הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 16, פרוטוקול מספר , 2005-06-28 13:30

יחיאל חזן: שלום, אני מתכבד לפתוח את הישיבה בנושא מעגל הסמים והאלימות.

יחיאל חזן: לצערי הרב במדינת ישראל כנראה רוב האוכלוסייה יודעים, אולי מבינים, אולי חושבים שהם מבינים, שנגע הסמים במדינת ישראל הוא דבר שלא יכול להגיע אליהם הביתה.

יחיאל חזן: יחד עם זאת, כולנו כבר יודעים מהנתונים היבשים שאותם אנחנו רואים מדי פעם בפעם כאשר אנחנו רואים את המספרים רק הולכים וגדלים.

יחיאל חזן: ידוע כבר שכ- 300 אלף איש, ואני חוזר על המספר הזה כל פעם מחדש, 300 אלף בני-אדם באים במגע עם סמים במדינת ישראל.

יחיאל חזן: מספר עצום, מספר ענק, כ-11 אחוזים מקרב האוכלוסייה בקרב בני-הנוער.

יחיאל חזן: מדברים על כ-80 אלף.

יחיאל חזן: והמספרים רק צומחים וגדלים וצומחים.

יחיאל חזן: ואנחנו מנסים באיזה שהיא דרך למנוע או לעצור את התופעה הקשה והמסוכנת הזאת.

יחיאל חזן: אנחנו יודעים שיש במדינת ישראל כיום בין 20 ל-25 אלף נרקומנים שמתוכם רק ששת אלפים נמצאים במסגרת טיפולית כלשהי.

יחיאל חזן: המספרים רק תופחים וגדלים והתקציב שמדינת ישראל מעמידה לצורך העניין לטיפול, התקציב הוא זעום.

יחיאל חזן: שמענו לא מזמן רק שהבסיס של התקציב של הרשות למלחמה בסמים הופיע בספר תקציב של שנת 2005, היה רק 11 מיליון.

יחיאל חזן: זה רק אומר כיצד המדינה מתייחסת לנושא הכאוב הזה והקשה הזה.

יחיאל חזן: אני ביחד עם חבריי עורכים סיורים במקומות שונים בארץ.

יחיאל חזן: היינו באור-עקיבא, היינו בקרית גת, היינו במרכז חלוקת ה"מתדון" בתל-אביב.

יחיאל חזן: ולתומי חשבתי שמרכז החלוקה בתל-אביב הוא מקום שהוא באמת מכבד את מי שבא לקבל טיפול.

יחיאל חזן: כולנו יודעים שמתדון זה תחליף סם, אמנם הם לא משתמשים בהרואין אבל זה תחליף סם.

יחיאל חזן: לנגד עיני התגלה מחזה שאני עד היום לא יוצא מאותו יום שהסתובבתי שם.

יחיאל חזן: אנשים באים לקבל טיפול ולא רוצה לומר כיצד מתייחסים אליהם, אבל ברגע שהם מסיימים לעמוד בתור ומקבלים את התרופה, אין להם מה לעשות, אין להם לאן ללכת, אין להם מי שמסתכל עליהם.

יחיאל חזן: הם הופכים להיות בסך-הכל רק נטל עוד יותר קשה על החברה.

יחיאל חזן: הם מסתובבים שם בשדרות ירושלים ברחוב והאזור שם הופך להיות למן מרכז חלוקה אמנם של תרופה, אבל גם כן מרכז של סחר בסמים.

יחיאל חזן: אני חושב שמדינת ישראל צריכה לשנות את הדבר הזה מן היסוד.

יחיאל חזן: אני לכאן הזמנתי גם אנשים שפגשתי אותם בעירייה בקרית גת והזמנתי אותם לכאן כדי שהם גם כן ישמיעו את מה שיש לומר.

יחיאל חזן: ביחד איתם הזמנתי, כדאי שאולי הציבור במדינת ישראל, אתם יודעים, הוועדה עכשיו היא נמצאת בשידור ואולי הציבור במדינת ישראל יראה כיצד בן-אדם שהולך לבלות במועדון או מבקר בחוף ים, יראו איזשהו מונולוג.

יחיאל חזן: הזמנתי את אלברט אילוז, הוא אמר שהוא ייתן לנו מונולוג וכמובן שמי שאולי יושב פה בחדר מכיר ויודע, אבל המטרה שלי היתה לזעזע קצת יותר את הציבור במדינת ישראל, כדי שיראו וגם ישמעו את האנשים שהגיעו לכאן.

יחיאל חזן: הרי אי אפשר מצד אחד שראש-הממשלה אומר שהשימוש או הסמים מהווים איום אסטרטגי על החברה במדינת ישראל.

יחיאל חזן: ומצד שני, ראינו שבסיס התקציב זה רק 11 מיליון.

יחיאל חזן: ובהתערבות שלי ובמאבקים שלמים הכפלנו את התקציב מ-11 מיליון ל-21 מיליון.

יחיאל חזן: וכאשר אני מבקר בבית-חולים למשל שנמצא בשרון, מספרים לי שאין תקציב למיטות, למי שמשתמש בסמים והוא חולה מעבר לכך.

יחיאל חזן: אז הגיע הזמן אולי שהיום אחרי שנשמע גם כן את הציבור שהזמנתי לכאן וגם את אלברט אילוז.

יחיאל חזן: אז יידעו במדינת ישראל שסיסמאות לחוד או איום אסטרטגי שזה מהווה על המדינה לחוד והמציאות היא לחוד.

יחיאל חזן: אני קבעתי לעצמי שכאשר אני אסיים לפחות את התפקיד שלי כאן כראש ועדה, אני אצליח ואני גם כן שאני אצליח ביחד עם החברים שיושבים פה, הנה מיכאל רצון שהגיע לפה וכמובן זאב נסים שהוא חבר קבוע, ענבל גבריאלי.

יחיאל חזן: ביחד איתם ועם נוספים, קבעתי לעצמי, אני אומר את הדברים בשפה שלא משתמעת לשתי פנים, בבסיס התקציב של 2006 לא… אני רוצה אחרי הפתיחה הזאת, מאלברט אילוז שעושה את העבודה בהתנדבות, אני פגשתי אותו בפרויקט בבית-ספר שמוביל אייל מדני, בהסברה בסך-הכל בקרב בני-הנוער.

יחיאל חזן: ומה שראיתי שם בבית-הספר זה היה, מבחינתי, עוצמה כל-כך חזקה.

יחיאל חזן: זה לא טיפול, מה שעושים זה לא טיפול, אבל זה דבר שאולי הוא חלק מהסברה בקרב בני-נוער.

יחיאל חזן: והייתי רוצה אולי שאנחנו כולנו נראה את זה ביחד.

יחיאל חזן: אז בבקשה אלברט:

אלברט אילוז: שלום כולם.

אלברט אילוז: מר חזן היה די עדין גם במספרים וגם בכל התופעה, אני חושב שהאיום הכי גדול שכיום נמצא בארץ זה הסמים.

אלברט אילוז: אולי החברה משחקת את שלושת הקופים, לא שמעתי, לא ראיתי, לא אמרתי, זה מה שקורה.

אלברט אילוז: אני נמצא עם ד"ר אייל מדני שאני קורא לו "דון קישוט", שהקים עמותה בעזרת יובל שתשמעו אותו גם, חבל שאפשר לספור את האנשים שאיכפת להם מהחברה על יד אחת.

אלברט אילוז: הם עושים עבודת קודש ואני נרתמתי אליהם.

אלברט אילוז: קשה לי, סליחה על ההתרגשות, בדרך-כלל שאתם רואים אומן אז אתם חושבים שאפשר לתת מונולוג כמו שהוא אמר, או קטע אומנותי.

אלברט אילוז: אני אפילו לא מרים את העיניים כי גם אני "אקס נרקומן".

אלברט אילוז: אני הסתרתי את זה שנים רבות ולפני ארבע שנים כשנכנסתי לעמותה של אייל, שזה גם כן כטיפול עצמי על-ידי הקשבה בכל בתי-הספר וגם שיראו כדוגמה שנרקומן לא נבחר.

אלברט אילוז: תינוק שנולד לא כתוב לו "מיועד להיות נרקומן".

אלברט אילוז: זה מיועד לכל אחד מאתנו ומי שאומר "לי זה לא יקרה" אז יכולים למחוק את זה בטיפקס שהוא ישמע את הסיפור שלי.

אלברט אילוז: אז כמו שאמרתי, זו הפעם השניה שנפלתי וכל יום אני עושה "ברכת הגומל".

אלברט אילוז: זה אומר שאם אני אפול עוד פעם, אז אולי זו הפעם האחרונה שתראו אותי.

אלברט אילוז: אני יודע שאתם כולכם ככה מופתעים אבל כן, אני אומר מתוך טיפשות.

אלברט אילוז: אני עדין, אולי בין 80 ל- 90 אחוז נופלים מתוך טיפשות ורואים בנוער את מי שמביא את הצינגלה או את הזה הוא הגיבור או הגיבורה מי שמביא.

אלברט אילוז: לא יודעים מה שהם לוקחים.

אלברט אילוז: אין סמים קלים רבותיי, אין סמים קלים, כי אף אחד לא יודע מה יש בתוך הצינגלה הזה.

אלברט אילוז: אני לא יודע איך להתחיל אבל שאתם תשמעו אז אתם תבינו למה אני מתרגש.

אלברט אילוז: אני הייתי ואני עוד שייך לסיפור לפני גואה ויערות בן-שמן ואינספור מקומות שמצליחים לעשות מסיבות שם.

אלברט אילוז: והייתי בפנימייה ואנחנו התחלנו רבותיי עם אלכוהול.

אלברט אילוז: אחרי שהמדריכים היו עושים כיבוי אורות וזה, אנחנו מוציאים, ההוא מוציא את הבקבוק קוניאק, וודקה וכאלה.

אלברט אילוז: ואני לא סבלתי אלכוהול, אבל מה, ראיתי שעל-ידי "שוט" כזה של וודקה, אני פתאום תופס ביטחון, פתאום אני מתחיל עם בנות, לא יודע, משהו מוזר.

אלברט אילוז: אבל כוסית הוודקה הזאת, ה"השוט" הזה, במרוצת הזמן זה הפך להיות אחרי חודשיים, רבע בקבוק.

אלברט אילוז: כן, רבותיי, בשביל לקבל אותו אפקט אחרי כמעט שנה ראיתי את עצמי גומר בקבוק וודקה.

אלברט אילוז: מתחיל מאלכוהול וכמו שאתם יודעים, במועדונים כתוב "לא למכור", כן.

אלברט אילוז: אני לא יודע אם מכירים את התופעה היום, אני מדבר על מועדונים.

נסים זאב: באיזה גיל היית כשהתחלה עם הוודקה?

אלברט אילוז: בן 16.5 משהו כזה.

אלברט אילוז: עכשיו יש תופעה מפחידה, ואני מדבר גם עם המשטרה, בכל פתח של מועדונים יש תופעה שבחיים לא ראיתי, כולם חונים ולא נכנסים.

אלברט אילוז: הם קודם כל "מתדלקים".

אלברט אילוז: יש בקבוק וודקה על המכונית עם רד-בול (זה יותר זול אגב) ואז "מתדלקים", הופכים להיות ככה "מסודרים" כמו שהיו עם חברי הסתדרות ואז נכנסים.

אלברט אילוז: וזה תופעה שבחיים לא ראיתי וזה מתחיל.

ענבל גבריאלי: זה זול להם יותר ממה שמוכרים בפנים.

אלברט אילוז: אבל נוהגים.

אלברט אילוז: זה חבר'ה שגם עם המכונית, הם באים ארבעה חבר'ה.

ענבל גבריאלי: ה"בקבוקון" הקטן, "פומפרס" שזה גז צחוק, אז משתלב טוב.

אלברט אילוז: גז צחוק וזה.

אלברט אילוז: זאת אומרת, התופעה הולכת ומתעצמת, אני לא יודע למה.

אלברט אילוז: אני חוזר לסיפור שלי.

אלברט אילוז: ואז ככה, זה היה האלכוהול, אני רץ עם הזמן כי אפשר לספר את כל התקופה ה"כיפית" בהתחלה והנוראית בסוף.

אלברט אילוז: אחרי הכל, כמובן אני סיימתי את הפנימייה והתגייסתי.

אלברט אילוז: שתבינו, סם אין לו בחירה, אין לו צבע, לא גזע, כל אחד, אני לא יודע אם אתם זוכרים, תפסו בקריות בני 10 מוכרים סמים והחוקרים נדהמו מהידע.

אלברט אילוז: זאת אומרת, זה לא משנה מאיפה.

אלברט אילוז: פעם חשבו, דעות קדומות, שמה בדרום וכאלה.

אלברט אילוז: אין מקום שלא מוצאים זה וזה 11 אחוז זה נורא, זה פרווה.

אלברט אילוז: פרווה בתיכוניים, בבתי-ספר.

אלברט אילוז: מה שאמרת, זה שייך לפני 10 שנים אולי כנתונים.

אלברט אילוז: כי זה אולי ה שכתוב או מי שמודה, הרבה לא אומרים.

אלברט אילוז: התופעה היא פשוט מפחידה.

אלברט אילוז: התגייסתי כמובן לצבא, הייתי בנח"ל מוצנח, ביחידה קרבית.

