עלתה מחשבה: אני לא אביא לו כסף.

יוסי שריד: אבל אחר כך, במחשבה שנייה, כאשר הראש מצטלל, אתה אומר: מה זאת אומרת שאני לא אעביר לו כסף?

יוסי שריד: אם אני לא מעביר לו כסף, מי הנפגעים?

יוסי שריד: הנפגעים הם התלמידים; הנפגעים הם בתי הספר.

יוסי שריד: הסנקציה צריכה להיות סנקציה אישית, למנהל בית ספר, לראש רשות מקומית, אם יש איזה עניין אתו, אבל לא סנקציה על בתי ספר.

יוסי שריד: מה הועילו מטילי סנקציות בתקנתם אם הם מענישים תלמידים?

יוסי שריד: הרי זה אבסורד.

יוסי שריד: אני חושב שהבקשה של מרכז השלטון המקומי שהוועדה תתייחס גם למילוי החסר היא בקשה נכונה.

יוסי שריד: זו ההתחייבות של משרד החינוך.

יוסי שריד: לפחות משרד החינוך צריך לומר בגלוי שהיתה התחייבות כזאת.

יוסי שריד: אם הוא טוען שהוא לא יכול ברגע זה למלא אותה, שיאמר שהוא לא יכול למלא אותה, אבל אי אפשר להתעלם, כאילו לא היתה התחייבות כזאת.

יוסי שריד: היתה התחייבות כזאת.

יוסי שריד: אז לפחות במערכות ההתחשבנות בין השלטון המקומי לבין הממשלה יהיה ידוע שהיתה התחייבות כזו, היא בעינה עומדת.

יוסי שריד: ברגע זה כן עומדים בה, לא עומדים בה – זו כבר שאלה אחרת.

יוסי שריד: כנראה, לא יעמדו בה, אבל צריכה להיות התייחסות להתחייבות הזו, כי היתה התחייבות, ואפשר לפתוח את הפרוטוקולים של הוועדה ולמצוא את כל ההתחייבויות.

יוסי שריד: נדמה לי שאפילו אני מסרתי התחייבות כזאת בשעתה.

דוד עמר: - בנושא ההסעות.

ד"ר יאיר סמוכה: המשרד לא מכחיש.

אילן שלגי: חבר הכנסת הנדל, ואחריו – חברת הכנסת תמיר.

צבי הנדל: הערת ביניים רק בנקודה אחת, כי היא לא הובנה או שלא הסברתי אותה נכון.

צבי הנדל: היו דיווחים לא נכונים של מוסדות חינוך, וכתוצאה מהדיווחים הלא נכונים הם קיבלו יותר כסף.

צבי הנדל: הורדנו מההפרש 50%, עד שהם ייבדקו על ידי רואי חשבון.

צבי הנדל: על זה אני מדבר.

צבי הנדל: לא קיצצנו, לא עיכבנו להם תשלומים שמגיעים להם על פי הדיווח שלהם, אלא התייחסנו לפער בין מה שמגיע להם לבין מה שלא מגיע להם, וגם לא הורדנו את כל ההפרש אלא חצי ממנו, וזאת פעם ראשונה אחרי הרבה שנים.

צבי הנדל: תודה.

צבי הנדל: אחר כך אענה על שאר הדברים.

אילן שלגי: חברת הכנסת תמיר, ואחריה – מר עמר.

ארז פרנקל: אני מבקש לדבר אחרי מר עמר.

יולי תמיר: אני רוצה להתייחס לשתי סוגיות שלא מופיעות כאן, ולדעתי, הן חייבות לבוא במקביל לכל העניין של תשלומי הורים.

יולי תמיר: אני מסכימה לגמרי עם חבר הכנסת שריד שהסכומים האלה לא קשורים למציאות.

יולי תמיר: במציאות הגבייה היא לאין ערוך יותר גבוהה, והפער הזה חמור, כי הוא מעצים כמובן את הפער בין בתי ספר.

יולי תמיר: כמו שאמר מר אבואב, מי שיכול גובה, מי שלא יכול לא גובה, הלחץ הוא של ההורים.

יולי תמיר: יש מקומות שההורים רוצים לתת, בית-הספר לא עומד בלחץ הזה, ובסופו של דבר כשבית הספר מקבל את הכסף, הפער במדינת ישראל הולך וגדל.

יולי תמיר: נדמה לי שלכל אישור של הוועדה לגביית תשלומי הורים חייב להיות נספח שמגדיר שני דברים: ראשית, מה קורה לילדים שלא יכולים לשלם.

יולי תמיר: אנחנו עדים כל שנה לסיפור הזה על הילד שלא לקחו אותו לטיול או לא נתנו לו לבוא למסיבה, כי לא היו להורים האמצעים לשלם.

יולי תמיר: לכן, אני לא אצביע בעד שום אישור אם לא יהיה נספח שאומר שתלמידים שלא יכולים לשלם – יש מנגנון שמפצה עבורם.

יולי תמיר: הדבר השני נופל לפתחו של משרד החינוך.

יולי תמיר: יש בתי ספר ששיעור אי-הגבייה שלהם הוא קרוב ל-50%.

יולי תמיר: יש היום מקומות בארץ שבהם 50% מההורים אינם משלמים – דרך אגב, לא משום שהם מתחמקים.

יולי תמיר: אינני יודעת איך זה אצל מר דוד עמר – תכף הוא יספר לנו – אבל אני מניחה שיש מקומות כאלה שבהם יש הורים שלפי הכללים שנקבעו הם לא משלמים, ואז בית-הספר לא מסוגל לתת את השירותים האלה.

יולי תמיר: אנחנו עוסקים פה ממילא בדבר שהוא מאוד בעייתי.

יולי תמיר: הלא היה לנו חינוך חינם, ואמרנו: קצרה ידה של המדינה, ניתן להורים לשלם חלק מהכספים.

יולי תמיר: ועכשיו, כשנוצר מצב כזה שיש בית ספר שלא מסוגל לגבות, משרד החינוך צריך למצוא דרך לתת לו איזושהי השלמה כדי שהתלמידים שלו לא ייפגעו.

יולי תמיר: לא יכול להיות שתלמידים בבית ספר מסוים – וידוע לי על בתי ספר כאלה – ייסעו לטיול שנתי בחוץ לארץ, ותלמידים בבתי ספר בבתי ספר אחרים לא יוכלו לנסוע לירושלים במסגרת הטיול השנתי שלהם.

אילן שלגי: אנחנו עוד נקיים דיון נפרד על הנסיעות לפולין.

יולי תמיר: כשדיברתי על חוץ-לארץ, לא התכוונתי לנסיעה לפולין.

יולי תמיר: דרך אגב, גם שם יש אלמנט כזה – מה קורה לילדים החלשים שלא יכולים לממן את הנסיעה.

יולי תמיר: לכן, נראה לי שלפני שאנחנו מצביעים על זה צריכה להיות כאן תוספת מאוד חשובה שיש לה שני מרכיבים: 1) מנגנון תמיכה בילדים שלא יכולים לשלם; 2) מנגנון תמיכה בבתי ספר שאחוז אי-הגבייה אצלם - מטעמים מוצדקים, מטעמים סוציו-אקונומיים - עולה נאמר על כ-30%, היינו, איך משרד החינוך מפצה את בתי הספר האלה כדי שאותם דברים חשובים – ואנחנו לא מאשרים פה שום דבר,

יולי תמיר: שלדעתנו, אינו חשוב - יינתנו גם לילדים האלה.

יולי תמיר: הלא לא יעלה על הדעת שחלק מהילדים יוכלו לקבל שירותים מסוימים בבית הספר, וילדים אחרים לא יוכלו.

יולי תמיר: אדוני היושב ראש, הייתי מצפה ששני הדברים האלה יהיו חלק מההחלטה שלנו כדי שנסתכל על התמונה כולה,ולא רק על הסכומים שנקובים במסמך.

אילן שלגי: אני מבקש לומר לאנשי משרד החינוך שאני מסכים עם ההערות של חברת הכנסת תמיר.

אילן שלגי: אני גם רואה פה את נוסח המודעה שהמשרד פרסם בעיתונות בשנה שעברה, ולטעמי, בצד המילים "תשלומי חובה" המופיעות בכותרת, חסרות פה, במודגש, המילים: "תעריף מרבי שאין לגבות יותר ממנו", כי גם באותם בתי ספר שבהם ההורים החזקים לוחצים, יש הורים שאינם חזקים - -

ארז פרנקל: החובה היא רק - - -

אילן שלגי: תכף תהיה לך רשות דיבור.

אילן שלגי: אני מבין שאתה מוותר על זכות הדיבור.

אילן שלגי: אם לא, חכה.

אילן שלגי: גם במקומות שההורים הם חזקים, לא 100% מההורים הם חזקים, ואז נוצר לחץ חברתי על ההורה – ועוד יותר על הילד – וההורים צריכים להיות מודעים לזכותם שלא לשלם יותר מזה.

אילן שלגי: זה חייב להיות ברור לכולם, גם במודעות שמתפרסמות, וצריך גם לקרוא להורים לפנות בעניין זה.

אילן שלגי: נכון שפה למטה כתוב שיש קו פתוח למידע ולפרטים, אבל הייתי מוסיף: קו לפניות בעניין חריגות, כדי שהמנהלים יידעו וההורים יהיו ערים לכך שזכותם לפנות ולהתריס.

צבי הנדל: זו הערה חשובה.

אילן שלגי: דבר נוסף.

אילן שלגי: בצד תשלומי רשות נאמר: "בגדר רשות בלבד.

אילן שלגי: הורים שאינם מעוניינים, ילדיהם לא ישתתפו בפעילות, אך בית-הספר ידאג לפעילות חינוכית חלופית".

אילן שלגי: אלה הדברים שצריך לפרט, לאו דווקא במודעה, אבל צריך שמשרד החינוך ינחה, ובמידת הצורך, גם יתקצב כדי שאפשר יהיה לקיים את הפעילות החינוכית.

אילן שלגי: לפעמים מדובר ב-10% של הילדים, לפעמים השיעור מגיע ל-50%, כמו שאמרה חברת הכנסת יולי תמיר, ואז בעצם כל בית-הספר צריך להשתתף בפעילות החינוכית החלופית.

אילן שלגי: בבקשה, מר עמר, ואחריו מר פרנקל.

דוד עמר: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, חברי ועמיתי לשעבר, סגן שרת החינוך והתרבות, ההסדר הג'נטלמני שקיים בין השלטון המקומי לשלטון המרכזי – במקרה הזה, משרד החינוך – הוא שהשתתפות השלטון המקומי בעלות המטלה הזו של מתן חינוך לילדי ישראל היא 25%, והשתתפות השלטון המרכזי – 75%.

דוד עמר: אדוני היושב ראש, אחרי בדיקה מעמיקה אני יכול לבשר לוועדה, ובאמת בזהירות, שהשלטון המקומי משתתף היום ב-52% מעלות הפעלת החינוך בישראל.

דוד עמר: תנסו לחשוב שנייה אחת מאיפה הגירעונות לשלטון המקומי - וגם חברי סגן השרה נתקל בזה כאשר הוא כיהן כראש מועצה.

דוד עמר: הגירעונות הם מחוסר תקצוב של השלטון המרכזי לשירותים הממלכתיים בשלטון המקומי.

דוד עמר: אנחנו מסבסדים היום את החינוך - מעבר ל-25% - בעוד 2.5 מיליארד ₪.

דוד עמר: וצדקה חברת הכנסת יולי תמיר.

דוד עמר: לא שקודם לא היו בתי תמחוי ולא שקודם לא היו עמותות שעזרו למשפחות חלשות.

דוד עמר: מה שמדאיג אותי היום הוא שאנשים כבר לא מתביישים לבוא ולבקש.

דוד עמר: זאת הבעיה האמיתית.

דוד עמר: אם הורה מגיע אליי ואומר לי: "אדוני ראש העיר, אני את הילד שלי לא שולח לטיול כי אין לי כסף לשלם", ממה נפשך?

דוד עמר: אני אבא לחמישה ילדים ואני יודע מה ההרגשה הזאת.

דוד עמר: לכן, ד"ר סמוכה, הבעיה היא לא האכיפה; הבעיה איך מטפלים בנושא הזה, איך אני לא נותן לילד הרגשה שיש לו תווית על הדש.

דוד עמר: את זאת הייתי מבקש לבדוק.