אלברט אילוז: אם אתם יודעים בנח"ל בסוף השירות, זה נקרא "של"ט" ואז אתה נמצא באיזה קיבוץ, מושב או לא חשוב איזו תנועה אתה שייך.

אלברט אילוז: ובשל"ט הגעתי לקיבוץ, אני לא אנקוט בשמות, בדרום מקום יפיפה, עם מים זכים.

אלברט אילוז: אתם בטח כבר מזהים.

אלברט אילוז: ושם ראיתי פעם ראשונה תופעה של סמים קשים.

אלברט אילוז: זאת אומרת, ראיתי מתנדבים שמשתמשים ב-אל.אס.די והיינו הולכים ככה בלילה, עולים למעלה עד איזה מפל ואנחנו החבר'ה של הגרעין היינו עם הבקבוק כרגיל, הוודקה וכאלה, אלכוהול היה מסדר אותנו.

אלברט אילוז: ואז אני רואה אנשים תחת השפעה אל.אס.די ופתאום לא משנה שמן, רזה, פיסח, נכנסים ערומים לתוך המים.

אלברט אילוז: ואולי זה אותי הפחיד וזה גם אולי בגלל שלא כל-כך ידעתי על התופעה הזאת רק כשראיתי את זה, אז אולי זה עצר בעדי לגעת ולא נגעתי בזה.

אלברט אילוז: אני הייתי מסתדר עם האלכוהול.

אלברט אילוז: טוב אני משתחרר, זאת אומרת, בקיבוץ עשו לנו עוד טיול בסיני.

אלברט אילוז: רבותיי, אתם מגיעים לסיני, ה-welcome  הראשון זה בדואים קטנים כאלה ואומרים ככה: "רוצה פרח, לא רוצה פרח".

אלברט אילוז: מוכרים לכם כמות, מה כמות ולא יקרה.

אלברט אילוז: אני לא יודע אם אתם יודעים, גם בסיני מגדלים אופיום.

אלברט אילוז: עכשיו כשנגמר הגראס, המריחואנה, אז מערבבים עם מה שזורקים באופיום, וזה עושה גם את התערובת הזאת.

אלברט אילוז: מגיעים לסיני, יורדים מהאוטו ומהים אני רואה את עצמי חוזר לטוש, עומדת לידי לינדה אחת מקנדה, מה זה פגז ואני ככה לא ידעתי טוב אנגלית.

אלברט אילוז: בדיעבד היום אני כן יודע אנגלית, אבל ככה אני עושה, איך להזמין אותנו, יש לנו קומזיץ.

אלברט אילוז: זה היה בערך ככה.

אלברט אילוז: ואני אמרתי לה Yes", "Yes, כזה, משהו כזה.

אלברט אילוז: לא חשוב, באותו ערב היא נמצאת אתנו בקומזיץ ואנחנו עם גיטרות והאווירה על הכיפאק ושותים.

אלברט אילוז: אנחנו קצת מתגפפים ופתאום היא אומרת לי: do you want come to my חושה?

אלברט אילוז: ". ואני אומר לה: "אה חושה, בטח, בכיף, מה".

אלברט אילוז: ואני רואה את עצמי הולך עם לינדה לחושה ובחושות שמה בחוף, הכל מה שנקרא, חושחש ומה שאתם רוצים, לאור הירח, זה מים, זה כיף וזה.

אלברט אילוז: אז היא אומרת לי ככה: do you smoking"".

אלברט אילוז: מה זה do you smoking, מה, היא ראתה אותי עם סיגריה, לא.

אלברט אילוז: אני אומר: Yes ,Yes"".

אלברט אילוז: אז היא מוציאה מהתיק שלה עיתון מגולגל, פותחת ואז אני רואה שזה גראס.

אלברט אילוז: עכשיו לך תגיד לה "לא".

אלברט אילוז: אתה יודע, הביטחון עצמי, היא תחשוב שאני חנון ושאני זה.

אלברט אילוז: טוב, אני חושב ככה, ואני אומר: "וואלה, חושך וזה, ניקח את הג'וינט, נעשה כאילו ו..

אלברט אילוז: ". לא להפסיד את לינדה.

אלברט אילוז: עכשיו למה אני אומר טיפשות, כי יכולתי להגיד לה "לא, מספיק, הראש על הכיפאק וזה, בשביל מה".

אלברט אילוז: אבל לקחתי.

אלברט אילוז: וזה השאחטה הראשונה.

אלברט אילוז: אבל מה, אני חכם אני אומר: "אני לא אקח לריאות" ואני לוקח אחת ועושה כאילו נותן לו בפנים ומוציא.

אלברט אילוז: אבל פתאום היא ראתה את זה והיא אמרה: הא, הא, ככה צחקתי, חבר'ה, כמו ששמעתי עכשיו, ככה צחקתי.

אלברט אילוז: ואז אני אומר: "וואלה, מה זה כולה" זה אני חשבתי רואים צבעים ופה, שום דבר, אני זוכר את המספר האישי שלי, זוכר בן כמה אני, מה השם שלי, הכל בסדר.

אלברט אילוז: ובאותו ערב מה שקרה בין לינדה ולי, ליל אהבה זה תשעה באב מה שקרה שם.

אלברט אילוז: ולמחרת אני כבר עזבתי את הגרעין, רבותיי, ואנחנו כמו שאתם רואים, מצינגלה לצינגלה הפך להיות באגט ואני רואה את עצמי כמו ישו בתוך הים, יושב על כיסא והיא על כיסא ואנחנו ערומים ואני "סעיד, ברייקפסט טו".

אלברט אילוז: ועזבתי את החבר'ה, מגיעים ליום שישי, אני בא מבית מסורתי, לא מעשן ולינדה היתה לה חברה גם בחושה איתה, והיו שני בדואים איתנו וככה אומרים לנו.

אלברט אילוז: אני אומר, חבר'ה, אני לא מעשן בשבת וזה.

אלברט אילוז: הוא אומר: וואלה אמק, נסדר לך".

אלברט אילוז: מה, קפה, קפה, אתה שותה".

אלברט אילוז: "קפה, אני שותה".

אלברט אילוז: טוב, מחממים וזה והם נותנים לי.

אלברט אילוז: אני שותה את הקפה ופתאום מן גל חום עולה לי, אני נחנק ואני לא יודע, אני מת לקום ופתאום לינדה עושה לי, אני אומר לה:  "אני מרגיש כמו איזה שמיכה רותחת עלי, אני מת רבותיי לקום להשתין אני לא יכול.

אלברט אילוז: ושני הבדואים מרימים אותי, פותחים לי את המכנסיים ואני מרגיש מן מטול כזה וזה בא וזה לא בא, ובלאק, לא זוכר שום דבר רבותיי ואני מרגיש מישהו שמזיז אותי ומעיר אותי, ואומר: "אלברט, קום, נו אנחנו חוזרים" ואני אומר: "מה" כאילו מי זה".

אלברט אילוז: איך חזרתי לשק שינה שלי עם החבר'ה מהגרעין, מי הביא אותי, מה אותי.

אלברט אילוז: רק כדי להגיד לכם, כמו שאני אומר לנוער, גם כשאתם הולכים למועדון או זה, מישהו שאתם לא מכירים ומזמין אתכם לשתות גם קוקה-קולה, אל תיגעו.

אלברט אילוז: בקבוק, גם קולה סגור, לא פתוח.

אלברט אילוז: כי אני יכול לשים לכם משהו רבותיי, אני אומר לבנות, לילדות, שהיום הגיל הוא קטן לדיסקוטק, כשתעוררו זה כבר מאוחר.

אלברט אילוז: יש אנשים, בני-שטן שמנצלים אותן והבנות האלה נאנסו, לא רק אותן אלא גם את נפשן, גם הלכו לאיבוד.

אלברט אילוז: ויש הרבה מקרים כאלה ועם הבושה לא מודות ושלא נדע.

אלברט אילוז: זה אחת התופעות שהרבה גם לא מדברים על זה.

אלברט אילוז: עכשיו אני חוזר לסיפור.

אלברט אילוז: מעירים אותי ואני אומר: "מה, אנחנו לא נוסעים בחזרה למשק, מה זה".

אלברט אילוז: אז אומרים: "בואו ניתן לו קפה".

אלברט אילוז: "לא קפה, לא קפה, לא".

אלברט אילוז: ואני באוטו ונוסעים בחזרה, ואני שואל את עצמי, רבותיי, מה שמו לי בקפה.

אלברט אילוז: אולי שמו לי משהו כדי, סליחה, לנטרל  אותי ולדפוק את החברה ואת לינדה, לא יודע מה, אבל הנה.

אלברט אילוז: עכשיו אני רק אומר לכם כי הוא בקטע הזה שלא יודעים מה שלוקחים.

אלברט אילוז: זה אני אומר גם בשתייה וגם בעישון.

אלברט אילוז: ואז חוזרים למשק ואני משתחרר.

אלברט אילוז: רבותיי, אני כמו כל אחד בארץ, נרשמתי לאוניברסיטה והתקבלתי וגם התחלתי לעבוד בעבודות מזדמנות, היה לי טוסטוס.

אלברט אילוז: והנני בתל-אביב מתחיל ככה.

אלברט אילוז: אגב, כשחזרתי למשק והתחלתי גם כן עד השחרור, גידלתי גם נענע וגם מריחואנה.

אלברט אילוז: ואז היה לי מסודר כל הזמן "ג'וינטים" ואני מגיע לעיר ומתחיל להכיר את תל-אביב.

אלברט אילוז: כמובן לי תמיד היה ולמסיבות הייתי תמיד הכי מוזמן, למה היה לי החומר וכיף.

אלברט אילוז: מתחיל להכיר את הפאבים, מגיע לאיזה פאב בערב חג ואני כמובן מסודר, ואני נכנס ורואה בחורה יושבת בבר, מחכה אולי למישהו, או לא מחכה, פתאום אני מלא ביטחון עם החיוך הדבילי שלי ככה והיא מסתכלת עלי ומחייכת בחזרה.

אלברט אילוז: מתחילים שיחה, היא שואלת אותי: "אתה נראה לי מסודר", אתה יכול להשיג?"

אלברט אילוז: . אני אומר לה: "בטח, כמה שאת רוצה".

אלברט אילוז: אז היא אומרת לי: "לא, כי זה כבר שבועיים שלא הסנפתי, ו- "להסניף" אתם מבינים על מה היא מדברת, על "קוק" על "קריסטל" על "שלג", מה שתקראו לזה.

אלברט אילוז: אם אמרתי שלינדה היתה פגז, אז זאת היתה פצצה אטומית.

אלברט אילוז: אמרתי: "וואלה" זה בשבילה, אבל איך אני אשיג לה".

אלברט אילוז: אני אומר לה: "חבל, גמרתי את כל החומר, אבל אני אשיג לך".

אלברט אילוז: היא אומרת לי: "תשמע, אני עובדת על פרויקט".

אלברט אילוז: קראו לה חגית, היא היתה סטודנטית לארכיטקטורה, "יש לי פרוייקט, בטח אני אהיה ערה 2,3, אני אתן לך את הטלפון והכתובת ואם תמצא, אני פה".

אלברט אילוז: עכשיו אני מתחיל טלפון פה, טלפון שם, איך להגיע, איך להשיג את זה.

אלברט אילוז: טוב, אני מקבל טלפון, מגיע, אומרים לי איפה.

אלברט אילוז: כן, אני לא מדריך לקניות.

אלברט אילוז: שלחו אותי לאיזשהו מקום, מגיע לסמטאות כאלה אפלות.

אלברט אילוז: ואני שואל איפה חיים, כאילו אני שואל על חיים.

אלברט אילוז: והם מסתכלים עלי ועושים לי תחקיר של הקג"ב.

אלברט אילוז: ראו שאני חנון וזה, הביאו אותי לחיים.

אלברט אילוז: וחיים אומר לי: "כן, מה".

אלברט אילוז: אני אומר: "אפשר לקבל מנה".

אלברט אילוז: הוא אומר לי את המחיר, אני רץ רבותיי, להוציא כסף כי לא היה לי כזה מספיק.

אלברט אילוז: ואני מקבל את ה"שקית הלבנה".

אלברט אילוז: עכשיו יכלו לשים לי גם סוכרזית, לא הייתי יודע מה זה.

אלברט אילוז: ואני מגיע לחגית עם השקית והיא כולה שמחה, פורסת את השורות, מגלגלת.

אלברט אילוז: היא אומרת לי "בכבוד", "לא", כי בחיים לא, רק מטלוויזיה וכאלה.

אלברט אילוז: העיקר היא לוקחת ואני לוקח, אני אמרתי: "אני אקח פעם אחת ונעזוב את זה".

אלברט אילוז: כי מה שרציתי להגיד לכם, פה גם כן יכולתי להגיד לה, "לא, אני מסודר".

אלברט אילוז: אבל מהטיפשות, כדי לא להיראות וזה.

אלברט אילוז: ואני ככה, "יואו, מרגיש הכי יפה בעולם, הכי חזק".

אלברט אילוז: קולמבוס לא יודע, מה שתגידו, זה : "וואוו, וואוו".

אלברט אילוז: היו לי שני רומנים, אחד, הלבן ואחד, חגית.

אלברט אילוז: וההתחלה הזו היתה ככה, איך שאומרים, חיבור של שנינו ואני כבר התחלתי לזייף בעבודה.

אלברט אילוז: אגב, כבר עם הטוסטוס מגיע לאור אדום, שתבינו, אני מדבר אתכם רק על הג'וינטים שהייתי לוקח, עומד ככה, אדום, מחליף לירוק, ואני ככה אומר: "מה יש לו זה, אה ירוק".

אלברט אילוז: זמן תגובה גם.

אלברט אילוז: העיקר חיים ואנוכי היינו חברים טובים, כי הייתי נותן לו גם מראש, כשהיה יבש כמו שאומרים, אז תמיד היה שומר לנו.

אלברט אילוז: חגית היתה גם ממשפחה עמידה וגם היא השתתפה בעניין.

אלברט אילוז: אני כבר הפסקתי לעבוד, למה היה לי טוב עם חגית ועד הלימודים היה עוד קצת.

אלברט אילוז: היו לי עוד כמה חסכונות, בוא נגיד.

אלברט אילוז: יום אחד אני בא ואני רואה את חגית אורזת.

אלברט אילוז: ואני אומר כמו בבדיחה, "איפה אנחנו נוסעים".

אלברט אילוז: היא אומרת: "לא, אני נוסעת".

אלברט אילוז: אני אומר: "מה זאת אומרת".

אלברט אילוז: היא אומרת: "אני נוסעת לאיטליה וזה, החבר שלי".

אלברט אילוז: היה לה חבר, זה היה סיפור אהבה של שנים והוא למד באיטליה וטלפון אחד עשה לה.

אלברט אילוז: פתאום הרגשתי כמו, לא יודע, אפס, כאילו מה אני פה ומה איתי כאילו בשבילה.

אלברט אילוז: ובאמת הייתי מאוהב, בתחושה.

אלברט אילוז: ועוד אוסף את הפירורים האחרונים של כבוד.

אלברט אילוז: אני אומר לה: "טוב, תראי, איך שאת חושבת לנכון לעשות".

אלברט אילוז: וככה נגמר הרומן בינינו.

אלברט אילוז: אבל הרומן השני לא עזב אותי ואני חזרתי שוב לחיים והיה לי מוכן והכסף אוזל והולך.

אלברט אילוז: וכמובן זה מתחיל זה לא, בטח שמעתם, שגונבים וזה.

אלברט אילוז: כן, ברגע שאתה בתוך הסם, שום דבר לא קדוש.

אלברט אילוז: לא הורים, אין שום דבר, לא משפחה.

אלברט אילוז: זה לגנוב, למכור וידיאו ב-150 ש"ח, לא משנה מה.

אלברט אילוז: תארו לעצמכם להוציא דג מהמים, כמה זמן הוא יכול להיות, זה התחושה של הנרקומן והוא צריך את זה.

אלברט אילוז: זה כבר לא בשביל הכיף, זה בשביל לשבור את "הקריז", בשביל לשבור את הכאבים.

אלברט אילוז: מישהו שיכול להסביר את הכאבים האלה או לתאר, אני אתן לו מה שהוא רוצה.

אלברט אילוז: אז מה שקורה, מתחילים ככה.

אלברט אילוז: ואני רואה את עצמי ככה גונב מהמשפחה, גונב מהחברים.

אלברט אילוז: פתאום אני רואה שדלתות נסגרות, חבר זה לא רואה אותי ואני לוקח בהקפה אצל מאיר ואין כבר כסף ללבן, לקריסטל וזה.

אלברט אילוז: מתחיל לקחת "קוק פרסי" וקוק פרסי רבותיי, זה כמו עלוקה.

אלברט אילוז: ופה, קרבי תמיד קרבי.

אלברט אילוז: והפרסי זה כל החיים בפרסי.

אלברט אילוז: אני מגיע הביתה, אני פתאום רואה דלת אחרת אצל ההורים, אני דופק והדלת נפתחת.

אלברט אילוז: ואני רואה סורגים מהחלונות ואני דופק כאילו.

אלברט אילוז: לא, רציתי כאילו לפתוח עם המפתח שלי ולא פתח ופתאום אני מגלה שיש דלת אחרת.

אלברט אילוז: חשבתי שטעיתי בכתובת ואני דופק ואימא שלי פותחת עם סורג מבפנים, בוכה כולה.

אלברט אילוז: והיא אומרת, "אבא ואני לא רוצים אותך כאן עד שתחזור מגמילה או שתגמור עם זה, אין לך מה לבוא".

אלברט אילוז: ואני רבותיי, ההורים שלי לא נותנים לי להיכנס הביתה.

אלברט אילוז: וכן, אני מוצא את עצמי אצל מאיר "המציל" כאילו וישן בעליות גג, בגנים, מרזה איזה עשרים ומשהו קילו.

אלברט אילוז: עד שיום אחד אני בא למאיר, אז הוא תופס אותי ככה והוא אומר לי: "תשמע…".

אלברט אילוז: הייתי חייב לו איזה ששת אלפים ש"ח.

אלברט אילוז: והוא אומר לי: "הלו, מה חשבת שאתה בסופרמרקט, אני רוצה שתחזיר לי את הכסף או שאני…"

אלברט אילוז: אמרתי: "מחר".

אלברט אילוז: "מחר או לא מחר, היום אתה בא ואתה תעבוד אתי".

אלברט אילוז: "אני אעבוד, אני אעבוד, רק תן לי…".

אלברט אילוז: "אתה שמעת אותי?"

אלברט אילוז: . "אני כן, כן, מה שאתה רוצה".

אלברט אילוז: אני לא ידעתי מה העבודה שהוא התכוון.

אלברט אילוז: והנה, אנחנו נמצאים באוטו, נוסעים לאיזה שהיא שכונה יוקרתית והבן-אדם עשה "תצ"אות" ומה שתקראו לזה.

אלברט אילוז: יודע בדיוק איך נכנסים לבית.

אלברט אילוז: ואנחנו מגיעים, אני רץ רץ, כדי להגיע לעניין שאנחנו מגיעים ליד בית והוא אומר לי איך לעלות ומאיפה ולצאת ובדיוק שאני אומר לו אין בעיה ותעביר לי מהחלון.

אלברט אילוז: טוב, אני בא לצאת והוא עושה לי "קח את זה אתך".

אלברט אילוז: אני אומר: "מה"?

אלברט אילוז: אני רואה אקדח, אני אומר לו "למה זה", אז הוא אומר לי: "אם מישהו מתעורר וזה…

אלברט אילוז: זה רק להרתיע".

אלברט אילוז: טוב, לוקח סם, עולה, כמו שאומר בדיוק, נכנס, משתחל, מיד פתאום, בא לפתוח איזה מגירה ואור נדלק ואקדח מול הרכה שלי.

אלברט אילוז: הוא אומר: "עוד תזוזה ואני יורה".

אלברט אילוז: אני שומע את האישה מתקשרת למשטרה.

אלברט אילוז: רבותיי, אני שומע את האוטו נוסע ואני ככה נוחת באבו-כביר.

אלברט אילוז: פתאום אני רואה את עצמי באבו-כביר עם כל חלאת המין האנושי ואחד שמואשם בכמעט איזה רצח של "הזונה" שלו ונרקומנים.

אלברט אילוז: פתאום אני נכנס לאיזה לחץ ואני מבקש שיוציאו אותי, אני אומר: "אני לא מבין מה שקורה לי".

אלברט אילוז: ופתאום אני מתחיל ככה, מתחיל לצעוק, שניים באים, אחד חונק אותי, השני דופק לי אגרוף.

אלברט אילוז: ואף אחד לא זז, "מה אמרת על מאיר".

אלברט אילוז: פתאום אני מבין, תראו באיזה מהירות שהם חושבים שאני הלשנתי או שאמרתי, אני אומר: "נשבע לכם, לא אמרתי שום דבר".

אלברט אילוז: ואני חוטף בעיטה בבטן והתחילו להכניס לי, פירקו אותי ככה.

אלברט אילוז: ראו באמת שלא אמרתי שום דבר.

אלברט אילוז: זרקו לי חתיכה ולקחתי אותה וזהו.

אלברט אילוז: נשפטתי, במשפט נדהמו שקראו את התיק שלי, כל-כך נקי וכל-כך, מייצג את  מה שהיינו רוצים לראות מכל אחד מאתנו, "איך נפל בחור כזה לדבר הזה".

אלברט אילוז: בגלל התיק הנקי וזה, קיבלתי שנתיים.

אלברט אילוז: כי על שוד מזוין בחיים לא יכול לקבל כזה דבר.

אלברט אילוז: אני ברמלה.

אלברט אילוז: עכשיו כלא רמלה זה חוקים אחרים, קודים אחרים ואתה בא כטרף וכל החבר'ה בודקים מי ייקח אותו ומי ישפיל אותו.

אלברט אילוז: ואני לא מבין מה, ואף אחד לא מנסה להגיע או להוציא אותי, לא יודע איפה אני נמצא.

אלברט אילוז: ואני שומע אחד בשם חיים, הוא אומר לי: "אתה משתמש?"

אלברט אילוז: . אני אומר לו: "כן".

אלברט אילוז: שתבינו, לא היה לי אפילו כסף לקנטינה, לשום דבר, לא לקפה, לא לסיגריות.

אלברט אילוז: הוא אמר לי: "אתה תדאג לי ואני אדאג לו".

אלברט אילוז: אמרתי לו: "בסדר, ברור, מה שתגיד".

אלברט אילוז: ובאמת אני הייתי הסנג'ר שלו, שפוט, מה שרצה, תמיד הכל מסודר, נקי, מגוהץ.

אלברט אילוז: כאילו מה שהוא רצה.

אלברט אילוז: וגונב בשבילו.

אלברט אילוז: יום אחד הוא שולח אותי, פשוט אחד העליב אותו והוא אמר לי: "אני רוצה שתסמן אותו".

אלברט אילוז: זאת אומרת "שתחתוך אותו".

אלברט אילוז: אני אומר: "כל דבר שתגיד, אני רק מה, זה אני לא".

אלברט אילוז: הוא אומר לי: "בחיים לא תגיד לא".

אלברט אילוז: אני אומר לו: "תראה, אתה ראית, מה שתגיד, כל מה שבחיים חסר לך משהו וזה וזה".

אלברט אילוז: עכשיו תבינו, דוקרנים היו שמה בצורות שהדמיון לא יכול.

אלברט אילוז: והוא זורק לי את זה והוא אומר לי: "אתה תעשה את זה".

אלברט אילוז: ואני אומר לו: "אני לא".

אלברט אילוז: אמרתי רק "אני לא", ואז הוא תפס לי את הראש, זרק לי אותו בין הרגליים שלו ואמר לי: "עכשיו תקבל את האלוהים שלך".

אלברט אילוז: אני חשבתי, אמרתי, "יו, איך אני אעשה, כאילו עוד שעה להיכנס לקריז, איך אני".

אלברט אילוז: ואני כולי רועד ועושה את זה ואחרי זה אונס אותי ואנשים עומדים בפתח ורואים את זה.

אלברט אילוז: ואני רואה פתאום, חיים אומר ככה: "אריק, תכין לו".

אלברט אילוז: ואז אני לא מזהה אותו, אחד חוסם לי את היד, מלמד אותי, לדפוק פה (ביד) ואז הוא מכין את הכפית עם חומר, נותן לי את המזרק ואני מושך את החומר, ואומר לי: "אי, אי, תוציא את האוויר".

אלברט אילוז: אני מוציא את האוויר.

אלברט אילוז: הוא אומר: "עכשיו נראה אותך קולע בול בזה".

אלברט אילוז: ואני לא איכפת לי, הייתי רק רוצה להפסיק את הכאבים האלה ומכניס את זה ומוציא.

אלברט אילוז: ואז באותו רגע זה היה ה-welcome  בשערי הגיהינום.

אלברט אילוז: וכל הזמן זרק לי את החומר וכל הזמן עשה מה שהוא רצה בי והייתי כבר סמרטוט והגעתי רק למסקנה אחת שאי אפשר לרדת יותר נמוך מזה.

אלברט אילוז: אמרתי: "אני רוצה לגמור".

אלברט אילוז: והנה רואה את עצמי מול לולאה שהעלתה אותי, עומד להכניס את הראש ואני שומע פתאום את הקול של אימא שלי שאומרת, למה לא קראה לה, לה, את זה.

אלברט אילוז: בדיוק שאני בא להכניס את הראש, אני חושב ואני אומר: "אם אני עושה את זה, גם היא תלך".

אלברט אילוז: אז עצרתי ורצתי למנהל וביקשתי ממנו לתת לי הזדמנות לעבור גמילה.

אלברט אילוז: והוא הסתכל עלי וככה אומר לי: "אתה, ח.ח.ח..

אלברט אילוז: ". "אני נשבע לך, אני אעשה הכל".

אלברט אילוז: הוא אמר לי: "עזוב, לך תראה את עצמך".

אלברט אילוז: אמרתי לו: "אני רוצה, אני באמת, אני…".

אלברט אילוז: הוא אמר לי: "תן לי לחשוב".

אלברט אילוז: חשב, קרא לי בחזרה אחרי שבוע וזה.

אלברט אילוז: אומר: "אני אתן לך צ'אנס, אבל צ'אנס אחד, אם אני שומע, לקחת, הרחת וזה, אני מחזיר אותך לאגף" עם חיים וכל החבר'ה וכל הגיהינום הזה.

אלברט אילוז: אמרתי לו: "לא, אני נשבע לך".