דוד עמר: אדוני היושב ראש, למעשה זו כבר שנה רביעית שמקצצים - קיצוץ וקיצוץ וקיצוץ – כאשר במקביל הכנסת מחוקקת חוקים שמחייבים את ראש הרשות, או שמשרד החינוך מטיל עליו עוד מטלה ועוד מטלה, ולך תלווה ילד בחינוך מיוחד ב-600 ₪ לחודש.

דוד עמר: מי יבוא לעבוד אצלי ויישב במונית וילווה את הילד למוסד ויחזיר אותו?

דוד עמר: השנה, בצורה שרירותית, מקצצים מעל חצי מיליארד ₪ בחינוך.

דוד עמר: אדוני היושב ראש, מגיע היה לנו שלפני שמציגים הצעה כזו יזמנו את השלטון המקומי ויגידו להם: חבר'ה, בואו נחליט ביחד.

דוד עמר: המצב במדינה קשה - - -

צבי הנדל: היתה ישיבה משותפת.

דוד עמר: סליחה, הרי אני מנהל את הדיונים עם שרת החינוך ועם שר האוצר ועם ראש הממשלה.

אילן שלגי: מר עמר, השולחן הזה דן בתשלומי הורים.

דוד עמר: אני אגיע לזה.

אילן שלגי: כדאי שגם לאחרים יישאר זמן להתבטא.

דוד עמר: אחת הסיבות העיקריות לקבלת ההחלטה על ידי יושב ראש ועדת החינוך והתרבות דאז, חברי בורג, בדבר ביטול תשלומי הורים היתה עניין הגבייה, עניין האכיפה.

דוד עמר: והיתה התחייבות חגיגית, בזו אחר זו, משנה לשנה.

דוד עמר: ממה נפשך?

דוד עמר: לא מספיק שהרשות המקומית משתתפת במקרים שהורים אינם מסוגלים אובייקטיבית לשלם - הם רוצים לשלם, אבל אינם מסוגלים לשלם – אלא במקביל משרד החינוך, פעם שנייה מאז שאני מטפל בנושא חינוך – לתשומת לבך, אדוני היושב ראש, אני עוסק בזה "רק" שלושים שנה, גם כחבר מועצה וגם - - -

צבי הנדל: - - -

דוד עמר: זה כבר 32 שנה.

דוד עמר: במאי 1970 הצטרפתי כחבר מועצה מקומית.

דוד עמר: זו פעם שנייה מאז שאני עוסק בנושא הזה שמשרד החינוך, בצורה שרירותית, הולך למחשב ומשנה את ההסכם הבסיסי בנושא השכר.

דוד עמר: פתאום אתה מקבל את הדוח ורואה שיש לך פחות.

דוד עמר: הרי יש הסכם; יש מתיחת קו בין השלטון המקומי לשלטון המרכזי.

דוד עמר: אומרים לנו: החלטנו שהתחשיב לכיתה יהיה 24 במקום 23, החלטנו שילד שלומד במגמה טכנולוגית - - -

אילן שלגי: מר עמר, אתה רוצה שנחייב את ההורים לשלם מעבר למה שמשרד החינוך מבקש מאתנו?

דוד עמר: לא, אני מבקש סיעוד של הוועדה הזאת בעניינים הבאים: א) לא לבקש תוספת מההורים.

דוד עמר: אם אפשר, אני אשמח מאוד; ב) לחייב את משרד החינוך להחזיר את ה-74 מיליון ₪.

דוד עמר: מעבר לזה, יכאב לי אם ההחלטה הזאת תתקיים, כי מועצת מרכז השלטון המקומי החליטה שבמצב שנוצר בעקבות ההחלטות שנתקבלו אנחנו לא נפתח את שנת הלימודים.

דוד עמר: מעבר לכך, אנחנו מבקשים שהממשלה תנהל את מערכת החינוך.

דוד עמר: יבואו אליי פעם בחודש – ב-1 בחודש – אני אתן על המקום שיק לכיסוי ה-25%.

דוד עמר: אנחנו רוצים לעשות את זה, אדוני היושב ראש, אבל אנחנו לא מסוגלים.

אילן שלגי: מובן.

אילן שלגי: מר פרנקל, בבקשה.

דוד עמר: נעשה סקר לבטיחות - - -

אילן שלגי: מר עמר, הבנתי אותך.

אילן שלגי: ארז פרנקל, אתה רוצה לדבר?

אילן שלגי: בבקשה.

אילן שלגי: אחר כך הייתי רוצה לשמוע את ד"ר קדמן.

דוד עמר: סליחה, אדוני היושב ראש, רק הערה.

דוד עמר: 20 מיליון ₪ לכל מדינת ישראל לשיפוצים בבתי ספר בכל מדינת ישראל - גם את זה מחקו.

אילן שלגי: נצטרך לדון בזה, אבל לא היום.

אילן שלגי: כן, מר פרנקל.

ארז פרנקל: אתייחס קודם למה שאמרה חברת הכנסת יולי תמיר.

ארז פרנקל: המערכת צריכה לדעת שהיום הורים משלמים יותר כסף על כל פעילות על מנת לתמוך באותם הורים שאינם יכולים לשלם, וזה בוודאי לא מתפקידם של הורים לתמוך בטוב לבם באלה שאינם יכולים לשלם.

ארז פרנקל: לא ייתכן שאבא שהוא מובטל ושרוצה לשלוח את ילדו לטיול יצטרך לבוא לבית הספר ולהתחנן לתשלומי רווחה.

ארז פרנקל: המדינה צריכה לעשות את זה.

ארז פרנקל: בראשית דבריי אני מבקש להבהיר לחברי הוועדה מה האסטרטגיה שלנו כארגון הורים ארצי ולבקש את עזרתכם.

ארז פרנקל: האסטרטגיה שלנו אינה לבטל את תשלומי ההורים.

ארז פרנקל: מדובר על מקורות הכנסה שנעים, להערכתי, בין מיליארד וחצי ₪ ל-2 מיליארד ₪.

ארז פרנקל: אני לא חושב שהמדינה יכולה לשאת בזה.

ארז פרנקל: לכן, אנחנו מציעים בכל מקרה להעביר את זה לגבייה פרוגרסיבית.

ארז פרנקל: מי שיכול לשלם יותר ישלם, ומי שלא יכול, לא ישלם, אבל סל השירותים יינתן בצורה אוניברסאלית לכלל תלמידי ישראל.

ארז פרנקל: זו הערה ראשונה.

ארז פרנקל: ברשותכם, אני רוצה להיכנס לנושא האכיפה.

ארז פרנקל: שמעתי את ידידי ד"ר סמוכה, וניהלנו אתו הרבה הרבה שיחות.

ארז פרנקל: יכול להיות שהשנה אנחנו אכן מדברים ומנהלים שיחות, אבל אנחנו מאמינים במבחן התוצאה, ומבחינת מבחן התוצאה, לדעתי, שום דבר לא נעשה בשטח.

ארז פרנקל: אפילו אותו בית ספר תיכון שהוא התייחס אליו הוציא דרישות תשלום עודפות בסך 2-3 מיליון ₪ ולא החזיר אגורה.

ארז פרנקל: הוא תיקון את הדרישות אחרי שהוא גבה את הכסף, ויוק – המדינה לא עושה שום דבר.

ארז פרנקל: חשוב שנדע את זה.

ארז פרנקל: חסרה לי כאן שרת החינוך, חסרה לי כאן המנכ"לית.

ארז פרנקל: אני חושב שהמצב חמור ביותר.

ארז פרנקל: אם תפתחו את הפרוטוקולים של הוועדה שלכם - אז בראשות חבר הכנסת אורלב - תמצאו שאתם קבעתם, גם בשנה האחרונה, שההפקרות בתשלומי הורים נמשכת, ובכל מדגם שנעשה על ידי ועדת החינוך של הכנסת לא היה מוסד חינוכי אחד לרפואה שעמד בכללים.

ארז פרנקל: חמור מזה, חבר הכנסת אורלב, כיושב ראש הוועדה, אישר תשלומי הורים, ומשרד החינוך הלך וישב עם נציגים אחרים והוציא טבלה אחרת, כלל בה תוספות, הוסיף הבהרות.

ארז פרנקל: פנינו - - -

אילן שלגי: אתה יכול להראות לי טבלה כזאת?

ארז פרנקל: היא נמצאת בידך.

ארז פרנקל: אם תעיין בה, תראה שיש בה, למשל, תוספת לערבי גיבוש של שכבה – דבר שלא אושר.

אילן שלגי: על איזה מסמך אתה מדבר?

ארז פרנקל: אני מבקש להעביר ליושב ראש את המסמך הזה שעליו אני מדבר.

אילן שלגי: איפה אתה רואה תוספת שלא אושרה על ידי הוועדה?

ארז פרנקל: למשל, ערבי שכבה.

איתן ויינרך: בסעיף מסיבת סיום הוסיפו ערבי שכבה.

ארז פרנקל: דבר שעושה מכל הטבלה הזאת חוכא ואטלולא הוא שלאחר שנקבע בטבלה מחיר לכל שירות, באה המנכ"לית ומעל גבה של ועדת החינוך ומעל גבם של ההורים אישרה לכל מנהל בית ספר להעביר כסף מסעיף לסעיף, ואז אין מחיר מרבי לאותו סעיף.

ארז פרנקל: פנינו אליה – שום דבר.

ארז פרנקל: מבחינת האכיפה, הכול דיבורים, שום דבר לא נעשה בשטח.

ארז פרנקל: דיברו כאן על התחשבנויות ועל קיזוזים.

ארז פרנקל: ההערה שלי פשוטה: אסור לפגוע בתלמידים.

ארז פרנקל: ניתן לקזז רק את אותו סכום עודף.

ארז פרנקל: אני לא נכנס לטכניקה, כי הטכניקה לא חשובה; המהות היא החשובה.

ארז פרנקל: תדעו לכם שאין אכיפת תשלומי הורים בשטח.

ארז פרנקל: אני יכול להראות לכם שהמנכ"לית שלחה סמנכ"ל לחנוך אולם תרבות עירוני שבית ספר בנה לעצמו מכספי הורים.

ארז פרנקל: אתם מבינים לאן הגענו?

ארז פרנקל: יש מנהלים שפיטרו מורים שלא כחוק ומשלמים להם פיצויים כשהם לא עובדים.

ארז פרנקל: מאין?

ארז פרנקל: – מתשלומי הורים.

ארז פרנקל: יש מנהלים שלוקחים מתשלומי הורים שכר של עשרות אלפי שקלים.

ארז פרנקל: את כל הדברים האלה מיפינו, ביקשנו להעביר אותם למשרד החינוך, אבל הוא לא מטפל בזה.

ארז פרנקל: דבר נוסף, אדוני היושב ראש.

ארז פרנקל: דיברו פה הרבה על ספרי עיון, על אינטרנט ועל כל מיני מקורות תקציביים שמשרד החינוך לא מעביר לרשויות, אבל אני רוצה להתלונן על מה שעושה משרד החינוך.

ארז פרנקל: את מה שהוא לא מצליח להשיג כמשאבים תקציביים הוא מכניס לחוזר מנכ"ל וכותב לנו, ההורים, שנרכוש את אותם שירותי אינטרנט שהם שירותים מרצון.

ארז פרנקל: זה מופיע בחוזר המנכ"ל.

ארז פרנקל: וכשאנחנו פונים למשרד החינוך ואומרים לו שאין אישור בעניין זה לא מההורים ולא מוועדת החינוך והתרבות, לצערי, אנחנו כאילו מדברים אל המנורה.

ארז פרנקל: כמו כן אנחנו מבקשים שוועדת החינוך תיקח מנדט לכלל תשלומי ההורים.

ארז פרנקל: משרד החינוך מצהיר כל הזמן שתל"ן לא כפוף להחלטת הוועדה.

ארז פרנקל: איפה אנחנו נופלים בין הכיסאות?

ארז פרנקל: עכשיו עומד בפתח קיצוץ תקציבי.

ארז פרנקל: המדינה החליטה לקצץ את תקציבה כי הבינה שלא ניתן להעלות מסים ולפגוע בהכנסות האזרחים.

ארז פרנקל: מה עושה משרד החינוך?

ארז פרנקל: כיוון שמקצצים לו את תקציבו והוא מוריד שעות, מנהלי בתי הספר אומרים שאותן שעות הן תל"ן.

ארז פרנקל: הורים כן רוצים , לא רוצים - יגבו את זה מהם, ובכך אנחנו כהורים, כאזרחים, פוגעים בעצמנו כי אנו משלמים חזרה את אותם מסים, בעוד שהמדינה הבינה שאי אפשר להעלות את הנטל.