אלברט אילוז: והנה, אני רואה את עצמי בתור חדר עם מטפל.

אלברט אילוז: זאת אומרת, אקס נרקומן שהיה בכלא בשם יוסי, שאלוהים ייתן לו חיים ארוכים, רק בזכותו.

אלברט אילוז: שמה זה לא תנאים, רבותיי.

אלברט אילוז: זה לא מרכז גמילה, זה התת תנאים.

אלברט אילוז: אבל עם רצון העז ואני רואה את עצמי בתוך חדר והוא מתחיל להסביר לי שלא הולך להיות קל.

אלברט אילוז: ואני כבר לא שומע את השם שלו ואני פתאום אומר: "וואוו".

אלברט אילוז: הוא מתחיל לחבק אותי, "לא, תעזוב".

אלברט אילוז: ואני מתחיל לבכות ואני רועד מקור, לא לשבת "הצרכים".

אלברט אילוז: והוא נותן לי מים וכל פעם הקטע הזה, אני מתעורר עוד, זה חוזר.

אלברט אילוז: עד שבאמת כל החבר'ה שם היו והצליחו להיות אתי והתחילו לתת לי תחליפים, אדולנים, ולאט לאט ראו שאני מתחיל לצאת מהעניין.

אלברט אילוז: ושחררו אותי אפילו לפני הזמן.

אלברט אילוז: וזהו.

אלברט אילוז: ואז הצלחתי להיכנס לחברה כמו שאומרים ולפני ארבע שנים נפלתי שוב וזהו.

אלברט אילוז: אם יש לכם שאלות, אני אשמח לענות.

נסים זאב: מה עזר לך להיגמל, חוץ מזה שחשבת מה אימא שלך אומרת באותו רגע?

נסים זאב: מה נתן לך את הכוח ויכולת העמידה להיגמל עד לרגע זה?

אלברט אילוז: אתה שואל למה החזקתי ארבע ונפלתי שוב?

נסים זאב: בערך.

נסים זאב: כמה זמן אתה שם נגמל, בוא נאמר, התקופה, שנה שנתיים?

אלברט אילוז: לא, אני עכשיו אומר נפלתי, אני נגמל ארבע שנים.

נסים זאב: זה הפעם השניה?

אלברט אילוז: השניה.

נסים זאב: מה נותן לך את כוח העמידה לעמוד איתן ולהישאר ולהרגיש שאתה לא עומד ליפול שוב?

נסים זאב: כי אני מכיר חבר'ה שאפילו אחרי שבע שנים, נפלו.

אלברט אילוז: אני תמיד אומר, אני אקס נרקומן.

אלברט אילוז: אני פעם לא שוכח, אני אומר שנרקומן עושה ברכת הגומל כל יום כי זה יום שהוא הרוויח מחדש.

אלברט אילוז: זה כל הזמן קיים, כל הזמן הצורך והנרקומן הוא הופך להיות פצצת רגישות.

אלברט אילוז: אני מכיר חבר שנפל וקפץ לתוך בריכה ריקה.

אלברט אילוז: אני מכיר אחד שהזריק חומר מקקטוס, או אחד עם רעל עכברים.

אלברט אילוז: יש נקודות שבירה.

אלברט אילוז: השאלה היא איך כל יום מחדש להילחם, זה כמו להיות עם צבא של שריונים ולהרגיש לרגע שיש עוד מחר.

אלברט אילוז: המלחמה היא אינסופית, אין ספק.

אלברט אילוז: גם דרך הפגישות שאנחנו עושים עם אייל מדני וכל בתי-הספר וכל זה, גם לי זה מביא אותי כשאני שומע, תבינו, גם בצבא.

אלברט אילוז: פעם ראשונה שעשיתי באיזה כלא 6 מהקצונה, מהסגל, ואז קצינה אחת באה אלי , אומרת לי: "תשמע, הסיפור שלך תפס אותי כל-כך, אני אגיד לך את האמת, אני הייתי אמורה ללכת לאיזה מסיבה שביום שישי ולנסות פעם ראשונה, אני לא רוצה ללכת למסיבה הזו, לא רוצה לגעת בזה".

אלברט אילוז: אני אומר, כמו שאומרים לי, זו מלחמה אבודה.

אלברט אילוז: אמרתי אם הסיפור שלי יכול להוות לכם כתמרור אזהרה לפני, זה רווח.

אלברט אילוז: לא לזלזל באחד הזה, ויש הרבה יותר.

נעם בס: אני רוצה לשאול אותך מה המסר שלך לנוער שאומר, אל"ף, יופי של סיפור, אבל לי זה לא יקרה ואני רק משתמש במריחואנה.

נעם בס: מה זה מריחואנה.

נעם בס: מריחואנה יעני אומרים שזה סם קל.

נעם בס: "אני משתמש רק במריחואנה ואני לא אגיע".

אלברט אילוז: קודם כל, למה אני אומר אין סמים קלים?

אלברט אילוז: אחד, זה דופק את המוח.

אלברט אילוז: שתיים, אתה יודע שמרססים מריחואנה.

אלברט אילוז: אגב, אני שואל את הנוער, אתם יודעים ממה מרססים עכשיו את המריחואנה, את הגראס, עם K300.

אלברט אילוז: אז הוא אומר: "מה, אתם ג'וקים".

אלברט אילוז: זאת אומרת, זה מתחיל מפה.

אלברט אילוז: יש גם כימיקלים.

אלברט אילוז: זאת אומרת, כבר אתה לא שומע את המילה "צמח", נכון.

אלברט אילוז: אז אם אני יודע שהבן-אדם שומע עדות כזאת ויכולה להרתיע אותו, מה טוב.

אלברט אילוז: אני רוצה להתנצל בפני כולם, אני צריך ללכת, אבל לפני זה.

אלברט אילוז: הסיפור הוא אמיתי אחד על אחד, אבל הוא לא שלי.

אלברט אילוז: הסיפור הוא של חבר שלי.

אלברט אילוז: יש רק פרט אחד שהוא לא נכון, שבמקום לפני ארבע שנים שנפלתי לסמים, הוא מת ממנת יתר.

אלברט אילוז: אני חי את החבר הזה, אני הייתי היחיד, הוא היה גונב אותי היחידי.

אלברט אילוז: שאני הייתי כאילו לצדו לפני שהלך והמשפחה שלו כבר לא יכלה יותר.

אלברט אילוז: אני בוכה אותו כל יום, אני חי אותו ואני יודע את כל הפרטים אחד על אחד ממנו.

אלברט אילוז: ובאמת הוא היה איש שאפשר לקנא בו, אלוהים נתן לו את היופי, את החוכמה.

אלברט אילוז: אני לא יודע, לקנא.

אלברט אילוז: והנה דוגמה ממשפחה טובה כמו שאתם קוראים לזה, הלך לעולמו ואני בשבילו ובגללו.

אלברט אילוז: תודה רבה לכם.

יחיאל חזן: תודה רבה לאלברט.

יחיאל חזן: ענבל גבריאלי, אם את רוצה לשאול משהו, בבקשה.

ענבל גבריאלי: אני רוצה לומר כמה דברים, אבל אני אתחיל מהסוף.

ענבל גבריאלי: אני אתחיל ממה שעכשיו אמרת, אלברט.

ענבל גבריאלי: אני למרות שאנחנו מכירים ונפגשנו בכמה הזדמנויות ויש לנו חברים משותפים, לא ידעתי אם באמת הסיפור הוא שלך או של מישהו אחר.

ענבל גבריאלי: אני רק יכולה לספר מהניסיון האישי שלי שכשהייתי תלמידת תיכון, זה היה לא מזמן, אז נכנס ככה לתודעה הציבורית, נכנסה בצורה מאוד חזקה מחלת האיידס והנושא של קיום יחסי מין עם אמצעי מניעה וצריך להיזהר.

ענבל גבריאלי: ואז באמת אמרו לנו שמביאים לנו אדם שהוא חולה איידס והוא ישב והוא סיפר את הסיפור.

ענבל גבריאלי: ובסוף הוא אמר, בסוף היה לו גם כן את השלב הזה של הגילוי, עכשיו אני מאוד הושפעתי.

ענבל גבריאלי: הושפעתי גם מהסיפור שלו, הושפעתי גם מהסיפור לך מאוד.

ענבל גבריאלי: גם כי הוא מוצג הכי אותנטית בעולם.

ענבל גבריאלי: שאלו כאן איזה מסר מעבירים לנוער.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שהמסר שאין סמים קלים עובר בסיפור של אלברט בצורה הכי ברורה בעולם.

ענבל גבריאלי: הוא מתאר שלב אחרי שלב, את המדרון החלקלק, מפעם אחת שסתם נוגעים בגראס בלי להרגיש ועד לתהומות באמת שהגיע אליו אותו בחור, החבר שלך.

ענבל גבריאלי: אז המסר כן עובר, אבל תמיד כשמגיעים לסוף שזה לא אני, זה חבר וגם אם אתה מספר שהוא נפטר ממנת יתר וגם אותו בחור שהציג לי כשהייתי תלמידת תיכון והוא אמר: "זה לא אני, זה חבר לי שנדבק והוא באמת כבר נפטר".

ענבל גבריאלי: אני זוכרת שאז יצאנו מאותו חדר הרצאות וככה חברים שלי לכיתה, היינו כל השכבה, חברים שלי לכיתה התחילו להגיד: סתם "חרטטן", מישהו כתב לו את הסיפור ובשביל להשפיע עלינו שנקיים יחסי מין בצורה מוגנת ונשמור עלינו, אז מביאים אותו.

ענבל גבריאלי: אז אני לא יודעת, אולי זה פוגם, אולי.

אלברט אילוז: הייתי שמח שיקום לתחייה ויספר בעצמו את הסיפור.

אלברט אילוז: זה אחד.

אלברט אילוז: שתיים, צריך להכניס פשוט דבר אחד, סם זה מוות.

אלברט אילוז: ברור, לא להשתמש בטרמינולוגיה של קלים ושל קשים, כי אני ראיתי.

אלברט אילוז: תסבירי לי איך נער בן 17 טובע, אחרי שהוא היה אחרי קורס צלילה שנה וזה, צולל מאקסטזי אחד.

אלברט אילוז: שתביני, גם אני קורא לזה בני השטן, אלה שמוכרים את האקסטזי, הרי גם ילדה בדיסקוטק התייבשה ונפלה.

אלברט אילוז: והיא נפלה, המזל של הבן-אדם נופלת לו הכמות שהוא עשה את הטופינג הזה, החלוקה היא אף לא נכונה.

אלברט אילוז: אם זה 30 מ"ג, ואם זה אחד גם קיבל 180 מהכדור הזה, הלך.

אלברט אילוז: הלב לא יכול לעמוד בזה.

אלברט אילוז: זאת אומרת, לא יודעים מה שהם לוקחים.

אלברט אילוז: זה קודם כל, על זה שאני אומר גם לנערה לא לקחת.

ענבל גבריאלי: לנער ונערה.

אלברט אילוז: אני אומר, אני עוד לא ראיתי שהולכת עם מישהו ואומרת: "בוא, תשתה אני מזמינה אותך".

ענבל גבריאלי: אתה נותן לנו קרדיט מאוד גדול.

אלברט אילוז: הלוואי, אבל אני אומר אני לא רוצה להצדיק את זה, אבל יותר מקובל, אני אומר לנערות שמזמינות אותן.

אלברט אילוז: הלוואי ואני אהיה במיעוט הזה שהנערות יזמינו את הבחורים.

אלברט אילוז: אני אומר בני שטן, זה אלה שבדיסקוטקים לא איכפת להם שזה בגיל של האחות הקטנה שלו, לא יודע מה, הניצול הזה והרצח שהם מקיימים באותו הרגע.

אלברט אילוז: עכשיו אני רוצה לומר לך משהו.

אלברט אילוז: יש לי פה חבר יקר, יובל, שתשמעו את הסיפור שלו.

אלברט אילוז: את תביני שהסיפור שלי הוא "כזה".

אלברט אילוז: רק בשביל אנשים כמוהו שבאמת גם קורבן, איך הוא מציל אנשים ובאמת שאלוהים ייתן לו כוח להמשיך.

יחיאל חזן: חוץ מיובל, נמצאים אתנו פה נוספים וגם להם ניתן הזדמנות לשאול שאלות.

יחיאל חזן: אז קודם תודה רבה לך, אלברט, על כך שבאת והצגת את הדברים.

יחיאל חזן: הם עוזרים לנו, למי שלא משתמש ולמי שנאבק, רק להבין שמה שעובר על נרקומן, זה עובר עליו באופן אישי אבל כמובן שהוא לוקח אתו את כל המשפחה וזה גורם נזק מאוד מאוד כבד למשפחה ולחברה.

יחיאל חזן: לצערי הרב יש מספיק גופים שמטפלים במשתמשים בסמים במדינת ישראל.

יחיאל חזן: משרד הרווחה, משרד הבריאות וישנם גם כן מרכזי גמילה.

יחיאל חזן: אני רוצה למקד יותר את הדיון, כמו שקראתו לו "סמים ואלימות".

יחיאל חזן: אנחנו יודעים שפתאום בתקופה של החצי השנה האחרונה, אנחנו מדי יום קוראים כותרות ענק בעיתונים, על רצח, על דקירות במועדונים.

יחיאל חזן: ואין לי שום ספק שיש קשר ישיר וגם כן המחקרים מדברים על כך, יש קשר ישיר בין משתמשים בסמים או סוחרים של סמים לאלימות.

יחיאל חזן: אבל במדינת ישראל התקיים דיון בממשלה לפני כשלושה שבועות, הוקמה ועדה בראשות השר לביטחון פנים, גדעון עזרא, ואני יודע, יושבים על המדוכה ומדברים.

יחיאל חזן: בסופו של דבר, אנחנו מדברים, אני כבר התחלתי לקרוא חלק ולשמוע ממי שהופיעו שם, שבסופו של דבר הבעיה היא תקציב.

יחיאל חזן: הבעיה היא תקציב.

יחיאל חזן: ואני לא חושב שהבעיה היא רק תקציב, הבעיה היא לא רק תקציב, היא גם תקציב, אבל היא לא רק תקציב.

יחיאל חזן: הבעיה היא קודם כל חינוך ועוד פעם חינוך ואחרי הכל מי שנופל למעגל הסמים, צריך בסופו של דבר, מעבר לטיפול שהוא מקבל, הוא צריך פתרון אמיתי.

יחיאל חזן: ונמצאים פה אנשים שהם רוצים לדבר, אחרי שהם עברו את התהליך, איזה מן פתרון יש להם?

יחיאל חזן: לפי דעתי, מה שאני ראיתי בקרית גת ומה שאני ראיתי באור-עקיבא ומה שאני שמעתי מאחרים, אין פתרון.

יחיאל חזן: ואני חושב שאנחנו כחברי הוועדה לא צריכים לומר "אין פתרון", אנחנו צריכים ליזום פתרון אמיתי .

ענבל גבריאלי: יש פתרונות.

יחיאל חזן: לא, יש אולי פתרונות בתכניות, אבל אין פתרונות אמיתיים, ותכף אנחנו נשמע אנשים מקרית גת ותראי שאין פתרונות.

יחיאל חזן: אמרתי שיש מי שמטפל באנשים האלה שרוצים טיפול, הרי בן-אדם שהוא נפל למעגל הסמים והוא לא רוצה טיפול – אתה לא יכול לטפל בו.

נעם הס: מה עם טיפול רפואי, מה עם טיפול של החלפת מזרקים, מה עם טיפול של דיור.

נעם הס: האנשים האלה עד שהם לא מחליטים להיגמל, עד שהחברה לא רוצה לנקות אותם, לא מגיע להם בעצם שום דבר?

יחיאל חזן: מגיע להם.

נעם הס: אני מעמותת "עלם".

נעם הס: ואנחנו יש לנו פרוייקטים שעובדים עם הומלסים, חסרי קורת-גג.

נעם הס: יושבת פה חברת-הכנסת גבריאלי, חברת-הכנסת קולט אביטל שהיתה פה ויודעת על העבודה שאנחנו עושים.

נעם הס: אבל חשוב גם להדגיש שכמות אדירה, אתה בעצמך אמרת שכמות אדירה של אותם משתמשים בסמים נמצאים לפני שהם מגיעים לגמילה וכו'.

יחיאל חזן: אני תכף אתן לך גם כן את רשות הדיבור, אני רוצה גם לפני כן לתת לחבר-הכנסת דניאל בנלולו.

יחיאל חזן: אבל אני רוצה להדגיש שאני חושב שלאור מה שאני ראיתי שכאשר בן-אדם עובר כבר תהליך, נפל בחלקו שהמשפחה לחצה, האישה לחצה, אולי הוא באופן אישי רוצה ועובר תהליך.

יחיאל חזן: הבן-אדם לא מצליח לחזור בחזרה למעגל החיים ולמעגל החברה.

יחיאל חזן: אין לו עבודה, אין לו מועדון או אין לו מקום הוא יכול לבוא שם בצורה מסודרת.

יחיאל חזן: ואני חושב שפה אנחנו כחברי-כנסת, בהשקעה לא כל-כך גדולה, צריכים לתת פתרון לאותם אנשים שקודם כל רצו לחזור למעגל החיים.

יחיאל חזן: ונכון, ישנם אנשים שהם נפלו למעגל הסמים וראינו איך.

יחיאל חזן: ראינו פה דוגמה של בן-אדם שהולך לבילוי ובסופו של דבר נופל לדבר הזה, להשתמש בסמים לדבר שהוא קשה, לא רק לו באופן אישי אלא לחברה ולמשפחה.

יחיאל חזן: ואני ביחד עם החברים שלי פה, רציתי ביחס איתם להבהיר לגורמים שנמצאים פה, משרד הרווחה ומשרד הבריאות ולרשויות, היה פה קודם נציג של השלטון המקומי.

יחיאל חזן: אני לקחתי על עצמי לאותם אנשים שבאמת הם קודם כל רוצים, לאותם אנשים צריך לסייע למעגל העבודה.

יחיאל חזן: אתמול נפגשתי אצלי במשרד עם מנכ"ל חברת המשקם וביקשתי אותו שיציג לי תכנית עבודה כיצד לתת לאותם אנשים אפשרות מצד אחד לקבל פתרון של מסגרת גם בתוך מסגרת של עבודה.

יחיאל חזן: ותכף, דני, לפני שאתה רוצה לשאול.

ענבל גבריאלי: אני רוצה לסיים ולומר כמה דברים.

יחיאל חזן: אז בבקשה, אם את רוצה לסיים ולדני ואני גם רוצה לשמוע את האנשים.

ענבל גבריאלי: טוב, אני רוצה לומר כמה דברים.

ענבל גבריאלי: קודם כל, תמיד יציגו לנו משרדי הממשלה שהבעיה היא תקציבית.

ענבל גבריאלי: אז אולי באמת יש בעיה תקציב ואולי באמת רק שאחרי יעשו סדר עדיפויות מחדש בתקציב כאן, אז כן הם ימצאו את הכסף.

ענבל גבריאלי: הכסף לטעמי קיים ונמצא ובכל נקודת זמן ואפשר להצביע על כל מיני מקורות שמהם ניתן לקחת את הכסף.

ענבל גבריאלי: אז זו לא הבעיה העיקרית.

ענבל גבריאלי: עכשיו בנושא של חינוך.

ענבל גבריאלי: אם נפנה למשרד הרווחה ונפנה למשרד הבריאות ונפנה למשרד החינוך, כולם יגידו לנו: "מה, ההסברה קיימת".

ענבל גבריאלי: אבל אלברט אמר דבר אחד שמשום מה לא מצליח לחלחל כאן למערכת.

ענבל גבריאלי: אז יש חינוך, יש פרסום ובעלונים זה מגיע.

ענבל גבריאלי: אבל איך הם מחנכים?

ענבל גבריאלי: הם מסבירים שהסמים הורגים.

ענבל גבריאלי: זה שהסמים הורגים זה בסדר, אבל בסיטואציה של בילוי, בסיטואציה שמגיעים לסמים בדרך המקרה, אף אחד באותו רגע לא חושב על זה שהסמים הורגים וכן משתמשים.

ענבל גבריאלי: מה שלטעמי, אנחנו כחברה בכלל, אנחנו כחברי-כנסת, משרד החינוך, הממשלה בכלל על כל משרדיה וכמובן אנחנו כיחידה אחת, כחברה, מה שאנחנו צריכים לעשות זה להוקיע את האנשים האלה ורגע.

ענבל גבריאלי: אני לא מדברת על אותם מכורים שפה יש לי ביקורת מאוד חריפה כלפי המדינה של איך היא מתנהגת אליהם באמת כאל הומלסים, חסרי תקווה.

ענבל גבריאלי: אני מדברת על לפני.

ענבל גבריאלי: אני מדברת על כך שהחינוך צריך להיות כזה שמחר-מחרתיים אותו ילד בן 10 או ילדה בת 12 תעמוד בפניהם האפשרות לגעת בסמים שהם יבינו שזה לא "קול".

ענבל גבריאלי: שהם יבינו שזה דבר נבזי, זה דבר שפל, זה דבר שבעצם נועד לאנשים חלשים, לא לחזקים.

ענבל גבריאלי: אם החינוך יהיה בכיוון הזה, אני חושבת שהחינוך ישפיע הרבה יותר.

ענבל גבריאלי: הרבה יותר כי היום אם אתם שואלים אותי, הוא לא משפיע בכלל.

ענבל גבריאלי: הוא לא מזיז בכלל.

ענבל גבריאלי: מבחינתי ואני אומרת את זה קצת במבט מושפל ומעידה על החולשה האישית שלי כאדם מעשן.

ענבל גבריאלי: משרד הבריאות נורא התעקש, כולם התעקשו שיהיו אזהרות וכתוב לנו על חפיסות סיגריות שהן גורמות למוות, שהן גורמות לעקרות, שהן גורמות לכל מיני מחלות.

ענבל גבריאלי: לי באופן אישי ועוד אני אומרת את זה כמעידה על החולשה שלי וממש לא בגאווה זה לא מזיז.

ענבל גבריאלי: והחינוך הזה שיש היום, אותה הסברה, יש לזה מילה יפה "הסברה" לי היא לא מסבירה שום דבר, לאחותי היא לא מסבירה שום דבר.

ענבל גבריאלי: ואחותי היום בת 11, אף אחד לא מדבר איתה בבית-הספר על סמים, בטח ובטח לא מסבירים לה שזה רע, שזה לא "קול", שברגע שהיא תעשה את זה, היא פשוט תהיה מוקצה, היא תוקצה מחמת מיעוט.

ענבל גבריאלי: אף אחד לא מסביר את הדברים האלה.

ענבל גבריאלי: עוד כמה נקודות לגבי הנתונים.

ענבל גבריאלי: יושבות כאן שתי נציגות של המשטרה, אני לא בדיוק מהיכן, אני מניחה שיש בידיכן נתונים.

ענבל גבריאלי: מבלי לדעת מה הנתונים שאתן תציגו, אני כבר אומרת, הם נמוכים בהרבה ממה שקיים באמת.

ענבל גבריאלי: אנחנו לא מגיעים לכל מקום.

ענבל גבריאלי: אף אחד למשל משער בנפשו שבכיתות ב' ו-ג' יש משתמשי סמים, אבל יש.

ענבל גבריאלי: לצערי הרב, בני 8, בני 9 ובני 10, אני ראיתי, אני לא אומרת סתם, אני ראיתי.

ענבל גבריאלי: אני מכירה את הנושא לצערי ממש מקרוב והסיפור שאלברט סיפר הוא נכון יותר לשלבים האלה שעוברים משימוש בגראס ועד להסנפות ולהזרקות.

ענבל גבריאלי: התהליכים היום הם הרבה יותר קצרים.

ענבל גבריאלי: היום לא בהכרח הצעד הראשון שעושה ילד או נער בעולם הסמים הוא בגראס.

ענבל גבריאלי: כי גראס זה, תסלחו על הביטויים הנורא נורא עממיים, אבל זה ל"פארשים", זה לסתם חנונים.

ענבל גבריאלי: נו, אז כל מי שמעשן, מעשן גם גראס.

יואל אלימלך: מה זה "פארש"?

יואל אלימלך: וואלה יופי.

ענבל גבריאלי: אז תקשיב טוב מה שאני אומרת לפני שאתה משתמש בביטויים לא נאותים ולא מכובדים.

יואל אלימלך: לא נאותים, מה שאני רואה פה זה הכל וירטואלי.

ענבל גבריאלי: מה שמך?

ענבל גבריאלי: יואל, תקשיב טוב מה שאני אומרת לך.

ענבל גבריאלי: יושב כאן אייל.

יואל אלימלך: תקשיבי לי.

ענבל גבריאלי: רק רגע, אני ברשות דיבור, אני מבטיחה לך שכשאתה תדבר, אני לא אקטע אותך.

ענבל גבריאלי: יושב כאן אייל.

ענבל גבריאלי: אייל יודע איך בדיוק אני מכירה מקרוב את כל הנושא של סמים, ממש מקרוב ואני יודעת בדיוק על מה אני מדברת.

ענבל גבריאלי: שיושבים כמה חבר'ה ואז אחד מציע לעשן גראס ואז השני אומר לו: "איזה גראס, מה אתה מדבר, גראס זה לקטנים" ומביאים דברים הרבה יותר חמורים שממכרים הרבה יותר.

ענבל גבריאלי: ואני נגד ההבחנה של סמים קלים וסמים קשים.

יחיאל חזן: היא לא קיימת אולי בקרב אנשי המקצוע, אבל היא קיימת בקרב בני הנוער והציבור.

ענבל גבריאלי: היא קיימת גם לדעתי במשטרה.

ענבל גבריאלי: יואל, אני לא נגדך, אני בעדך.

ענבל גבריאלי: מה שאמרתי זה רק היה כדי לחדד את זה שהיום הזמינות.

יואל אלימלך: אני רק כועס ואני בא מהמקום הזה.

יואל אלימלך: ולמה אני כועס?

יואל אלימלך: אם בעיריית קרית גת יחידה לסמים של הנוער סגורה כבר שנתיים ולא מעניין אותם.

יואל אלימלך: אז בואי תגידי לי איזה פתרון את רוצה שאני אתן לנוער, אני בתור קהילה טיפולית אילנית, שאני נקי כמעט תשע שנים.

יואל אלימלך: לפני חודשיים ישבנו אצלנו בעיריית קרית גת, עשו שולחן עם כיבוד והבטיחו הבטחות.