ארז פרנקל: לכן, אדוני היושב ראש, הבקשה שלי היא כזאת:

ארז פרנקל: אנחנו צריכים להבין שייעוד תשלומי הורים הוא - - -

אילן שלגי: "אנחנו צריכים להבין" – זאת לא בקשה.

אילן שלגי: עד עכשיו הסברת.

אילן שלגי: עכשיו מה הבקשה?

ארז פרנקל: הבקשה שלי, ראשית, לא לאשר את תשלומי ההורים בישיבה הזאת; שנית, לקבוע ישיבה מיוחדת לעניין אכיפת תשלומי הורים, להבין את הייעוד של תשלומי הורים; שלישית, אני מציע שוועדת החינוך תקבע טופס אחד של תשלומי ההורים, והטופס הזה יהיה הטופס היחיד שבאמצעותו אפשר יהיה לגבות את תשלומי ההורים.

ארז פרנקל: בטופס הזה תופיע הצהרת מנהל בית הספר ויושב ראש הוועד שניתן דוח כספי ואין יתרות.

ארז פרנקל: את כל הדברים האלה אני אגיש לאדוני בצורה מסודרת.

ארז פרנקל: אם נעשה את זה, ותהיה לנו המחויבות של משרד החינוך ונדע אילו סנקציות ניתן לנקוט, נוכל להתקדם, אבל בואו נזכור שהייעוד האמיתי הוא העברה לגבייה פרוגרסיבית.

ארז פרנקל: אין דרך אחרת לפתור את הבעיות האלה.

ארז פרנקל: תודה.

יולי תמיר: אני רק רוצה להפנות למר אבואב שאלה על סמך המסמך שהוצג כאן.

יולי תמיר: נאמר כאן שהתשלום עבור תלמידים שידם אינה משגת לשלם יתבצע על ידי הרשות המקומית.

יולי תמיר: האם יש הסדר שמשרד החינוך יעביר לכם את הכסף?

יולי תמיר: מה יקרה השנה עם הקיצוצים?

שמואל אבואב: משרד החינוך התחייב להעמיד קרן – השרה אמרה שמדובר על 10 מיליון ₪ - שבאמצעותה מסבסדים נקודתית ילדים שידם אינה משגת לשלם, על פי רשימות שבתי הספר מגישים.

שמואל אבואב: כל בית ספר מגיש רשימה, ומשרד החינוך אמור להעביר את הכסף.

אילן שלגי: אני רואה שמסתובבים פה דפים צהובים.

אילן שלגי: אני מבקש להעביר לי טופס אחד כזה.

קריאה: זה היה מצורף לעיתונות.

אילן שלגי: אם אתם רוצים שנתקדם, תעבירו לי את הדף הזה.

אילן שלגי: פשוט יש לי צילומים שלו בגרסאות שונות.

קריאה: אגב, הסטייה היא בשוליים.

קריאה: זה לא הנושא.

רון חן: אגב, גם זה לא עדכני, כי באינטרנט מופיע משהו אחר, אבל זה לא משנה.

רון חן: מה שקובע זה הטופס האחרון.

רון חן: זה כבר תוקן.

קריאה: זה של השנה שעברה.

יולי תמיר: מר אבואב, האם הקרן הוקמה?

יולי תמיר: האם אפשר לממן דרכה?

שמואל אבואב: המשרד טוען שיש קרן בסך 10 מיליון ₪ - אולי ד"ר יאיר סמוכה יסביר את זה – שמתוכה מחלקים כספים לבתי ספר על פי רשימות של ילדים שלא יכולים לקנות ילקוט, מחברות ולשלם את האגרות.

שמואל אבואב: בפועל זה מכסה חלק מאוד קטן מסך כל הבעיות.

יחזקאל גבאי: - - - לא קיבלתי בשביל אף תלמיד.

שמואל אבואב: היום קרוב ל-25% - רבע מהילדים – לא מסוגלים לשלם את האגרות, את תשלומי ההורים.

יוסי שריד: משרד החינוך ודאי יודע כמה ילדים נהנו מהקרן.

יוסי שריד: כמה ילדים נהנו?

אילן שלגי: מה קורה?

אילן שלגי: כאשר ילדים לא משלמים, מישהו משלם במקומם?

קריאה: ההורים האחרים משלמים יותר.

שמואל אבואב: יש שלוש אפשרויות: 1) הילד מתחמק ולא יוצא לטיול או לא משתתף בפעילות; 2) הילד בא לבית הספר בזמן שהוא לא יוצא לטיול; 3) מערך הגבייה הכולל של כלל ההורים מביא בחשבון מדרגות סבסוד לילדים שהוריהם מתקשים לשלם.

אילן שלגי: האם זה במרווח שבין תעריף מומלץ לתעריף מרבי או שבמקרים האלה אתם גם חורגים מהתעריף המרבי?

שמואל אבואב: לא, גובים את כל הכסף – או תעריף מקסימלי או תעריף מינימלי – ובסופו של דבר כל ועד הורים אומר:

שמואל אבואב: 20% מהילדים ישלמו שליש מהמחיר או 20% מהמחיר, והם מביאים את זה בחשבון הכולל.

שמואל אבואב: אגב, קחו את השנה הזאת לדוגמה ותראו כמה בתי ספר מצויים בגירעונות שלא ידענו כמותם בטיולים שנתיים.

אילן שלגי: ד"ר קדמן, בבקשה.

יוסי שריד: סליחה, אולי כדאי בכל זאת שמשרד החינוך יגיד כמה תלמידים נהנו מן הקרן הזאת.

יוסי שריד: ודאי יש לו רישומים.

יוסי שריד: הרי מדובר בכסף.

יוסי שריד: אלה לא דברים של מה בכך.

ד"ר יאיר סמוכה: ראשית, יש ארבע קטגוריות: יש עולים חדשים שהמשרד מעביר עבורם את תשלומי ההורים לרשות המקומית; יש משפחות שמוכרות בלשכות הרווחה, ואז לשכת הרווחה דואגת לכך.

קריאות: - - -

אילן שלגי: רגע, רגע, רבותיי, לא ביחד.

ד"ר יאיר סמוכה: אנחנו עוסקים בילדים שאינם נכללים בשתי הקטגוריות האלה ושיש להם קשיים.

ד"ר יאיר סמוכה: לצורך זה ישנן שתי קרנות: קרן של 10 מיליון ₪ שמעניקה מלגה בגובה של 300 ₪ לתלמיד, עבור תשלומי הורים.

ד"ר יאיר סמוכה: כל הכסף הזה חולק.

ד"ר יאיר סמוכה: במסגרת קרן נוספת, גם היא בגובה 10 מיליון ₪, אפשרנו למנהל בית ספר לרכוש את ספרי הלימוד וגם ילקוטים עבור התלמידים ולהעביר את החשבונית למשרד, והמשרד החזיר עד האגורה האחרונה את הסכום שבית הספר הוציא.

אילן שלגי: ד"ר קדמן, בבקשה.

ד"ר יצחק קדמן: הערה לדברים של ד"ר סמוכה כדי שלא יובנו לא נכון.

ד"ר יצחק קדמן: הוא ציין שמי שמוכר לשירותי הרווחה – שירותי הרווחה משלמים עבורו מתקציב שירותי הרווחה.

ד"ר יצחק קדמן: אין אגורה שחוקה אחת לסבסוד - - -

קריאה: רק הביטוח הלאומי.

ד"ר יצחק קדמן: ולכן, אם מישהו אומר שאלה שמוכרים בשירותי הרווחה מכוסים, אני אומר שהם לא מכוסים בכלום.

ד"ר יצחק קדמן: לא מקבלים אגורה אחת משירותי הרווחה.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שבמידה רבה מאוד הדיון שאנחנו מקיימים פה בוועדה הוא כעין ריטואל שנתי.

ד"ר יצחק קדמן: הוא בלתי רלוונטי לחלוטין.

ד"ר יצחק קדמן: אני זוכר שנים שהתווכחו פה שעות על שקל או חצי שקל שיורידו מתשלומי חובה כאלה או אחרים.

ד"ר יצחק קדמן: הכול לא רלוונטי.

ד"ר יצחק קדמן: אין היום תשלומי חובה, חוץ מהביטוח.

ד"ר יצחק קדמן: אני מודיע לכם שפשוט שינו את השם.

ד"ר יצחק קדמן: כל מה שקרוי "תשלומי רשות" או "תשלומים מרצון" הפך לתשלומי חובה, וכך מעמידים את זה בפני המורה.

ד"ר יצחק קדמן: אני אומר לכם במלוא האחריות, אם יש רעה חולה במערכת החינוך, הרי זה כל העניין של תשלומי הורים.

ד"ר יצחק קדמן: זה כרוך בהשפלת תלמידים, זה כרוך בהשפלת הורים, ואני מוכרח לומר לכם שזה כרוך גם בהשפלת מנהלים.

ד"ר יצחק קדמן: מנהלים שגובים את הכסף לא לוקחים את הכסף לכיסם הפרטי; הם רוצים שתהיה להם מערכת שתאפשר להם, מבחינה מקצועית, לתת שירות לתלמידים, וסליחה שאני מייצג אותם לרגע, אבל המנהלים עומדים בפני מצבים בלתי אפשריים.

ד"ר יצחק קדמן: הם רוצים לתת שירות חינוכי ראוי לשמו, הם לא יכולים לעשות את זה בתקציבים הקיימים.

ד"ר יצחק קדמן: אחר כך הם מבקשים כסף, ואז ההורים באים בטענות – ובצדק הם באים בטענות – ומתנהלים אין ספור ויכוחים בין הורים לבין מנהלים ומורים על העניין הזה.

ד"ר יצחק קדמן: הפכו את מנהלי בתי הספר לגזברים, לגבאים, ואגב, כל זה מתנהל על גב התלמיד.

ד"ר יצחק קדמן: התלמיד הוא הדוור.

ד"ר יצחק קדמן: כמה פעמים מגיע הילד הביתה עם מכתב פתוח ואומר: אימא, אמרו לי שעוד לא שילמת, ואם את לא תשלמי, יקרה כך וכך.

ד"ר יצחק קדמן: נכון שבהוראות של משרד החינוך רשום שאסור לעשות שימוש בתלמיד ולהטיל עליו סנקציות, אבל זה לא פועל כך בשטח.

ד"ר יצחק קדמן: אני מוכרח לתת לכם דוגמה קטנה כדי לסבר את האוזן.

ד"ר יצחק קדמן: יש לי פה מכתב שגם העברתי למשרד החינוך.

ד"ר יצחק קדמן: זה מכתב של מנהלת בית ספר בירושלים.

ד"ר יצחק קדמן: כידוע לכם, ירושלים היא לא עיר עשירה.

ד"ר יצחק קדמן: מנהלת בית הספר כתבה להורים: כידוע לכם, אחרי הפצרות רבות הסכמתי לקחת את התפקיד של מנהלת בית ספר.

ד"ר יצחק קדמן: היא עשתה טובה והיא הסכימה לקחת על עצמה את ניהול בית-הספר, שהוא כנראה לא מוצלח מאוד.

ד"ר יצחק קדמן: היא הסכימה, והיא כותבת במכתב שחור על גבי לבן: רציתם אותי, עכשיו תשלמו.

ד"ר יצחק קדמן: ואז היא פונה להורים עם בקשה לתשלומי עתק, כאשר התשלומים מיועדים, בין היתר, לדברים שהיא מונה במכתבה.

ד"ר יצחק קדמן: היא אומרת דבר נכון: יש בעיה של לימוד קריאה וכתיבה בכיתות א'-ב', ואי אפשר ללמד שלושים-וחמישה תלמידים לקרוא ולכתוב.

ד"ר יצחק קדמן: לכן, החלטנו לחלק את הכיתה לשניים, לקחת עוד מורה, אבל מאיפה יהיה לנו לסבסד עוד מורה?

ד"ר יצחק קדמן: אתם ההורים תשלמו.

ד"ר יצחק קדמן: אותו דבר היא כותבת לגבי לימוד אנגלית: התגלתה בעיה חמורה בלימוד אנגלית בכיתות ה'-ו', ואי אפשר ללמד במתכונת הזאת, והחלטנו להוסיף מורה מקצועית.

ד"ר יצחק קדמן: ומי ישלם?

ד"ר יצחק קדמן: – ההורים.

ד"ר יצחק קדמן: יש פה תשלומים עבור דברים נפלאים.

ד"ר יצחק קדמן: למשל, הפסקה פעילה, שהתלמידים יעשו משהו בהפסקה.

ד"ר יצחק קדמן: ההורים צריכים לשלם.

ד"ר יצחק קדמן: יש פה תשלום עבור עיתון בית הספר.

ד"ר יצחק קדמן: יש פה תשלום עבור בול תעודה.

אילן שלגי: עוד קיים בול קרן קיימת?

ד"ר יצחק קדמן: כן, הציעו את זה מחדש.

ד"ר יצחק קדמן: אגב, כל הדברים האלה - - -

אילן שלגי: אבל זה לא כלול במה שאושר.

ד"ר יצחק קדמן: נכון, אבל זה מכתב רשמי של מנהלת בית הספר.

ד"ר יצחק קדמן: אגב, היא הגדילה לעשות.

ד"ר יצחק קדמן: היא עשתה טבלה ואמרה: יש הצעה של משרד החינוך – היא קוראת לזה "הצעת משרד החינוך", אם כי זאת לא הצעת משרד החינוך, אלה התשלומים המאושרים על ידי ועדת החינוך - ומצד אחר, זו הצעת בית הספר.

ד"ר יצחק קדמן: זה לא הושאר לשיקול דעתם של ההורים.

אילן שלגי: כלומר, זה התעריף המומלץ לגרסתה.

ד"ר יצחק קדמן: שאלתם מה קורה כשהורים לא יכולים לשלם.

ד"ר יצחק קדמן: פנתה אליי אימא במצב קשה.

ד"ר יצחק קדמן: המנהלת כתבה כך: הורים שמסכימים לתוכנית, אך חוששים לחתום מטעמים כספיים, מתבקשים לציין זאת בכתב.

ד"ר יצחק קדמן: זאת אומרת, הורה עוד צריך להיות מושפל ולכתוב: אני, פלוני אלמוני, מאוד מעריך את התוכנית הזאת, אבל ידי אינה משגת לשלם.

ד"ר יצחק קדמן: כל זה מתנקז בסופו של דבר אל התלמידים.

ד"ר יצחק קדמן: מי שחושב שזה לא עובר דרך התלמידים - לא יודע איך מתנהל בכלל כל העסק הזה.

ד"ר יצחק קדמן: העניין הזה הוא רעה חולה מפני שהוא גם גורם ליצירת שתי מערכות חינוך, ואגב, שתי מערכות חינוך במובן כפול: ראשית, זה יוצר מערכת חינוך של בתי ספר שיש להם כל מיני גביות מן הסוג הזה, ויש להם שני מורים לאנגלית בכיתה.

ד"ר יצחק קדמן: ואני מודיע לכם – והרשויות המקומיות יודעות את זה היטב – יש מקומות שבהם בתי הספר בכלל לא מעזים לפנות להורים ולבקש כסף; הם יודעים שאין ממי לבקש.

ד"ר יצחק קדמן: זה לא שתלמיד אחד צריך לקבל מלגה; כל תלמידי בית הספר שם אינם יכולים לשלם.

ד"ר יצחק קדמן: תראו בתי ספר בקרית-מלאכי, למשל.

ד"ר יצחק קדמן: יש עוד דוגמאות רבות.

אילן שלגי: ד"ר קדמן, אתה מכיר את המחשבה לעשות את הגבייה דרך המוסד לביטוח לאומי?

ד"ר יצחק קדמן: לא רק שאני מכיר, אלא גם אגיע לזה מייד.

ד"ר יצחק קדמן: לא רק שיש הבדל בין מערכת בתי ספר שבה ההורים יוצרים סטנדרטים אחרים לגמרי לבין בתי ספר שעובדים לפי הספר; יש גם שתי מערכות בתוך אותו בית ספר.

ד"ר יצחק קדמן: בבית ספר שאני מכיר באופן אישי ביקשו 15 שקלים עבור תעודה – זה לא רשום שם – וכשאחד ההורים ניגש ואמר: "אבל אסור לגבות עבור תעודה, וכתוב בחוזרי מנכ"ל שאסור למנוע תעודה מתלמיד", הרי לכם תשובת מנהלת בית הספר: "לא יהיה אף תלמיד שלא יקבל תעודה.

ד"ר יצחק קדמן: תלמידים שההורים שלהם ישלמו, יקבלו תעודה מפוארת, יתר התלמידים יקבלו פלט מחשב".

ד"ר יצחק קדמן: זו תשובה של מנהלת בית ספר.

ד"ר יצחק קדמן: עכשיו תארו לעצמכם סוף שנה.

ד"ר יצחק קדמן: יש שני סוגים של תלמידים: תלמידים שבאים עם תעודה מפוארת, ותלמידים אחרים שיבואו עם פלט מחשב.

ד"ר יצחק קדמן: והכול כשר והכול ישר.

ד"ר יצחק קדמן: אגב, במקרה הזה של מנהלת בית הספר שהזכרתי פניתי למשרד החינוך, ואני מוכרח לומר שד"ר סמוכה הוא קרן אור במשרד הזה, אבל הוא עובד בפול גז בניוטרל.

ד"ר יצחק קדמן: אחרי שהוא פנה למנהלת בית הספר - - -

צבי הנדל: אם זאת קרן האור, מה עם החושך?

צבי הנדל: אוי, כמה דמגוגיה יש בשולחן אחד, בבת אחת.

צבי הנדל: משרד ענק שמתפקד לתפארה, מילה אחת על כך אני לא שומע – לא לי.

ד"ר יצחק קדמן: אני אומר לך ש- - -

צבי הנדל: אתה יודע שבקרית-מלאכי מקבלים תקציב גדול פי-שניים וחצי מזה שמקבלים ברמת השרון?

צבי הנדל: מה הדמגוגיה הזאת?

ד"ר יצחק קדמן: אתה יודע ואנשי משרד החינוך יודעים כמה זה נכון.

אילן שלגי: ד"ר קדמן, תתייחס בבקשה לעניין של הביטוח הלאומי, ואחר כך ארצה לשמוע את השר לשעבר, חבר הכנסת שריד, בעניין הזה.

ד"ר יצחק קדמן: אני אתייחס.

ד"ר יצחק קדמן: אני אומר שוב, שוו בנפשכם, שני סוגי תלמידים מקבלים שני סוגי תעודות.

ד"ר יצחק קדמן: זאת לא דמגוגיה, זאת מציאות, זו עובדה.

אילן שלגי: בסדר, תתקדם, את זה כבר אמרת.

ד"ר יצחק קדמן: התחלתי להגיד שד"ר סמוכה פנה למנהלת בית הספר, ואחרי פנייתו ביקשתי לדעת – והלכתי להורים בבית הספר – האם החוזר הזה שונה, האם יצא חוזר חדש.

ד"ר יצחק קדמן: התשובה היתה שלילית.

ד"ר יצחק קדמן: לא יצא חוזר חדש, לא שונו התעריפים.

ד"ר יאיר סמוכה: יצא חוזר חדש.

ד"ר יצחק קדמן: אף הורה לא קיבל חזרה כסף.

ד"ר יצחק קדמן: עכשיו אני מגיע להצעה שאתה מעלה.

ד"ר יצחק קדמן: זאת הצעה שמונחת על השולחן הזה ועל שולחנות אחרים - כולל שולחן משרד החינוך - כבר עשר שנים.

ד"ר יצחק קדמן: אדוני סגן השרה, משרד החינוך הקים ועדה ציבורית ממלכתית – ועדת לנגרמן – כדי לעסוק בכל הנושא הזה שאנחנו דנים בו היום, אחרי עשר שנים.

ד"ר יצחק קדמן: הבעיה היתה קיימת אז, רק שהיום היא הרבה יותר חריפה.

ד"ר יצחק קדמן: בראש הוועדה עמד אז אהרן לנגרמן המנוח – אתה ודאי מכיר אותו – והיו בה גם נציגי האוצר, והם פרשו ביום שהוגשו המלצותיה.

ד"ר יצחק קדמן: הוועדה הזאת המליצה לשר החינוך דאז, זבולון המר המנוח, לבטל מכל וכל את כל תשלומי ההורים – רשות, חובה, מרצון, מלווה, כל השמות היפים – והיא הציעה הצעה מאוד פשוטה.

ד"ר יצחק קדמן: היא אמרה שמאחר שהחינוך הוא משימה לאומית ממלכתית, אנחנו נגדיל - באמצעות תוספת מזערית בביטוח הלאומי או בדרך אחרת – את העול של החינוך על כלל האוכלוסייה, ולא רק על ההורים, ולא נעמיד את המנהלים בפני מצבים בלתי אפשריים של גבייה ומריבות, והם יעסקו בחינוך, והביטוח הלאומי שעוסק בגביית כספים יגבה את הכספים.

צבי הנדל: אני מאמץ את זה בזה הרגע.

ד"ר יאיר סמוכה: כל השרים אימצו.

ד"ר יצחק קדמן: שר החינוך דאז קיבל את ההמלצות.

ד"ר יצחק קדמן: משרד האוצר התנגד בטענה, שבעיניי היא מגוחכת לחלוטין, שהוא איננו רוצה להכביד את נטל המס על הציבור.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא יודע איך אפשר לכנות אחרת את העניין הזה של נטל מס חוץ מ"נטל מס".

ד"ר יצחק קדמן: אתם יכולים לקרוא לזה איך שאתם רוצים, אבל זה מס שמוטל רק על ההורים.

אילן שלגי: אבל זה מס רגרסיבי.

ד"ר יצחק קדמן: זה מס רק על ההורים והוא רגרסיבי.

ד"ר יצחק קדמן: קיים פתרון בדמות הפתרון שוועדה ממלכתית המליצה עליו וששר החינוך אימץ אותו, ואני מציע לוועדה הזאת – אני מציע את זה כל שנה ושנה בעשר השנים האחרונות – שפעם אחת ולתמיד ייעשה סדר בעניין; לא קוסמטיקה, לא ויכוח על מילה פה מילה שם, שקל פה שקל שם.

ד"ר יצחק קדמן: חינוך איננו דבר שההורים צריכים לשלם עבורו.

ד"ר יצחק קדמן: אם אין מספיק כסף - - -

אילן שלגי: ד"ר קדמן, זה מובן.

אילן שלגי: יש סיכוי לעניין שאתה העלית עכשיו.

אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, אתה רוצה להתייחס לנושא הזה?

ד"ר יצחק קדמן: אמרתי את דברי קודם, אבל ההמלצות האלה של ועדת לנגרמן אומצו, לפי מיטב ידיעתי, על ידי כל שרי החינוך מאז שהן הוגשו.

ד"ר יאיר סמוכה: נכון.

אילן שלגי: כלומר, האוצר הוא הבולם.

יוסי שריד: אני חושב שזה יהיה טוב מאוד אם ועדת החינוך תשוב ותקבע את זה, אבל בתנאים הקיימים הסיכויים שזה יתממש הם אפילו פחותים, כי כשמקצצים עכשיו בדברים כל כך חיוניים - עוד שעתיים נדון בילדים חולים שמתכוונים ליטול מהם את שירותי החינוך – קשה לי להאמין, על פי השקפת העולם הרווחת והמאפיינת היום את משרד האוצר, שדווקא עכשיו זה יתקבל.

יוסי שריד: ד"ר קדמן צודק, מאי נפקא מינה?

יוסי שריד: מה זה "הכבדת נטל המס"?

יוסי שריד: – הכבדת נטל המס בצורה יותר פרוגרסיבית, כאשר תשלומי ההורים הם מס בעליל, רק בצורה פרועה, כשאף אחד לא יודע מה-מי-מו, והפגיעה היא פגיעה מוחשית, אין על זה שום בקרה, לא יכולה להיות על זה שום בקרה.

יוסי שריד: ואני שמח מאוד שנאמרו פה אגב דברים בזכותם של המנהלים.

יוסי שריד: לא הייתי רוצה לעמוד במקומם.

יוסי שריד: מה המנהל אשם?

יוסי שריד: בסך הכול הכוונות שלו טובות.

אילן שלגי: אבקש ממשרד החינוך להעביר אלינו את אותו דוח לנגרמן, ואולי גם מסמכים ששרי חינוך הוציאו בהמשך בעניין הזה, ואנחנו ננסה לעזור, אולי זה לא יהיה מהיום למחר, אבל בכל זאת.

אילן שלגי: בבקשה, אדוני.

יוסי שריד: יש ספרייה שלמה בעניין זה.