יואל אלימלך: והיו שמה, אני אגיד לך, היינו שמה ארבעים מטופלים.

יואל אלימלך: מתוך 40 המטופלים נשארנו עשרה חבר'ה שנפלו בין הכסאות, כמו שהוא אמר.

יואל אלימלך: ויש לי טענה לגבי בני-הנוער שאת מדברת, שאני אומר, הבעיה היא אצל מנהלי בתי-הספר שהם מכסים על הבעיה.

יואל אלימלך: מה זאת אומרת.

יואל אלימלך: ברגע שמנהלי בית-הספר במקום להגיד לילד, להתנהגות מאיפה מגיב, הם מגיבים להתנהגות שהוא מפריע "לך הביתה שלוש שנים".

יואל אלימלך: במקום להגיב מאיפה מגיב.

יואל אלימלך: מאיפה הבעיה באה.

יואל אלימלך: אולי הבעיה באה לו מהבית, אולי אין לו אוכל בבית, אולי מישהו אנס אותו באמצע הרחוב.

יואל אלימלך: אולי מישהו מציק לו בתוך בית-הספר.

יואל אלימלך: בעיריית קרית גת הבטיחו לנו תקציב.

יחיאל חזן: אני תכף אדבר על זה.

יואל אלימלך: התקציב הוא לא מגיע.

יואל אלימלך: לכל החכמולוגים האלה, שיבואו וירדו לרחוב במקום לבקש כסף, שייכנסו למובלעות.

ענבל גבריאלי: תקשיב, יואל.

ענבל גבריאלי: הערתי הערה שלא התכוונתי להעיר אבל אתה אמרת, עמותת עלם לא מקבלת שקל ועובדת ברחוב.

ענבל גבריאלי: אני לא יודעת לגבי קרית גת, אני הייתי בתל-אביב ואיך אספו "זונות" בנות 12 כדי לתת להן פתרון.

ענבל גבריאלי: בכל מקרה אנחנו יכולים לדבר כאן עד מחר, על חינוך ועל תקציב, העובדה היא שהיום מבחינתי אין חינוך ואין הסברה ואלה שיש, הם לא אפקטיביים.

ענבל גבריאלי: ותקציב בשבילי הוא לא מענה.

ענבל גבריאלי: עכשיו הפתרונות הם קודם כל, אני חושבת שאנחנו נוהגים, אני לא יכולה אפילו לומר אוזלת יד, אנחנו פשוט לא עושים שום דבר.

ענבל גבריאלי: דיבר מקודם יואל על מנהלי בתי-ספר שלא יודעים איך להתמודד.

ענבל גבריאלי: אני פעם אחת היתה לי פליטת פה, במירכאות אני אומרת, כי בעיני זה לא היתה פליטת פה.

ענבל גבריאלי: אמרתי שאם תלמידים ידעו שיכולה מחר בבוקר להיות איזו שהיא בדיקת שתן אקראית בבתי-הספר, אף אחד לא יעז.

ענבל גבריאלי: אף אחד לא יעז להשתמש מקל וחומר להכניס לכותלי בית-הספר.

ענבל גבריאלי: אז כולם קמו וצעקו ודיברו על הזכות לפרטיות ועל צנעת הפרט ועל פגיעה בזכויותיהם של הילדים.

ענבל גבריאלי: אתם יודעים מה, אני בעד זכויות.

ענבל גבריאלי: אני בעד זכויות יסוד, אני חושבת שזה דבר שהוא בנשמת אפנו בכל משטר דמוקרטי.

ענבל גבריאלי: ברגע שנתחיל לפגעו בזה, הכל כאן יתמוטט, אבל יש לזה גבול.

ענבל גבריאלי: שום זכות אינה מוגנת באופן אבסולוטי.

ענבל גבריאלי: וכמו שאמר פעם השופט ברק על חופש התנועה שלנו, שחופש התנועה שלנו נגמר במקום בו מתחיל האף של חברנו.

ענבל גבריאלי: אז כאן אנחנו צריכים לבדוק מה יותר חשוב לנו.

ענבל גבריאלי: אם אנחנו רוצים להתיפייף ולהגן על הזכויות האלה באופן מוחלט, או שאנחנו מתחילים לטפל.

ענבל גבריאלי: אז אני לא אפרוס כאן עכשיו איזה שהיא משנה סדורה ותכנית איך אני מטפלת בכל בעיית הסמים במדינת ישראל, כי האמת היא שאין לי כזו משנה סדורה, ככה ומפורטת.

ענבל גבריאלי: אבל זו רק דוגמה.

ענבל גבריאלי: הדבר האחרון שאני מסיימת אתו והיתה ליושב-ראש, לחבר-הכנסת חזן ולי שיחת קצרצרה לפני הדיון.

ענבל גבריאלי: דיברנו על תחליף לסם, על ה- "סובוטקס", שזה תחליף סם, עד כמה שאני הבנתי ונפגשתי עם אנשי מקצוע שעובדים עם זה, שזה תחליף סם שהוא טוב יותר מהמתדון או מהאדולן, או שזה בכלל אותו דבר.

ענבל גבריאלי: כי בעצם זה מאפשר לכם לחזור לחיים.

ענבל גבריאלי: אבל לא על זה אני רוצה לדבר, אני רוצה לדבר על זה שלפני בערך עשרה חודשים כשנפגשתי עם אותו דוקטור שאשה מהצפון, שעובד עם תחליף הסם הזה, אמרתי לו "אם כבר זה מאושר על-ידי משרד הבריאות".

אלי בן-שטרית: אנחנו רוצים גמילה, למה לתת תחליף.

ענבל גבריאלי: אני מסכימה אתך.

יחיאל חזן: רגע, רגע, סלח לי, שטרית, לא יהיה פה שוק ולא כל אחד ידבר עם השני.

יחיאל חזן: יש פה סדר, בסדר?

ענבל גבריאלי: ואז כמובן גם אני שאלתי, או-קיי, אז הוא לוקח עכשיו את הסובטקס והוא חוזר לחיים ואז מה?

ענבל גבריאלי: עד סוף החיים מבחינתי הוא נרקומן.

ענבל גבריאלי: כמו שאגב גם מי שנגמל הוא נרקומן, הוא פשוט מכור לא פעיל.

ענבל גבריאלי: יש מכור פעיל ויש מכור לא פעיל.

ענבל גבריאלי: אבל פה הוא עדיין נזקק למעשה הפיזי שלהמשיך ולקחת משהו.

ענבל גבריאלי: ואז הבנתי שיש פשוט כאלה שהם היו נרקומנים 30 ו40- שנה ושהם לא יכולים להיגמל, זה אחוז מאוד קטן.

ענבל גבריאלי: אבל בשור התחתונה גם אלה שמטפלים בהם בסובוטקס מורידים להם את המינון עד אי שימוש.

ענבל גבריאלי: הסיפור היותר מעניין הוא שפניתי לשר הרווחה, פניתי לשר הבריאות.

ענבל גבריאלי: היה שיתוף פעולה, יחיאל, מקסים.

ענבל גבריאלי: עמדנו להקים מרכז גמילה, היה מקום, היה כסף ,היה הכל.

ענבל גבריאלי: לא היתה ממשלה פתאום וזה נפל בין הכיסאות.

ענבל גבריאלי: אם יש כאן נציג של משרד הרווחה, אז אל"ף, אני אשמח, (יש נציגה) אני אשמח אם היא יודעת משהו ומה קורה.

ענבל גבריאלי: וככה בבושה מלאה אני מוכרחה לומר לכם, שאם ככה הייתי צריכה לעבוד בשביל מרכז גמילה אחד שגם הוא לא הוקם, מאין תבוא הישועה.

יחיאל חזן: תודה רבה.

יחיאל חזן: חבר-הכנסת דניאל בנלולו ואחרי כן יובל.

1028: תראו, חברים, כשאני מסתכל על תקופות ואני מסתכל על תקופה לפני 30 שנה כשהגעתי ארצה ממרוקו והגענו לפנימייה.

1028: כי באתי עליית הנוער.

1028: ושם שמישהו היה מעשן סיגריה, או אה, הוצאנו אותו החוצה לגמרי, לא דיברנו אתו.

1028: לאחר מכן תקופה קצרה הגיע הנושא של האיידס.

1028: והיום אם זה או הבן או הבת שלי, אומרים לי: "אבא, תשמע, בוא תראה מה קורה בתוך בתי-הספר".

1028: זה תפקידנו.

1028: ואני אומר פה לידידי יושב-ראש הוועדה ולחברת הכנסת ענבל גבריאלי, תפקידנו פה בצד הזה לדאוג לתקציב.

1028: זה התפקיד שלנו פה להילחם עם כל משרדי הממשלה.

1028: אבל כשהתקציב מגיע, התפקיד הוא לשים אותו 70 אחוז להסברה ו- 30 אחוז לאותם המקומות האלה שהולכים לגמילה.

1028: הייתי פעם חבר מועצת עיר לפני שהייתי חבר-כנסת והייתי אחראי גם על הרווחה.

1028: ולא פעם באו אלי לדלת ואמרו לי: "דני, תעזור לנו במיטה בגמילה".

1028: עכשיו אני אומר לכם חבר'ה, אין שום תחליף לגמילה.

1028: לא התחליף, הדברים האלה שאתם אומרים וכו', אין תחליף למקום שאתה נמצא בו, אתה חי שם, אתה שוהה שם, אתה מקבל את ההשראה שאתה בא לשם על-מנת לקבל את הגמילה.

1028: אתם יכולים להגיד שאתם לא מסכימים אתי, אבל אני רוצה לומר לך דבר אחד.

1028: לי יש גם את האפשרות להגיד לך שלקחתי לשם אדם, הוצאתי משמה אדם נקי.

1028: לעומת זאת לקחתי אדם שנתתי לו תחליף מבית-מרקחת והוא חזר לזה אחרי יומיים.

1028: חברים תקשיבו, אנחנו רוצים את אותה מטרה.

1028: אני לא מתווכח איתך, אבל אני אומר את דעתי.

1028: עכשיו תקשיבו חברים, כל הבעיה שלנו מתחילה ונגמרת בתוך הבית.

1028: כשהילד שלי יוצא בערב, אומר לי: "אבא, צוחקים עלי".

1028: אני אומר לו: "למה?" הוא אומר לי: "אתה מתקשר אלי כל חצי שנה".

1028: אמרתי לו: "בוודאי שאני אתקשר אליך עד שאתה תגיע למיטה".

1028: אני יושב פה בישיבות אצלי בלשכה ואני אומר לעוזרת שלי, "הילד גמר בית-ספר, תתני לי אותו לטלפון אם הוא הגיע הביתה".

1028: זה הכל מתחיל בהורים.

1028: אני לא ישן בלילה אם הבת שלי והבן שלי לא הגיעו הביתה לישון.

1028: ואני אנדנד להם כל חצי שעה ואני אומר לאותו ילד.

ענבל גבריאלי: בחצי שעה מטלפון לטלפון אתה לא יודע מה הוא עושה.

1028: בסדר, אבל אני משתדל, מה אני יכול לעשות.

1028: אבל אני אומר חברים, אני רוצה לומר לכם אבל לספר סיפור אחד קצר.

1028: נוכחתי פעם אחת באחת ההופעות ברדיו אצל אייל מדני והגיע לשם ב4- בבוקר אדם בן 42.

1028: בחור יפה תואר, תאמינו לי, אספו אותו מהרחוב.

1028: הביאו אותו לשם, יובל גם היה אתנו אז.

1028: הבאנו אותו לחדר ובא נישק אותנו וחיבק אותנו ואומר לנו: "מה שתגידו, עכשיו תביאו לי מיטה, אני הולך לגמילה".

1028: לאיש הזה יש שלושה ילדים, כל אחד ואחד מהילדים בכירים מאוד במשק.

1028: האישה, הוא אומר: "מה, האישה תקבל אותי לא תקבל אותי".

1028: האימא כבר לא מקבלת אותו.

1028: היה בחור גמור.

1028: לקחנו אותו ב6- בבוקר הגענו לבני-ציון לאחד המקומות.

1028: עקבתי אחרי זה, האיש אחרי שבועיים חזר חזרה.

1028: בן 42, היה גמור.

1028: הבעיה שלנו הכל מתחיל במניעה.

1028: מתחיל בגיל הקטן, מתחיל בבית.

1028: ואדוני היושב-ראש, אני רוצה לבקש ממך לסיום דבר אחד.

1028: מה שלא נעשה, מועדונים זה טוב, מקומות לגמילה זה טוב.

1028: אבל נילחם אתה ואני ואנחנו חברים בוועדת הכספים, נילחם על תקציב להסברה.

1028: אדוני היושב-ראש, ברגע שלוקחים את אותו אלברט ולוקחים אותו יום יום להסברה ואת יובל, שגם כן אני מכיר אותו, אותו דבר ועוד כמה חברים שיושבים פה.

1028: ולוקחים אותם ביד להראות את זה לתלמידים, אני אומר לכם, התלמידים נרתעים.

1028: התלמידים יזהרו.

1028: הבת שלי, הבן שלי, יודעים לא ייקחו בקבוק אם הוא פתוח.

1028: כמו שאמר פה ידידי אלברט, אבל זה לא מספיק.

1028: ולכן רק צריך להוסיף בהסברה.

1028: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

1028: אני מתנצל, אני חייב ללכת.

יחיאל חזן: אני יכול לבשר לך שאני במאבק עם האוצר הבאתי תקציב של 350 אלף ש"ח לקרית גת ובעוד שבועיים אני בא לשם עם העניין הזה, גם לקריית גת וגם לאור-עקיבא.

יחיאל חזן: אבל זאת לא השיטה.

יחיאל חזן: אם אני הולך למקום לבקר ואני רואה את הבעיה ואני הולך להילחם בשביל לשמה כסף, ככה לא פותרים בעיה.

יחיאל חזן: כי בשנת 2006 אני לא יודע מה יהיה.

יחיאל חזן: הבעיה היא בעיה אחרת לגמרי שכל משרדי הממשלה בלי יוצא מן הכלל, כאשר הם מטפלים בתחום מסוים, לא מעניין אותם התחום האחר אצל השכן, באותו משרד ממשלתי אחר.

יחיאל חזן: ולכן אני חושב שכל הנושא הזה של התקציב שכולם "מדברים עליו" הוא צריך להיות תחת קורת גג אחת שכל התכניות של כל משרדי הממשלה יהיו מאושרות על-ידי מי שבאמת בחוק הוסמך לטפל או לפחות לבקר שזה הרשות למלחמה בסמים.

איציק: אני רוצה להגיד כמה דברים.

איציק: אני שמעתי פה, ומחובתי גם להגיב לשתי הבחורות שהן תומכות בתהליך של תחליף.

איציק: באופן אישי, אני משתמש ו- 36 שנה השתמשתי, אני נספחתי ממשחק למשחק של כל מיני תחליפים ובשורה התחתונה אני מאמין שיש להם כוונה טובה והמטרה שלהם זה אך ורק לעזור.

איציק: אבל אני מחוויה אישית יכול לבוא ולהגיד שזה כישלון מראש.

איציק: אם לא לוקחים כמו שאמר חבר-הכנסת בנלולו, לא לוקחים את הבן-אדם בצורה פיזית ונותנים לו להיות בלי שום תחליף, זה לא עובד.

איציק: דווקא אני בכל אופן מדבר מהמקום שלי, מהחלק שלי.

איציק: עלי זה לא עבד וזה כמה גלגולים.

איציק: שניסיתי את כל התחליפים שבעולם וזה לא עבד.

צביקה: מתדון עלי הצליח, כי הגמילה שיובל אומר ואייל מציע, בכל העולם זה בין 2 ל8- אחוז.

איציק: האמת שהגעתי לפה וזה, אמרו לי שאתה נמצא פה, אני האמת, מה זה התאכזבתי ממך.

איציק: היתה לנו שם שיחה והיו הרבה מכורים ואתה באופן אישי הבטחת באותו חודש שאתה מגיע ואתה רוצה לראות איפה הנתונים עומדים.

יחיאל חזן: נכון.

איציק: מה קורה עם כל הנתונים שנתנו לך ואיפה זה עומד ואחרי חודש ושאתה לא הגעת?

איציק: היינו 46 איש ולצערי בגלל שכל הבירוקרטיה וכל התהליך, נפלו 36 איש בכל התהליך.

איציק: אתה מבין, אז אם הדברים היו זורמים ורצים, אני יכול להגיד לך עכשיו אני נכנסתי לתהליך של גמילה ואני בשביל להיכנס למרכז יום שזה תהליך שבדיוק זה צריך לקחת שלושה ימים, תהליך של בירוקרטיה.

איציק: ואני נסחפתי שמה קרוב לשלוש וחצי חודשים.

ענבל גבריאלי: מה אמרו לך, למה משכו את זה?

יחיאל חזן: אני אגיד לך מה הבעיה שלו.

יחיאל חזן: בשביל להסיע אותו לאשקלון הוא צריך כסף.

איציק: לא, לא.

איציק: לאשקלון, ברגע שנכנסתי למרכז יום אני ראיתי איך המנהלת מנהלת שם את המקום.

איציק: היא חושבת שהיא מנהלת את המקום שמה בתור מפעל היי-טק, אתה מבין.

איציק: ודרך זה ראיתי איך הבירוקרטיה שלה באה ומתבצעת.

איציק: אני יודע שהמטפלת שלי שולחת את הטופס הורדה בשביל להתקבל ואם אין אישור של תשלום שלי, אותה זה לא מעניין.

איציק: ואני אמרתי לה: "עופי" ממרכז יום, בגלל שנכנסתי לעימות, היא לא מסתכלת על הנפש שעומדת להתפרק באותו רגע, אתה מבין.

איציק: הם לא מסתכלים, הם לוקחים אותנו בתור, מה אני אגיד לך, לוקחים אותו בתור סחר של גרעינים.

איציק: וזה לא עובד ככה.

יחיאל חזן: אני דרך אגב, אני רוצה לומר לך דבר אחד.

יחיאל חזן: שאני כחבר-כנסת חשבתי שאם האצבע שלי באוצר, אני אביא את הכסף יותר מהר.

יחיאל חזן: אבל טוב מאוחר מאשר בכלל לא.

יחיאל חזן: אז במקום שזה היה לפני חודשיים, אז יש עכשיו את ה350- אלף ש"ח לקרית גת.

יובל אלמגור: אני נקי 12 שנה.

יובל אלמגור: גם יש לי תשובה בשבילך.

יובל אלמגור: אני בדיוק חשבתי מה שחשבת על חבר-כנסת יחיאל חזן, אבל אני רוצה להגיד לך , אני לא האמנתי בחלומות הורודים שלי בכלל הוא יבוא לסיור.

יובל אלמגור: אתה יודע מה זה חבר-כנסת.

יובל אלמגור: אמנם הוא יושב פה, הוא לובש חולצה לבנה ועניבה.

יובל אלמגור: ואני אומר לכם כי הוא מכבד פה את המקום.

יובל אלמגור: הוא בכלל לא כזה, הוא אדם יותר פשוט ממני.

יובל אלמגור: והאדם הזה בא ונכנס לתוך כפר נוער היום שאני עובד בו עם 130 ילדים.

יובל אלמגור: יעני, ממרוסקי החברה הישראלית.

יובל אלמגור: ובאתי, אמרתי לו: "יחיאל, בוא תעשה סיבוב".

יובל אלמגור: הוא הקדיש את כל הזמן, הכנסתי אותו, לא השארתי לו חור בתוך הכפר שהוא לא היה.

יובל אלמגור: גם היה חבר-הכנסת בנלולו שמה, בבר-מצווה שעשינו וגם את, אני מאוד התרגשתי לשמוע אותך, ענבל גבריאלי.

יובל אלמגור: וגם את מוזמנת לשם, אני מוכן לעשות לך סיור ולראות את הילדים.

יובל אלמגור: כפר הנוער קרית יערים.

יובל אלמגור: אני רוצה להגיד לכם, אני מכיר את עולם הסמים בשימוש עצמי, בהזרקה, בהרחה, בכל.

יובל אלמגור: אני מכיר את הסמים בכל דרך שאפשר להחדיר אותו לגוף.

יובל אלמגור: אני מכיר את כל סוגי הגמילה, כולל את המתדון.

יובל אלמגור: מתדון בסך-הכל זה מוות איטי.

אלי בן שטרית: סליחה.

אלי בן שטרית: אנחנו עברנו את מה שאתה אומר, לא התחלת.

אלי בן שטרית: אם אנחנו חיים.

אלי בן שטרית: בגלל מה שאתה אומר, היום אנשים יש להם סטיגמה גם נגד המתדון והם עדיין מרוסקים ברחוב.

אלי בן שטרית: אני עם 3,500 איש שחיים בעזרת מתדון.

אלי בן שטרית: אז תדבר בשם מה שאתה עושה.

אלי בן שטרית: גם אני הייתי נקי 10 שנים.

יובל אלמגור: אני מדבר אתך מהמקום שלי.

אלי בן שטרית: זה לא מוות איטי.

אלי בן שטרית: תן לי לסיים, מתדון לא גורם לשום נזק.

ענבל גבריאלי: שניה רגע, הויכוח מיותר.

ענבל גבריאלי: כי אתה מביע את דעתך.

יובל אלמגור: שיטרית, אני אומר לך, בעקבות המתדון.

יחיאל חזן: הרי הזמנתי אותך לפה רק בגלל שאני רוצה לעזור לכם.

יחיאל חזן: אז בוא נשמע את האחד ואת השני.

יובל אלמגור: בעקבות המתדון אני עברתי שלוש מוות קליני.

יובל אלמגור: דופק הלב שלי הגיע ל17-.

יובל אלמגור: אני בנס של אלוהים יושב פה.

יובל אלמגור: יכולתי גם לא לשבת פה.

יובל אלמגור: רק בגלל המתדון ולא בגלל ההרואין ולא בגלל הקוקאין.

יובל אלמגור: רק שתבין.

יובל אלמגור: אני באופן אישי לא מאמין במתדון.

יובל אלמגור: אני אומר שזה עוד גלגל שסוחט כספים, לשלם משכורות ולקנות את החומרים ולעשות שקט תעשייתי במדינה.

יובל אלמגור: היום נמצא במקום לא לעשות שקט תעשייתי במדינה.

יובל אלמגור: להתמודד עם הסמים בחורמה.

יובל אלמגור: כלומר, יושב-ראש הוועדה, יחיאל חזן, אני חושב אתה צריך להילחם לפני כספים.

יובל אלמגור: הכספים זה לא פותר את הכל.

יובל אלמגור: קודם כל להעביר חקיקה שהסם שקוראים לו "קל" והכי קשה ביניהם, שניהם סמים, אין קל ואין קשה.

יובל אלמגור: כי יש סטיגמה אצל הנוער, זה קל, זה קשה.

יובל אלמגור: דבר שני ואני לא מאמין, היום להילחם בבני-נוער יש מלחמה אחת.

יובל אלמגור: לא כספים, לא להגיד להם כן ולא להגיד להם לא.

יובל אלמגור: איך אנחנו מציבים את הגבול.

יובל אלמגור: אם אני אומר לך, אצלי שאני נכנסתי לכפר לפני ארבע שנים, היה סמים בקנה מידה שאני לא האמנתי.

יובל אלמגור: היה אלכוהול, היה טיפקס, היה גז של מזגנים.

יובל אלמגור: הם משגעים אותי מהרעיונות, אני לא הכרתי מזגנים שממסטלים.

יובל אלמגור: לא האמנתי טיפקס, דבק מגע, לא האמנתי בשטויות האלה.

ענבל גבריאלי: וכל מה שקונים בקיוסקים.

יובל אלמגור: ואז אני הבנתי שהם הצליחו לעבוד עלי ומה שאני ידעתי, הבנתי שאני כזה קטן מולם.

יובל אלמגור: אני גומר לטפל במשהו, הם כבר מביאים לי שיטה חדשה.

יובל אלמגור: וכל שיטה לוקחת זמן.

יובל אלמגור: כלומר, הגעתי לפתרון גם של הסמים, גם של הדבק, של כל נושא ההתמכרויות.

יובל אלמגור: אתם לא תאמינו, לרמת אפס.

יובל אלמגור: ואתם מוזמנים לבוא ולעשות סיור ולדבר עם בני-הנוער.

יובל אלמגור: כלומר, הדבר היחידי שהצלחתי בו זה לשים את הגבול ולהגיד, סטופ.

יובל אלמגור: איך אני שמתי את הגבול.

יובל אלמגור: אם תפסתי ילד מעשן סיגריה, אני לא מדבר על טיפקס וסמים ואלכוהול בערב שבת שיש להם את הדיסקו בתוך הכפר.

יובל אלמגור: לא, אם תפסתי ילד שעשן יוצא לו מהפה.

יובל אלמגור: אני מבוגר, אני נשוי, יש לי ילדים.

יובל אלמגור: הוא עדיין ילד בגיל 11, יש הבדל ביני לבינו.

יובל אלמגור: לי מותר לנהוג, לא אסור.

יובל אלמגור: אז יש הבדל בינינו.

יובל אלמגור: שתהיה גדול, תחליט לתפוס סיגריה, אין לי בעיה, שתהיה חייל אין לי בעיה.

יובל אלמגור: כרגע שאתה בחסותי אתה לא תעשן ואתה לא תעשה כי יש גבולות.

יובל אלמגור: אני רוצה להגיד לכם, באיזשהו מקום אנחנו מעלימים את העין במתכוון.

יובל אלמגור: אנחנו יודעים שהם מעשנים.

יובל אלמגור: אבל הוא חופר את עצמו מתחת לאדמה כדי לקחת שתי סחיבות סיגריה.

יובל אלמגור: אז אני יודע שהשגתי מטרה שכדי להשתמש מעל סיגריה, הוא צריך להפוך את כל הכפר או לברוח מהכפר.

יובל אלמגור: והמטרה שלי לא להבריח אותו כדי לעזור.

יובל אלמגור: כי הוא מסוציו-אקונומי מאוד נמוך, כמו שאני באתי.

יובל אלמגור: אני לא הגעתי לאן שהגעתי בגלל שגדלתי במקום.

יובל אלמגור: ואני רוצה להגיד שאני מכור מן המכורים.

יובל אלמגור: אני לא מאמין בכל הסיסמאות של כל התכניות שיש בעולם.

יובל אלמגור: אני מאמין לדבר אחד, אדם שרוצה להיגמל, שום תחליף, שום סיפורים, שום כלום.

יובל אלמגור: הולך, סובל ונגמל.