יחזקאל גבאי: אני נציג המנהלים.

יחזקאל גבאי: בעצם כל מה שנאמר כאן מחזק את מה שרציתי להגיד.

יחזקאל גבאי: השלטון המקומי מעביר לנו פחות כספים, ובצדק.

יחזקאל גבאי: הם נלחצים, משרד החינוך מקצץ.

דוד עמר: לא, לא בצדק.

דוד עמר: פשוט אין להם.

יחזקאל גבאי: כן, ברור.

יחזקאל גבאי: אמרתי, בצדק מבחינתכם.

יחזקאל גבאי: ההורים משלמים הרבה פחות.

יחזקאל גבאי: נאמר כאן שאחוזים- -

צבי הנדל: כל כספי משרד החינוך מגיעים תמיד לבית הספר דרך הרשות המקומית?

יחזקאל גבאי: לי יש אגודה, לכן אני מקבל את הכול, אבל אני לא יודע - - -

קריאות: - - -

יחזקאל גבאי: אבל ההורים משלמים הרבה פחות, ומהלי בתי הספר עומדים במצב שמקצצים מכל הצדדים, והם צריכים לתת את השירותים המינימליים, כשכל מי שמקיף אותם דורשם מהם: אל תגבו יותר, תגבו פחות, תתנו יותר הנחות.

יחזקאל גבאי: אבל אף אחד לא מכסה את זה.

יחזקאל גבאי: לכן, לדעתי, צריך להיזהר מאוד, וזה נאמר על ידי חבר הכנסת - - -

יוסי שריד: זה עניין הלבנים והתבן – רוצים שתעשו לבנים, אבל תבן אין.

יוסי שריד: זה דבר ידוע מקדמת דנא.

יחזקאל גבאי: וכל הזמן המנהלים הם כאילו הרעים שלוקחים.

יחזקאל גבאי: לפי אחוז הגבייה שיש לנו היום בבתי ספר, היה צריך שעשרות אלפי תלמידים לא ייצאו לטיולים שנתיים וכן הלאה, ואנחנו שומעים לפעמים בחדשות, בתקשורת, על ילד בודד פה או על ילד בודד שם, אבל אלה לא המספרים שלא משלמים.

יחזקאל גבאי: אני יודע שלהרבה מאוד ילדים אנחנו נותנים לצאת לכל הפעילויות.

יחזקאל גבאי: אם קורה שמתפרסם סיפור בעיתון – ואני נציג המנהלים בקטע הזה ואני בודק – לרוב מדובר במישהו שיש לו ושמתעקש לא לשלם.

יחזקאל גבאי: לרוב אלה לא ילדים שאין להם.

יחזקאל גבאי: כלומר, המנהלים באמת לא צריכים להיות כאן במוקד, לא הם צריכים לפתור את הבעיה.

יחזקאל גבאי: אני לא יודע היום איך אנחנו יכולים להפעיל – הזכירו את זה כאן – את האינטרנט בבתי-הספר.

יחזקאל גבאי: כל המחשבים שלנו, עם עשרות או מאות המיליונים שהשקענו – אם מנהל לא מצליח למצוא פתרון, הוא לא יכול אפילו להשתמש בהם.

יוסי שריד: הבעיה של האינטרנט מעולם לא היתה בעיית הרכבתו, אלא תחזוקתו.

יחזקאל גבאי: ברור.

יחזקאל גבאי: זאת אומרת, המנהלים במצב שאו שהם לא נותנים שום דבר, או שהם מותקפים אם הם נותנים משהו, וצריך להיזהר.

יחזקאל גבאי: יש כבר מנהלים, חברים שלי, שאומרים: כבר ביטלתי את כל הציונים השנתיים, אני לוקח את התלמידים ליום – יום וחצי, ונגמר הסיפור.

יחזקאל גבאי: למה לי להיות במוקד של כל הדברים?

יחזקאל גבאי: נקודה שנייה שגם צוינה כאן, בעניין התשלומים.

יחזקאל גבאי: רוב בתי הספר עומדים בתשלומים.

יחזקאל גבאי: לפעמים אנחנו חורגים ב-30 ₪, ב-50 ₪, אבל אני רוצה לציין – ונדמה לי שפרופסור יולי תמיר הזכירה את זה – שעדיין יש בתי ספר במדינה שלוקחים אלפי שקלים.

יחזקאל גבאי: כלומר, כשאני לוקח 1,420 ₪ במקום 1,370 ₪, אומרים לי: למה לקחת 50 ₪ יותר?

יחזקאל גבאי: בתי ספר שאנחנו מתמודדים מולם – במרכאות – על התלמידים לוקחים לפעמים אלפי שקלים.

יחזקאל גבאי: בהתאגדות המנהלים – ואפשר לראות את זה בדף הצהוב – אנחנו הסכמנו שגם התל"ן יוגבל ל-399 ₪, כלומר, כ-400 ₪.

יחזקאל גבאי: אמרנו שאם מנהל רוצה לתגבר את השיעורים – אנגלית וכן הלאה, כמו שהזכירו כאן - הוא יכול לקחת עד 400 ₪ מתלמיד.

יחזקאל גבאי: אבל יש בתי ספר שלוקחים 6,000 או 5,000 ₪.

אילן שלגי: האם אתה כנציג המנהלים מקבל את זה שמנהלים חורגים בצורה כזו מההוראות של משרד החינוך?

יחזקאל גבאי: לא, אנחנו מתנגדים לזה, אבל אני אומר שוב, ההרגשה שלנו, של רוב המנהלים, היא שלא עושים את כל הדברים שנאמרו כאן, כלומר, לקחת את התעודה או להוציא חוזרים כאלה.

יוסי שריד: לפני שבועיים דיברנו כאן על הבריחה מהאינטגרציה – בעיקר של החינוך הממלכתי דתי.

יוסי שריד: אני מודיע לך שבישיבות התיכוניות ובאולפנות גובים 10,000, 12,000, 15,000 ₪.

יוסי שריד: על מה אנחנו מדברים פה בכלל?

יוסי שריד: הרי אלה שטויות- - -

ארז פרנקל: זה נושא כבד- - -

קריאה: - - -

אילן שלגי: סליחה, רבותיי, הסעיף העיקרי שעליו אנחנו מדברים היום הוא נושא האכיפה, ואנחנו נבקש ממשרד החינוך והתרבות שיחזור אלינו עם פירוט כיצד אוכפים – לא את התשלום, אלא את אי החריגה על ידי מנהלי בתי ספר.

אילן שלגי: אתה, אדוני, נציג המנהלים, עם כל הכבוד, ושמענו פה על מנהלים שהם במצב קשה, וזה נכון, אבל מי שבמצב קשה באמת אלה התלמידים וההורים, ואסור שיהיה מצב שמנהל מרשה לעצמו – לפעמים, מר פרנקל, בשיתוף פעולה עם ועדי הורים – לחרוג מהכללים.

אילן שלגי: אנחנו צריכים להגיע למצב שלא תהיה חריגה מהכללים ומהסכומים שאושרו על ידי השולחן הזה.

יחזקאל גבאי: זה מקובל עלינו.

יחזקאל גבאי: ארז פרנקל ואני אמרנו: בואו נקבע גבול גם בנושא של תל"ן, שכאילו היה יותר פרוץ.

יחזקאל גבאי: והסכמנו על 400 ₪.

יחזקאל גבאי: אבל שוב, הפיקוח במסגרת האכיפה לא צריך להיות אם גביתי 405 ₪, אלא אם מישהו גבה 6,000 ₪.

יחזקאל גבאי: כלומר, ההרגשה שלנו היא שהאכיפה מכוונת לסכומים הקטנים שבהם אנחנו חורגים, במקום להיות מכוונת לבתי ספר שחורגים באלפי שקלים, ושם הבעיה.

קריאות: - - -

יולי תמיר: אני רוצה לשאול את משרד החינוך.

אילן שלגי: חברת הכנסת תמיר, בבקשה.

יולי תמיר: ד"ר סמוכה, אתה נתת נתונים שהקרן לתמיכה היא בסך 10 מיליון ₪.

יולי תמיר: אם הקרן היא בסך 10 מיליון ₪, ולפי מיטב ידיעתנו, יש למעלה מ-300,000 ילדים מתחת לקו העוני, עשיתי חישוב מהיר שילד יכול לקבל תמיכה של 33 ₪ מהקרן הזאת.

יולי תמיר: לעומת זה החישוב של המספרים שנתתם כאן עולה על 1,000 ₪ לחודש.

יולי תמיר: זאת אומרת, אתם נותנים בערך פי-שלושים פחות ממה שנדרש על מנת לתת סיוע אמיתי.

יולי תמיר: אני רוצה להבין איך משרד החינוך חושב לתת תמיכה אמיתית לילדים שלא יכולים לשלם כאשר הוא מקצה לעניין זה 10 מיליון ₪ בלבד.

ד"ר יאיר סמוכה: ראשית, הקרן הזאת תגדל.

יולי תמיר: לכמה ומתי?

ד"ר יאיר סמוכה: כבר לקראת השנה הבאה.

ד"ר יאיר סמוכה: שנית, כל הסכומים מחושבים כך שיש בעצם גביית יתר של 10% מההורים שכן יכולים לשלם, ובזה הם תומכים בהורי תלמידים שאינם יכולים לשלם.

אילן שלגי: גביית יתר מעבר לתעריף שאושר פה?

ד"ר יאיר סמוכה: לא, לא.

קריאה: זה על בסיס התעריף.

ד"ר יאיר סמוכה: ואני חוזר ואומר, תאמיני לי, הבעיות שמגיעות אלינו הן לא בעיות של תלמידים שלא יכולים לשלם.

ד"ר יאיר סמוכה: עיקר הבעיות הן עם הורים סרבנים שיש להם ומתעקשים לא לשלם.

קריאה: זה לא נכון.

יולי תמיר: במציאות הנוכחית של מדינת ישראל זאת לא האמת.

יוסי שריד: זה בערך להאשים את המובטלים באבטלה.

יוסי שריד: יש ילדים שאין להם.

יוסי שריד: הרי את זה אנחנו יודעים.

אילן שלגי: רבותיי, יושב פה נציג של אגודת אכסניות הנוער.

אילן שלגי: תואיל להתייחס לתשלומי הורים, בבקשה.

אורי דגול: האמת היא שאני יושב פה בתחושת זעם, עלבון ותסכול – גם מכבוד היושב ראש.

אורי דגול: זאת שנה שלישית שאני בא לכאן, שנה שלישית שמונח הנייר הזה של תשלומי הורים – ואני רוצה להתייחס אך ורק למקטע הטיולים ולאירוח שבתוך המקטע הזה – וזאת שנה שלישית שאומרים: לא נעלה מחירים ולא נשנה - - -

אילן שלגי: אתה מציע שנעלה?

אורי דגול: אני רוצה לסיים את דבריי.

אורי דגול: וזאת שנה שלישית שאיש לא בודק את הדברים, איש לא נכנס לדקויות במה זה כרוך.

אורי דגול: זו גם שנה שלישית שאני מוזמן למשרד החינוך ולוועדת עלויות ארצית, שמורכבת מנציגי האוצר ומנציגי משרד החינוך ונציגי ארגון ההורים, החברה להגנת הטבע וכן הלאה.

אורי דגול: הוועדה הזאת, שהיא מקצועית והיא כלכלית, קובעת את התשלומים לטיולים, היא מתחשבת באי-אלו פרמטרים, ולכאן מובא משהו אחר, בלי לדבר אתנו, בלי לשאול אותנו.

ד"ר יאיר סמוכה: לא נכון.

אילן שלגי: אבל למה אתם צד לדיון הזה, אדוני?

צבי הנדל: כי הם צרכני טיולים.

אילן שלגי: אם אנחנו לא צד לדיון, למה הוזמנו?

אילן שלגי: אני מבין את האינטרס שלו, אבל לדעתי הוא לא צריך להיות צד בדיון.

אילן שלגי: אתה צריך להתדיין עם משרד החינוך, זה נכון, אבל בשאלה כמה ישלמו ההורים – אני לא מבין מה עניינך.

אורי דגול: אני אסביר.

אורי דגול: בסיכומו של דבר ההורים משלמים, באמצעות בית הספר, לאגודת אכסניות הנוער או לחברה להגנת הטבע את עלות הטיול.

אורי דגול: מה זאת אומרת למה אני צד?

אורי דגול: מעבר לזה, אל תזמין אותי אם אני לא צד.

אילן שלגי: אני חושב שאתה צודק.

אורי דגול: אבל הוזמנתי, ואם אני לא צד - ובאמצעותנו מטיילים 400,000 תלמידים – תשחררו אותי מכל ההחלטות האלה.

אילן שלגי: שלא תבין אותי לא נכון, אדוני.

אילן שלגי: תרשה לי רגע, נתתי לך רשות דיבור - - -

אורי דגול: אני מבקש לסיים את דבריי.

אילן שלגי: אני מבקש ממך להקשיב רגע.

אילן שלגי: תכף אתן לך לסיים את דבריך.

יוסי שריד: מר דגול, הוא היושב ראש.

יוסי שריד: גם אם הוא קוטע אותך - - -

אילן שלגי: מר דגול, המשא ומתן שלכם עם משרד החינוך הוא חשוב, ותמשיכו בו.

אילן שלגי: בשאלה כמה ישלמו ההורים, עם כל הכבוד, אני באמת לא סבור שצריך להזמין אתכם, משום שגם אם יוחלט שההורים לא ישלמו כלום, הרי ברור שלא יבקשו ממך לתת שירות בחינם.

אילן שלגי: השאלה העומדת לדיון סביב השולחן הזה היא מה ישלמו ההורים – נקודה.

אילן שלגי: מה ישלמו לך – זה בשולחן אחר.

אילן שלגי: ואני מודיע לך שבשנה הבאה אתה לא תוזמן לכאן בנושא זה.

אילן שלגי: בבקשה, יש כאן עוד מישהו מהשלטון המקומי שרוצה להתבטא.

אורי דגול: עוד לא סיימתי.

אילן שלגי: תואיל לסיים במשפט אחרון.

יוסי שריד: זאת עכשיו זכות המילה האחרונה שלך, כי בשנה הבאה לא תהיה פה.

אורי דגול: אני חושב שהזכות הגדולה יותר היא לא להיות פה.

אילן שלגי: ועם משרד החינוך אתה בהחלט צריך להמשיך ולהתדיין.

אורי דגול: הזכות הגדולה יותר היא אולי לא להיות פה, כי זה ממילא לא הופך לרלוונטי, ואני מסכים עם דברי סגן השרה שכל מקרה קיצוני הופך לנושא, וזה לא הנושא.

אורי דגול: הנושא הוא איך מחזיקים אכסניות נוער, איך מחזיקים בתי ספר שדה, איך מתמודדים - - -

אילן שלגי: לא, זה לא הנושא.

אילן שלגי: זה נושא חשוב, אבל זה לא הנושא פה היום.

אילן שלגי: בבקשה, אדוני, אתה בשורה האחרונה.

אילן שלגי: אתה גם מהשלטון המקומי, נכון?

חן רון: כן.

חן רון: שלוש הערות קצרות מאוד לדברים שנאמרו.

חן רון: ראשית, כמו שד"ר סמוכה אמר, בעבר היתה מלכתחילה גבייה של 8% נוספים כדי לסבסד הורים שלא משלמים.

חן רון: זה היה אולי לפני עשר – חמש עשרה שנה, ואז זה היה גובה הסבסוד הנדרש.

חן רון: כיוון שכבר כמה שנים מקוצצים התשלומים או שאין הצמדה למדד, הדבר הזה נשחק, אין יותר ה-8% האלה.

חן רון: מה שגובים היום אלו העלויות.

חן רון: בטיולים מעולם לא היה סבסוד הורים, אלא היו עלויות בפועל.

חן רון: לכן, אין יותר סבסוד צולב שהורה משלם, אבל נותן אי אלו אחוזים לאלה שלא יכולים לשלם.

חן רון: זה נגמר.

חן רון: זאת אומרת, זה היה וזה איננו.

חן רון: לגבי הרעיון של ביטוח לאומי, אני הייתי צעיר מאוד ולא ידעתי כמה גבה הביטוח הלאומי ממשכורותיי הראשונות, אבל אז הועבר הגיל בחוק חינוך חובה מ-14 ל-16, ובתמורה גבו בביטוח לאומי חמש עשיריות האחוז, שבע עשיריות האחוז או משהו כזה.

חן רון: משרד החינוך מקבל היום מהביטוח הלאומי חמש עשיריות או שבע עשיריות האחוז לכיתות ט' ו-י'?

חן רון: הוא לא מקבל.

חן רון: אז גם פה, במדינתנו המתוקנת, ייקחו 4 פרומיל מהעובד, מהמעביד, וזה לא יגיע למשרד החינוך או שזה יגיע בהתחלה וזה יישחק.

חן רון: יקרה כמו שקרה בערכות מדע וטכנולוגיה.

חן רון: תהיה התחייבות של המדינה לשלם את זה, ועם הזמן ישחקו את זה, לא יהיו תשלומים במקום תשלומי ההורים לבתי הספר, לא יהיו טיולים, לא תהיה פעילות תרבות או שהשלטון המקומי, כרגיל, ייכנס לגירעון כי ייתן את זה מכספו.

חן רון: הערה שלישית.

חן רון: הזכירו פה במילה אחת את ביטוח תאונות אישיות שהוא תשלום חובה.

חן רון: כתוב פה: 22 ₪.

חן רון: אין לנו התחייבות שזה יהיה 22 ₪ - משרד החינוך יודע.

חן רון: זה הסכם עם חברת ביטוח שכן נתנה את דעתה על העניין .

חן רון: היא הורידה את זה מ-27 ל-22 ₪ לפני שנתיים, ויתרה שנתיים על המדד.

חן רון: אני לא משוכנע שהיא תוותר על המדד בשנה - - -

ד"ר יאיר סמוכה: יש חברות ביטוח שנותנות את זה גם ב-12 תשלומים.

חן רון: בשנה האחרונה היה מדד גבוה מכדי שתוותר עליו.

חן רון: גם כך זה - - -

אילן שלגי: את זה תשאיר למשרד החינוך.

חן רון: ולכן, צריך לחכות למה שתגיד חברת הביטוח, בדרך כלל ביוני.

חן רון: היא תגיד כמה העלויות וכמה היא דורשת.

איתן ויינרך: יש מכרז.

חן רון: המכרז בתוקף, אבל המכרז צמוד למדד.

קריאות: - - -

אילן שלגי: חבר הכנסת הנדל, בבקשה.

צבי הנדל: אתחיל בהערה האישית של חבר הכנסת יוסי שריד לגבי שרת החינוך.

צבי הנדל: בדקתי את זה מייד, כי הדבר הכי קל זה להגיד משהו בשמו של מישהו כשהוא לא נוכח.

צבי הנדל: היא אמרה שהיא טענה שהיא לא תשלם ולו אגורה אחת מעבר למקסימום המותר.

צבי הנדל: את זה היא אמה ובזה היא עומדת, ואם היא תידרש לשלם אגורה אחת מעבר לסכום המותר, היא לא תשלם.

צבי הנדל: את זה היא אמרה ואת זה היא עשתה.

צבי הנדל: הערה שנייה.

צבי הנדל: כפי שאמר שר החינוך לשעבר, אנחנו מאמצים את המלצת ועדת לנגרמן.

צבי הנדל: אני לא מכיר את הוועדה, אבל שמעתי את ההמלצה - מעולה, ממחר בבוקר.

צבי הנדל: לא הגיוני שמשרד החינוך לא יאמץ אותה.

צבי הנדל: הבעיה היא תמיד הפער בין הרצוי למצוי, ולמי שעדיין לא יודע – הפער הזה הוא כסף.

צבי הנדל: בגימטריה הפער בין רצוי למצוי הוא כסף.

צבי הנדל: ולכן, יש בעיה.

צבי הנדל: לכן, אני שומע בדברי כל הנואמים, כחוט השני, טענות והאשמות.

צבי הנדל: האחד אומר שהמנהל אשם, כי הנה מנהלת בית ספר הוציאה מכתב גס רוח שכזה, והאחר אומר שהמנהל הוא מסכן, הוא לא אשם, הוא חייב לנהל בית ספר וכולי.

צבי הנדל: כולם צודקים.

צבי הנדל: אני לא אומר את הדברים האלה כי אני מאו"ם - אני בכלל לא מהאו"ם – אלא משום שהחיים מורכבים, אין שחור ולבן, ובואו לא נעשה לעצמנו חיים קלים.

צבי הנדל: אני מודיע לכם חגיגית שהיו גם טיעונים בבג"ץ על העניין הזה שעשו הנחות לפי אשכולות – לא דובר על זה היום.

צבי הנדל: יש מקומות שבהם המצב הסוציו-אקונומי חייב זאת, ולפי הלמ"ס חילקו בנושאים מסוימים, לשכפולים - - -

קריאה: רשויות נטולות - - -

צבי הנדל: לא לזה הכוונה.

צבי הנדל: בשלושת האשכולות הגבוהים – בין 90% ל-95% הנחה.

צבי הנדל: זה נעשה במחשבה תחילה שיש אזורים שהם נגועים, לצערנו הגדול, במצב סוציו-אקונומי קשה.

צבי הנדל: על השאלה הזאת מי משלים את ההפרש היה דיון בבג"ץ, והעניין הוכרע, נגמר.

צבי הנדל: אי אפשר לחזור אליו.

חן רון: הדיון בבג"ץ לא היה על המצב הסוציו-אקונומי אלא על - - -

ד"ר יאיר סמוכה: היה דיון נוסף - - -

חן רון: של ההורים, לא של השלטון המקומי.

צבי הנדל: דיברתי על השלטון המקומי.

חן רון: הדיון היה רק על שכפול.

אילן שלגי: כן, עורכת דין מורג.

דורית מורג: הדיון בבג"ץ מתקשר בעקיפין.

דורית מורג: היו כמה בג"צים.

דורית מורג: אחד היה על דרישת השלטון המקומי שמשרד החינוך אכן לא יקצץ באותם תשלומי הורים, כגון: אגרות למחשוב, והאחר של ועד ההורים הארצי, שנדון לא מזמן, גם הוא לגבי אי קיצוץ של אותן אגרות, ובג"ץ דחה את שתי העתירות.

דורית מורג: זאת אומרת, מבחינה זאת אין לנו ויכוח משפטי בנושא הזה, אלא בג"ץ דחה את שתי העתירות ואמר שאכן בגלל הקיצוצים התקציביים שהמדינה נמצאת בהן, בג"ץ לא ידרוש ממשרד החינוך לשלם את התשלומים האלה, אלא השלטון המקומי במקרה הזה ובתי הספר יצטרכו להסתדר עם אותם תשלומים.

דורית מורג: זאת אומרת, אם אנחנו מדברים על אגרת שכפול, נאמר שם, בין היתר, על ידי המדינה שייתכן שאכן לא צריך לעשות את אותה כמות שכפולים, בדרך שבה מבצעים היום שכפולים, אלא דובר אפילו על כתיבה על הלוח בגיר ודברים כיוצא באלה, שעניינם חסכון, ומדובר על כך שהתשלומים האלה הם לא תשלומים מהותיים לחינוך, ולכן בג"ץ דחה את העתירה.

צבי הנדל: תודה על ההבהרה.

צבי הנדל: רציתי רק לחדד את הדברים, ואני עושה את זה באהבה, אני לא רוצה לפגוע באף אחד.

צבי הנדל: אפשר היה לשמוע תמיד בתוך הדיון שני צדדים, ותמיד הגענו למצב אחד ברור.

צבי הנדל: ברור חד משמעית מי האשם.

צבי הנדל: לא היו חילוקי דעות שמשרד החינוך הוא האשם, כי זה נוח.

צבי הנדל: הלוואי שהמדינה היתה יכולה לשלם, כולנו היינו שמחים על כך.

צבי הנדל: נדרשתי לדבר על האכיפה.

דוד עמר: לא אמרתי משרד החינוך.

דוד עמר: אמרתי השלטון המרכזי.

צבי הנדל: נדרשתי לדבר על עניין האכיפה וכך עשיתי, ופתאום, באורח מדהים, שואלים: מי צריך לאכוף?

צבי הנדל: מה אתה רוצה מהמנהל?

צבי הנדל: תשמעו, אי אפשר, רק לצורך הוויכוח, להמציא את הנושאים מתחת לאדמה.

יוסי שריד: זו פולמיקה.

יוסי שריד: אתה כל הזמן עוסק בפולמיקה.

צבי הנדל: הנושא הוא פשוט והוא נמצא על השולחן.

צבי הנדל: יש תשלומי הורים על פי טבלה מסוימת.

צבי הנדל: חובה שתהיה טבלה, ובעניין זה אני מקבל את ההערות ששמענו כאן.

צבי הנדל: חייבת להיות טבלה אחידה, חייב להיות מסמך אחיד לכל בתי הספר.

קריאה: יש, שלכם.

צבי הנדל: אני יודע שיש, זה קיים, אבל אמרו פה שזה לא קיים.

צבי הנדל: לכן, במקום להתווכח אני אומר שאני מסכים שצריך להיות מסמך אחיד.

צבי הנדל: אני מודה על ההערה שיש.

צבי הנדל: כל זה קיים.

צבי הנדל: צריך שועדת החינוך תאשר וצריך שמשרד החינוך יפרסם רק את מה שוועדת החינוך אישרה.

צבי הנדל: כך זה היה, ואם מישהו אומר אחרת, הוא לא יודע.

אילן שלגי: לא, זה לא היה כך.

אילן שלגי: היו פה קצת חריגות.

ארז פרנקל: חד משמעית.

ארז פרנקל: גם המנכ"לית אמרה - - -

אילן שלגי: מר פרנקל, אין לך רשות דיבור.

צבי הנדל: ואם זה לא היה, כך זה צריך להיות.

צבי הנדל: אין פטנטים אחרים בעניין הזה.

צבי הנדל: אני רק מבקש שלא נשלה את עצמנו.

צבי הנדל: ד"ר קדמן אמר נכון.

צבי הנדל: הוא יושב פה בדיונים האלה עשר שנים, ויורדים לרמת השקל וכולי.

צבי הנדל: לא נשנה את העולם.

צבי הנדל: אם נצליח, בתנאים הקיימים, לעשות את מה שהמליצה הוועדה – וזה הדבר היחיד שאפשר לעשות – מה טוב, ואני מוכן להתגייס בכל הכוח ל"מלחמה" הזאת ולהשיג את המטרה הזאת שהיא מטרה ראויה, כי אני מאמין באמונה שלמה – זו תפיסת עולם – שצבי הנדל, שאין לו היום ילדים בבית הספר היסודי, מחויב בחינוכם של ילדי ישראל ברמה מסוימת, לא פחות ממישהו שיש לו ילדים בגילאים האלה.

צבי הנדל: גם אצלי ברשות היו לי הרבה ויכוחים בעניין, ובסופו של דבר כל ההורים נרתמו לפתרון בעיות כאלה, ואני יודע שזה חריג, אני לא רוצה להביא את זה כדוגמה, אבל זו תפיסת עולם.

צבי הנדל: אני בעד תפיסת העולם הזאת ביסודה, והלוואי שנצליח.

צבי הנדל: אבל עד שנצליח, בואו לא נרמה את עצמנו.

צבי הנדל: אנחנו מחויבים לקיים בקפדנות את הטבלאות שאנחנו מסכמים; אנחנו מחויבים כן לאכוף בקפדנות שלא תהיה חריגה מלמעלה עד גבול מסוים.

צבי הנדל: וכאן אני רוצה להוסיף משפט.

צבי הנדל: דעו לכם שיש מקומות שבהם המצב הסוציו-אקונומי מאוד גבוה, ואוספים את ההורים ואומרים להם, למשל: מצאנו שכיתה ז' חלשה באנגלית, ואנחנו רוצים לתת תגבור, להעסיק שני מורים.

צבי הנדל: ואז יושבים עם ההורים, לא שואלים אותנו, אנחנו לא יודעים, וההורים מחליטים לשכור שירותיה של עוד מורה ולעשות הקבצה.

צבי הנדל: ואם תרצה לאכוף עודף אכיפה, יש היום גם בתי ספר פרטיים.

צבי הנדל: נכון שזה התחיל בשנתונים העליונים, בעל-יסודי, אבל גם ביסודי אתה כבר יכול למצוא את זה אי פה – אי שם אם כי לא בקריית מלאכי ולא במקומות קשים.

צבי הנדל: צריך לדעת שיש מקומות שבהם גם אם תגיע לאותו אדם ותעשה מה שתעשה, הוא יגיד: אני עם הכסף שלי אעשה מה שאני רוצה.

צבי הנדל: לכן, אני אומר שאנחנו צריכים לאשר את הטבלה שעליה נסכים פה, ואנחנו צריכים לעבוד ביד אחת ולאכוף אותה.

צבי הנדל: אין פטנטים אחרים.

צבי הנדל: חשוב מאוד – זו גם היתה בקשתי מיושב ראש הוועדה – שהאישור הזה יינתן לפני סוף שנת הלימודים.

אילן שלגי: זה יהיה לפני סוף שנת הלימודים.

אילן שלגי: בבקשה, אדוני, דקה אחת.

איתן ויינרך: אני ריכזתי את כל תשלומי ההורים.

דוד עמר: מה עם ה-70 מיליון ₪, סגן השר?

אילן שלגי: סליחה, אדוני, לאיתן ויינרך יש רשות דיבור.

דוד עמר: חשבתי - - -

אילן שלגי: סליחה, אל תפריע.

אילן שלגי: מר ויינרך, אתה ריכזת את מה?

דוד עמר: מחזירים את החינוך לתקופת הפנתרים השחורים - - -

אילן שלגי: מר עמר, בבקשה, אל תפריע.

דוד עמר: מה אתה חושב, שאני אשב בשקט?

דוד עמר: רק על גופתי יקצצו בחינוך.

דוד עמר: אני עברתי את תקופת הפנתרים השחורים, עברתי את ואדי סאליב.

דוד עמר: לא אתן לכם להחזיר את החינוך לתקופת הפנתרים השחורים.

דוד עמר: תשכחו מזה.

אילן שלגי: אל תדאג, זה לא יקרה.

דוד עמר: זה כן קורה.

אילן שלגי: למה אתה עושה הצגות, אדוני?

דוד עמר: אני עושה הצגות?

דוד עמר: תחזור בך.

אילן שלגי: אתה עושה הצגות.

אילן שלגי: אני מבקש ממך לצאת.

דוד עמר: אני לא אצא.

דוד עמר: תביא משטרה.

אילן שלגי: אני לא אביא משטרה, רק אם אפשר - - -

דוד עמר: תביא משטרה, תביא תקשורת.

דוד עמר: תתבייש לך.

דוד עמר: אתה חודשיים חבר הכנסת ואתה אומר לי לצאת?

דוד עמר: אתה עשית יותר ממני במדינה הזאת?

צבי הנדל: מה זה שייך?

דוד עמר: שבעה ילדים משרתים - - -

אילן שלגי: אדוני, אני מכבד אותך מאוד- - -

דוד עמר: אתה מכבד אותי, ואתה מוציא אותי?

דוד עמר: על מה?

דוד עמר: במקום לעזור לי במלחמה הזאת אתה מוציא אותי?

דוד עמר: "הצגה"?

אילן שלגי: אתה מפריע פה מתחילת הישיבה ואתה הגזמת.

יוסי שריד: דוד - - -

דוד עמר: תחזר בך, אל תגיד שאני מפריע.

אילן שלגי: אבל אתה מפריע, מה לעשות.

אילן שלגי: בבקשה, איתן ויינרך, רשות הדיבור שלך.

אילן שלגי: את מי אתה מייצג?

איתן ויינרך: את ארגון ההורים הארצי.

איתן ויינרך: אני ריכזתי את כל עניין תשלומי ההורים.

איתן ויינרך: בדף הצהוב הזה מופיעים כמה מספרי טלפון.

איתן ויינרך: אנשים צלצלו למשרד החינוך, וכמעט לא היתה תשובה; הם צלצלו למרכז השלטון המקומי, ולא היתה תשובה.

איתן ויינרך: מספר הטלפון היחיד שהיה זמין היה שלי, וקיבלתי אלפי צלצולים.

איתן ויינרך: כל עשר שניות היה צלצול טלפון, ואם חושבים שהחתך של הפונים בעניין תשלומי הורים הוא כביכול החתך הסוציו-אקונומי הנמוך, יש לי כמה בשורות.

איתן ויינרך: פנו אליי אנשים ממקומות מבוססים מאוד.

אילן שלגי: בנצי, תישאר פה, בבקשה.

אילן שלגי: אם מר עמר יישאר אתנו בצורה חברית, זה בסדר, ואם לא, נצטרך לבקש ממנו לצאת.

דוד עמר: אם אני אצא, כל חברי הכנסת ייצאו, אני מבטיח לך.

איתן ויינרך: אני שומר חוק ואני התעסקתי בזה כי מבחינתי לא יכול להיות שמשרד החינוך יוציא חוזר מנכ"ל שמבוסס על חוקי מדינת ישראל והוא לא יאכוף אותם.

איתן ויינרך: היו לי דיונים מקסימים עם ד"ר סמוכה וצוותו.

אילן שלגי: אבל, מר ויינרך, ביקשתי שתדבר דקה.

אילן שלגי: האכיפה היא הנושא העיקרי היום.

אילן שלגי: כולנו דיברנו על זה.

איתן ויינרך: רק לפני שבוע כתב שבתאי כהן, מרכז תלונות הציבור, מכתב להורה, אני מביא את זה סתם כדוגמה: "מבירור שנערך בעניינך על ידי ד"ר יאיר סמוכה...

איתן ויינרך: עולה כי לא נתגלו חריגות בהתנהלות קיבוץ נצר-סירני בנושא בגינו פנית.

איתן ויינרך: מהבירור עולה כי גן הילדים בקיבוץ פועל בשני מסלולים: בין השעות 07:00 עד 16:00 בעלות של 1,037 ₪ לחודש..." - זאת כאשר רוב הכסף הזה הוא להנהלת חשבונות, שונות, כביסה, ענפי עזר, כלבו, חשמל, ציוד בגן, שכר עבודה כללי ושכר עבודה ישיר.

אילן שלגי: סליחה, אדוני, הטלוויזיה עכשיו – החוצה.

אילן שלגי: עכשיו לא, כבר צילמתם היום.

צבי הנדל: מה זה, בית ספר?

איתן ויינרך: זה גן ילדים - 1,000 ₪ לחודש.

איתן ויינרך: אמרו שהוא יכול לבחור בין שני מסלולים.

ד"ר יאיר סמוכה: סליחה, למה אתה קורא רק חלק?

ד"ר יאיר סמוכה: מדובר בגן בקיבוץ נצר-סירני שעובד משמונה עד ארבע.

ד"ר יאיר סמוכה: נתנו להורה אפשרות - - -

אברהם רומנו: - - -

ד"ר יאיר סמוכה: סליחה, משמונה עד אחת וחצי זה גן חובה, והוא משלם על פי מה שכתוב בחוזר המנכ"ל.

איתן ויינרך: הוא רוצה שהילד יישאר בגן עד ארבע.

קריאה: שישלם, מה הבעיה?

ד"ר יאיר סמוכה: סליחה, הצהרון הוא פרטי.

קריאות: - - -

איתן ויינרך: אבל למה שישלם עוד - - -

אילן שלגי: בבקשה, מר רומנו.

אילן שלגי: לא, מר ויינרך, אתה סיימת.

אילן שלגי: מר רומנו, אם אפשר, תחזור ותאמר מה תפקידך.

אברהם רומנו: יושב ראש ועדת תשלומי הורים בארגון הורים ארצי.

יוסי שריד: אבל לפני שמגיעים לקריית מלאכי, במרכז תל-אביב אין גנים בהיקף מספיק לילדים, וגובים שם לא 1,000 ולא 1,100 ₪ אלא 2,700 ו-3,000 ₪ בחודש.

יוסי שריד: על מה מדובר?

יוסי שריד: אין בכלל קשר בין הדיון הזה לבינם.

צבי הנדל: גני חובה?

יוסי שריד: לא גני חובה.

יוסי שריד: אין גנים.

איתן ויינרך: אני דיברתי על גן חובה.

צבי הנדל: זה היה בזמנך.

צבי הנדל: מאז הכול תוקן.

יוסי שריד: אתה מתעסק בפולמיקה, חבר הכנסת הנדל.

יוסי שריד: אנחנו לא דנים עכשיו בגוש קטיף.

יוסי שריד: תתבגר, תמלא את תפקידך.

יוסי שריד: מה אתה מתעסק כל הזמן בפולמיקה?

יולי תמיר: אבל בגוש קטיף יש גנים, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד: שם יש, ברוך השם.

יוסי שריד: שם הכול בחינם.

אברהם רומנו: עניין הגבייה פרוץ לגמרי.

אברהם רומנו: אצל ד"ר סמוכה יש תלונות ממני מלפני ארבע שנים שעדיין לא טופלו.

אברהם רומנו: זה שהוא אומר שמענישים מנהלי בתי ספר, שמורידים להם שעות – זה לא יועיל.

אברהם רומנו: זה דבר שרק יעודד אותם, כי בסך הכול הם יעבדו פחות.

אברהם רומנו: הבעיה טמונה בכסף שנתקע ברשויות ושלא מועבר לבתי ספר.

אברהם רומנו: שם הבעיה.

אברהם רומנו: לגבי זה שהמנהל גובה מעבר למה שכתוב בחוזר מנכ"ל, אני לא חושב שאני צריך להוסיף על מה שכתב יועץ משפטי במשרד החינוך, אביגדור אבן דנן.

אברהם רומנו: הוא כתב למנהל בית ספר "נועם אורות הנגב" שהוא רואה בזה עבירה פלילית.

אברהם רומנו: זאת אומרת, שיש מקום לגשת למשטרה, ואני לא מבין למה אנחנו צריכים לברבר אחרי זה.

אברהם רומנו: תכניסו את זה לחוזר מנכ"ל, ואני לא צריך אחרי כל זה להיפגש עם ד"ר יאיר סמוכה, לרוץ אליו כל יום לתל אביב – ואני גר בשדרות – וכל יום לחפש אותו, ובסופו של דבר מה שיוצא מכל הדיונים אלה סתם ניירות, ואין שום דבר בפועל.

יוסי שריד: הוא כתב שזו עבירה פלילית?

אברהם רומנו: א

אברהם רומנו: ביגדור אבן דנן כתב בזמנך, כשהיית שר החינוך - - -

יוסי שריד: יש לך המכתב כאן?

אברהם רומנו: אין לי אותו פה, אבל אני מבטיח לך שתקבל אותו עוד היום אם תיתן לי את מספר הפקס שלך.

אילן שלגי: תעביר את המכתב גם אלינו.

אברהם רומנו: אני אעביר לכם את המכתב הזה שבו הוא כתב – בזמנך, כשהיית שר – למנהל בית ספר "נועם אורות הנגב" בנתיבות שזה שהוא גבה מעבר למה שצריך לגבות זו עבירה פלילית.

אברהם רומנו: אם משרד החינוך כותב כך, מה אני צריך עוד לחפש?

אברהם רומנו: לגבי התשלומים, אמרתי שאתם מנותקים מהמציאות, ואולי פגעתי במישהו, אבל אני רק רוצה להגיד לך - אני בן שדרות במקרה - שבשבוע שעבר יצאה לטיול שכבת כיתה ח' שיש בה קרוב ל-200 ילד.

אברהם רומנו: אתה יודע כמה יצאו בסך הכל? - 60 ילדים.

אברהם רומנו: למה?

אברהם רומנו: לא בגלל עניין הבטיחות – בשבוע שעבר היה שקט, ובשדרות יותר מפחיד מאשר בטבריה.

אברהם רומנו: היה פה נציג אגודת אכסניות הנוער, חבל שהוא הלך.

אברהם רומנו: הבן שלי סיפר שהגישו להם מעדני חבל בקופסאות של דגימות שתן של קופת חולים.

אברהם רומנו: על זה הם צריכים לשלם?

אברהם רומנו: נציג אגודת אכסניות הנוער היה צריך להישאר פה לדיון.

דוד עמר: אני מבקש להעיר הערה, אדוני היושב ראש.

אילן שלגי: לא, עכשיו לא.

אילן שלגי: אנחנו סיימנו.

דוד עמר: אני רוצה שסגן השר - - -

אילן שלגי: מר עמר, אתה מתחיל עוד פעם?

דוד עמר: אני מבקש לומר שני משפטים.

אילן שלגי: לא, אני לא נותן לך עכשיו רשות דיבור.

דוד עמר: סגן השר לא התייחס - - -

אילן שלגי: מר עמר, אין לך רשות דיבור, סליחה.

אילן שלגי: נשארת בחדר, אבל אין לך רשות דיבור, וזה לא משום שקודם הפרעת לי, אלא משום שסיימנו עכשיו את הדיון.

דוד עמר: אני לא יושב בחדר משום שאתה עושה לי טובה.

אילן שלגי: אני לא עושה לך שום טובה.

דוד עמר: - - -

אילן שלגי: אל תפריע לי, בבקשה.

דוד עמר: אני לא מפריע לך.

דוד עמר: אני רוצה לעזור לחינוך בישראל.

אילן שלגי: מר עמר, כולנו רוצים לעזור לחינוך בישראל.

דוד עמר: אני רוצה שסגן השר יתייחס ל-70 מיליון ₪.

דוד עמר: זה מה שאני מבקש.

דוד עמר: למה אתה אומר לסגן השרה לא לענות?

יוסי שריד: תן לו לשאול שאלה- - -

אילן שלגי: לא, לא אתן לו לשאול שאלה.

דוד עמר: כל הזמן הוא מחמם ומחמם, אחר כך יגיד: מרוקני, מתרגז מהר.

דוד עמר: זה מה שיהיה בסוף.

צבי הנדל: אל תשמיץ, יש לי נכדים מרוקנים.

אילן שלגי: למה אתה מוציא את זה?

דוד עמר: זה מה שיהיה בסוף.

אילן שלגי: אתה מוציא את זה.

אילן שלגי: מה יהיה בסוף?

דוד עמר: תן לי, בבקשה, לשאול.

דוד עמר: אני מבקש, כממלא מקום יושב ראש מרכז השלטון המקומי- - -

אילן שלגי: סגן השר ביקש ממני לאפשר לך לדבר.

אילן שלגי: בבקשה.

דוד עמר: אני לא ילד מהרחוב.

אילן שלגי: חס וחלילה.

אילן שלגי: דבר, מר עמר.

דוד עמר: אז למה אתה עושה את זה?

יוסי שריד: נו, דוד, תשאל.

דוד עמר: אני מבקש מסגן השרה להתייחס לשאלה מדוע לא העביר משרד החינוך בשנה שעברה 70 מיליון ₪ ומה אתה מתכוון לעשות עם ה-70 מיליון ₪ לקראת השנה הבאה.

דוד עמר: שמענו מה שאמר כאן חברי משדרות.

דוד עמר: אדוני סגן השרה, אמרתי שאני חוזר לתקופת הפנתרים, וזה מה שקורה כאשר יש טיול ובמקום 200 ילדים יוצאים רק 60.

דוד עמר: אם אין לילד תרבות ואין לו תיאטרון ואין לו חוג מחשבים ואין לו טיולים, אנחנו חוזרים לתקופת הפנתרים.

דוד עמר: מי שיהיה לו – יקבל העשרה; מי שאין לו, לא יקבל.

אילן שלגי: אתה יכול להשיב לו?

דוד עמר: אדוני היושב ראש, חובתך, זכותך – יש לך זכות להיות היום יושב ראש ועדת החינוך – להציל את המצב.

אילן שלגי: אני מודה לך.

דוד עמר: ותראה כמה חיילים יהיו לך בנושא הזה.

אילן שלגי: כן, חבר הכנסת הנדל.

צבי הנדל: ראשית, אני מזועזע מהסיפור של מר רומנו.

אברהם רומנו: זה על קצה המזלג.

אברהם רומנו: אם תרצה לשמוע, אתה באמת תזדעזע.

צבי הנדל: אני רוצה מאוד לשמוע, כי עניין הטיולים - - -

יוסי שריד: זו התמונה בכל הארץ.

קריאה: גם במעלות אותו דבר.

יוסי שריד: גש לחצור, תראה אותו דבר.

צבי הנדל: עניין הטיולים יש בו המון יתרונות, ואני לא רוצה להרחיב עכשיו.

צבי הנדל: לשאלתך, מכובדי, תסלח לי, אני לא יודע ברגע זה את התשובה, אני מתחייב לתת תשובה לך ולוועדה.

שמואל אבואב: אבל ד"ר יאיר סמוכה יודע.

צבי הנדל: אני רוצה לענות.

אילן שלגי: אנחנו נקבל תשובה מסודרת.

אילן שלגי: זה ייקח עוד כמה ימים.

אילן שלגי: אנחנו באמת רוצים לשמוע.

אילן שלגי: רבותיי, אנחנו לא נאשר היום את התשלומים.

יוסי שריד: תרשה לי משפט אחד לפני שאתה מסכם?

אילן שלגי: בבקשה, חבר הכנסת שריד.

יוסי שריד: תודה.

יוסי שריד: אני רוצה לומר משהו בעניין אכסניות הנוער והחברה להגנת הטבע, שנציגיהן כאן יושבים נזופים.

יוסי שריד: נכון שהם אינטרסנטים, אבל הם לא בעלי מלונות, הם לא בעלי עסקים פרטיים.

יוסי שריד: דרך אגב, בהזדמנויות מסוימות הכנסת מקיימת דיון על החברה להגנת הטבע כשלעצמה, ואתה יכול להגיד: רגע, בשביל מה בכלל מנהלים דיונים על החברה להגנת הטבע ועל אכסניות הנוער?

יוסי שריד: אני חושב שהיושב ראש ישקול ואולי בכל זאת יזמין אותם לישיבה גם בשנה הבאה.

יוסי שריד: הם מייצגים מוסדות ציבוריים.

אילן שלגי: אני אזמין אותם לישיבה אחרת שבה נדון על מצב אכסניות הנוער.

יוסי שריד: אבל הרי מזה הם חיים, הם לא חיים משום דבר אחר.

יוסי שריד: הם חיים בראש ובראשונה מהטיולים, אין להם עוד כל מיני עסקים.

יוסי שריד: מזה הם חיים.

יולי תמיר: אבל, אדוני היושב ראש, אני ראיתי בחוץ שמסכמים אתם על עלויות של אירוח במוסדות האלה.

יולי תמיר: אין הלימה בין מה שמסכמים אתם לבין מה שגובים מהתלמידים - - -

יוסי שריד: הלימה יש, התאמה אין.

אילן שלגי: רבותיי, ברשותכם, נסכם להיום כך: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך והתרבות להעביר אלינו לא רק את הטבלה המעודכנת, שבראשה יהיה כתוב התשס"ד, ולא התשס"ג, ושיוחזרו אליה דברים שנכללו בשנה שעברה.

אילן שלגי: למשל, פה נמחקה הפסקה: "התשלומים הם ייעודיים", כלומר, אין להעבירם משירות לשירות או מסעיף לסעיף.

אילן שלגי: זה היה פה באיזושהי טיוטה, אבל זה לא מופיע בדף הצהוב.

אילן שלגי: לעומת זאת המילים "וערבי שכבה", שלא נכללו במסמך שאושר בשנה שעברה, משום מה מישהו במשרד החינוך הוסיף אותן.

אילן שלגי: אני מבקש שגם הטבלה ונוסח הפרסום שיופץ – בין אם יופץ לשטח דרך המערכת שלכם ובין אם יופץ בפרסומים – יועברו אלינו.

אברהם רומנו: אני אעביר לך את המכתב עוד היום.

אילן שלגי: למיטב ידיעתי, היום זאת לא עבירה פלילית.

ד"ר יאיר סמוכה: אתה צודק.

אילן שלגי: אומר ד"ר סמוכה שאני צודק, אבל ייתכן שאנחנו פה בכנסת נצטרך לגרום בחקיקה שזו תהיה אכן עבירה פלילית.

אילן שלגי: אני מקווה שלא נגיע לכך.

אילן שלגי: רבותיי, אנחנו נחזור ונידרש לנושא הזה לפני סוף שנת הלימודים, אחרי שנקבל את כל מה שביקשנו.

אילן שלגי: אני מאמין שנאשר את התעריפים כפי שהיו בשנה שעברה.

אילן שלגי: תודה רבה.

יולי תמיר: אדוני היושב ראש, לזה אני מבקשת שתוסף גם שאלת מקורות המימון לילדים החלשים.

יולי תמיר: הסכום של 10 מיליון ₪ לא מקובל עליי כסכום מספיק.

אילן שלגי: בהחלט כן.

יוסי שריד: ולזה אני מבקש שיצטרף גם מענה לשאלה של מר עמר בעניין ה-70 מיליון ₪.

צבי הנדל: הבטחתי לתת תשובה.

אילן שלגי: את זה סגן השרה הבטיח – אישית הוא הבטיח.

אילן שלגי: תודה רבה, רבותיי.