יובל אלמגור: בעיית הסמים בעולם, חבר-הכנסת, יושב-ראש הוועדה, בעיית הסמים בעולם לא רק בישראל, היא לא של אף אחד, זה בסך-הכל תוצאה.

יובל אלמגור: זה להרדים כאב.

יובל אלמגור: אחד מרדים כאב שהוא נאנס; אחד מרדים שההורים הרביצו לו; אחד מרדים שלא היה מה לאכול בבית.

יובל אלמגור: כל אחד יש לו את הבעיה שלו.

יובל אלמגור: עכשיו אדולן אותו דבר, זה סם שמרדים את הכאב.

יובל אלמגור: בואו נתמודד עם המציאות.

יובל אלמגור: הילד הכי צעיר שהשתמש בסמים היה בגיל 10.

יובל אלמגור: אם היה ילדים בכיתה א' ב', אני מסכים איתך, אני גם בטוח לא מאמין, בטוח שיש ילדים בכיתה א'-ב' שמשתמשים.

יובל אלמגור: כשאני אמרתי זה עוד ירד לגילאים האלה, צחקו עלי.

יובל אלמגור: אני זוכר פה.

יובל אלמגור: תודה רבה.

אייל מדני: אני ברשות

אייל מדני: כם אעשה את זה קצר, כי אני חייב ללכת לאזכרה, אבל תודה על ההזדמנות.

אייל מדני: אני באופן אישי מרגיש באוויר שיש, בוא נגיד, תכונה או דברים חדשים שאולי עוד מעט יקרו במדינה הקטנה שלנו.

אייל מדני: עם המעוף החדש שיחיאל חזן מביא, שחברי-כנסת היום פה התייצבו, הייתי מאוד מאוד מופתע.

אייל מדני: במהלך השנה אני פוגש למעלה מ-25 אלף בני-נוער בהסברה ברחבי בתי-הספר השונים, במסגרת הפרויקט "בגובה העיניים" של עמותת "כינור דוד", אנחנו יושבים בסמינר אפעל ברמת אפעל.

אייל מדני: יש לנו פרויקט בנושא סמים, אלימות ואלכוהול, בשיתוף ובשילוב עם משרד החינוך.

אייל מדני: והכל חשוב, כל מה שאמרו פה כולם הכל חשוב.

אייל מדני: אבל המפתח לדעתי זה כמו שלימדו אותנו בגיל מאוד צעיר לא לקטוף פרחי בר, בגיל מאוד צעיר להתחיל הסברה נכונה.

אייל מדני: ועם הסברה נכונה הילדים שלנו לא יגעו.

אייל מדני: כי אני עד היום לא קוטף פרח בר.

אייל מדני: כי לימדו בגן לא לקטוף.

אייל מדני: איך ומה, צריכים לחשוב עם צוות עם היגוי נכון לעשות.

אייל מדני: היום אנחנו מכיתה ז' מגיעים לבתי-הספר ברחבי הארץ ומסיימים בסוף השנה בבית הנשיא עם הישגים של כל בית-ספר ובית-ספר.

אייל מדני: אחת הבעיות המרכזיות, כמו שהעלה פה חבר-הכנסת בנלולו ויחיאל חזן דיבר על זה וענבל גבריאלי.

אייל מדני: זה תקציב נכון לטובת הסברה.

אייל מדני: כי כן יש בעיה תקציבית.

אייל מדני: כי בתי-הספר בבעיה מאוד קשה כי אסור להם לקחת מההורים עכשיו.

אייל מדני: אתם מכירים את החוקים החדשים.

אייל מדני: בסך-הכל יושב-ראש הוועדה, אם נצליח בעזרת השם, הכפלת את התקציב ושגם תהיה חלוקה נכונה וצודקת של התקציב, למי שזה יגיע לרשות למלחמה בסמים, אז יעזור לו המון להתמודד עם הבעיה.

אייל מדני: עם אחת הבעיות הרציניות והאקוטיות של מדינת ישראל.

אייל מדני: עבדכם הנאמן כתב ספר צנוע שנקרא" אויב בשער", אולי חלקכם קראתם אותו, סיפורים מהחיים.

אייל מדני: כותב טור כבוד ב-80 מקומונים בכל הארץ ומגיש פעמיים בשבוע תכנית רדיו, כדי לנסות לצמצם.

אייל מדני: אני מודה לכם על ההקשבה.

אייל מדני: אני מתנצל, אני חייב ללכת לאזכרה.

אייל מדני: וענבל גבריאלי אני מחבק אותך על המלים החמות שאמרת.

שלמה בוחניק: קודם כל אני מודה לך על העבודה שאתה עושה.

שלמה בוחניק: ובתור אדם שמשתמש במתדון, תחליף שלא מסכימים אתו או כן מסכימים, כל אחד זה אינדיבידואלי עצמו.

שלמה בוחניק: אני בן-אדם שעובד עצמאי ונמצא במסגרת מתדון חמש שנים כבר.

שלמה בוחניק: אחרי שניסיתי את כל סוגי הגמילות למיניהם, הצליחו לא הצליחו, כל אחד לעצמו.

שלמה בוחניק: זהו, יש לי רק להגיד דבר אחד לגבי המתדון.

שלמה בוחניק: לי לפחות באופן אישי זה הצליח וזה עובד וזה עבד.

שלמה בוחניק: וימשיך להיות טוב ואני מגדל בית עם ילדים.

שבתאי לויט: אני רוצה לגעת בנושא הדיון עצמו, אחרי כל האמוציות שהיו פה.

שבתאי לויט: אנחנו יודעים שטיפול כלשהו, אם גמילה או מתדון, כל טיפול מקטין את השימוש בסמים, את העבריינות הנלווית לזה וגם את האלימות.

שבתאי לויט: ולכן אם הנושא היום זה סמים ואלימות, אז צריך לקחת בחשבון את הנושא הזה של להגדיל את התקציב גם לטיפול.

שבתאי לויט: הנושא השני שאני רוצה להגיד אותו.

שבתאי לויט: אתמול היתה מסיבת עיתונאים באשדוד עם ראש העיר ועם מנכ"ל הרשות למלחמה בסמים והם הראו דוגמה של עיר שבמאבק משולב של מניעה וטיפול, ויש שמה שירותי טיפול הכי מפותחים בארץ, כל המרכז מתדון שיש פה כמה נציגים שלו.

שבתאי לויט: הם ראו פשוט קשר ישיר בין הגדלת שירותי הטיפול, להקטנת העבריינות באשדוד.

שבתאי לויט: אשדוד היא העיר עם אחוז פשיעה הכי נמוך, גם בהשוואה לרעננה וכפר-סבא, בעבירות שקשורות להתמכרות.

שבתאי לויט: זאת אומרת, פריצה לרכב והוצאת הרדיו-טייפ או דברים כאלה.

שבתאי לויט: הדבר השלישי שאני רוצה להגיד, השטח הזה מלא אמוציות ומלא סיפורים אישיים כואבים מכאן ועד אלסקה.

שבתאי לויט: אבל אי אפשר לנהל מדיניות לפי סיפורים כואבים.

שבתאי לויט: בסופו של דבר, צריך לבדוק מה מועיל ומה טוב ומה אפשר לעשות עם הכסף הקיים.

שבתאי לויט: אני חושב שהוועדה צריכה לשאוף גם לעניין הזה בדיונים שלה.

שבתאי לויט: ואני מאוד אבל מעריך את זה שאתם נותנים מקום לאנשים פה.

שבתאי לויט: צריך להתמודד עם שני הדברים האלה.

גלית גבע: אני רציתי להגיד כמה דברים.

גלית גבע: אני מפקחת מחוז ירושלים של השירות לטיפול והתמכרות במשרד הרווחה.

גלית גבע: כמה תגובות למה שעלה כאן לעניין שדיברו על הנושא של החשיבות של המניעה.

גלית גבע: אין ספק שזאת צריכה להיות מטרה.

גלית גבע: זאת מטרה מאוד חשובה בכל הטיפול בבני-נוער.

גלית גבע: רק אסור לנו לשכוח, שוב, אני מצטרפת לדבריו של שבתאי לנושא של הטיפול והחשיבות של הטיפול, שהמדיניות שלנו, של המשרד, הנושא של מניעה זה לא מספיק להביא הצגה מבית-הספר.

גלית גבע: צריך לתת את הכלים לצוות הבית-ספרי שידע לאבחן, לזהות, לאתר ולתת את המענה בבית-הספר ולהכיר את גורמי הטיפול השונים שנמצאים בקהילה במידה וישנה בעיה.

גלית גבע: כלומר, זה לא מספיק להביא הצגה ומה שנעשה.

גלית גבע: אין ספק אי אפשר להתעלם, קודם כל לעניין הוועדה שאנחנו מדברים על נושא של אלימות והתמכרות, זו בעיה מוכרת ויש שילוב וזה פועל יוצא של התמכרות ואלימות.

גלית גבע: כשישנה אבחנה בין סוגי האלימות השונים להתמכרויות השונות.

גלית גבע: כלומר, לאלכוהול יש את האלימות הספציפית שלה שזה נהיגה בשכרות, ולעומת הסמים השונים, זה אלימות אחרת.

גלית גבע: ומכור לא יבחל בשום אמצעי כדי להשיג את הסם שלו.

גלית גבע: זה משהו אחר.

גלית גבע: ואני חושבת באופן כללי אנחנו כשירות, קצת לא נתנו כאן מקום למה שכן נעשה וכן נעשים דברים וכן יש שירותים בשטח וכן יש שירותים בשטח ושנותנים מענה טיפולי ברמות שונים.

גלית גבע: אם זה מרכז יחידות לטיפול בהתמכרות שגם לנוער וגם למבוגרים.

גלית גבע: אם זה מרכזי יום.

גלית גבע: כמובן שאנחנו רוצים תגבור, כלומר כמשרד הרווחה שתוספת תקציבית לא מבוטלת יכולה לאפשר לנו לתת תגבור ויותר מענים למה שקיים.

גלית גבע: יש דברים שנעשים.

גלית גבע: יש שירותים מאוד מפוארים.

יחיאל חזן: אף אחד לא מזלזל במה שנעשה היום בעבודה מאוד קשה ועם תקציב זעום.

יחיאל חזן: בסך-הכל מה שרציתי להדגיש בדברים שלי זה שהתקציב של מדינת ישראל, למשל הרשות, כי אני לא רוצה עכשיו להיכנס לבריאות, למשרד הרווחה, שגם שמה זעומים מאוד.

יחיאל חזן: התקציב שמדינת ישראל מקדישה לנושא הזה זה פשוט לעג לרש.

יחיאל חזן: לא יכול להיות מן מצב שראש-ממשלה שזה איום אסטרטגי על מדינת ישראל ומצד שני בבסיס התקציב 11 מיליון ₪, הדברים לא מסתדרים.

גלית גבע: אני מסכימה באמת האחוזים.

יחיאל חזן: אין לי ספק שהעבודה שנעשית במרכזי גמילה או במשרד הרווחה או במשרד הבריאות או בכל מי שפועל, גם במשטרה, אין לי ספק שהעבודה שהיא נעשית היא עבודה ברוכה.

יחיאל חזן: והעבודה שאם היא לא היתה נעשית, המצב היה הרבה יותר קשה וגרוע.

יוסי מלר: אז קודם כל, לחזק ידיו של יושב-ראש הוועדה, יחיאל חזן, על הביקור ובאמת ירידה לשטח, איסוף נתונים ולעלות לתודעה את העניין.

יוסי מלר: חבר'ה, רבותיי, זה לא בושה להגיד, כסף זה לא המטרה.

יוסי מלר: זה האמת, זה אמצעי.

יוסי מלר: הטכנולוגיה התפתחה, אנחנו במדע יודעים טוב יותר איך לעשות.

יוסי מלר: בשירותי ההתערבות העבודה הסוציאלית במשרד הרווחה ומשרד החינוך יודעים יותר טוב איך לעשות את העבודה.

יוסי מלר: אבל זה לעג לרש, פה אני מסכים לנקודה.

יוסי מלר: בוא לא נחביא, אנחנו תפקידנו להוציא את זה החוצה.

יוסי מלר: אם בעיר כמו קרית גת עם 500 מכורים ועם 800 בני-נוער שאנחנו מזהים כשמשתמשים בקבוע בחומרים השונים, אז יש לנו באמת עיר שסובלת מהתמכרות.

יוסי מלר: אם אני יכול להעמיד שם עובד 75 משרה של עבודה סוציאלית, ב-5 מכסות למרכז יום ובלי אפשרות לנייד ולתת את האפשרות שלהם להגיע לאשקלון, שצריך להילחם על כל אגורה, אז החבר'ה פה צודקים.

יוסי מלר: יוצא הרוח מהמפרשים בתהליך ואנחנו עומדים ככה לפני שוקת שבורה.

יוסי מלר: מרכז נוער, זאת אומרת, יחידה שעבדה ונתנה שירות לנוער.

יוסי מלר: כולה היה חצי משרה עובד סוציאלי ומדריך חברתי.

יוסי מלר: טיפול במאה בני-נעור עם המשפחות שלהם, בעבודה פרטנית, קבוצתית וכו'.

יוסי מלר: שנתיים אין את זה.

יוסי מלר: הנוער, אומרים החבר'ה, שהתנסו על עצמם, "מה אתם עושים לילדים שלנו, מה אתם נותנים".

יוסי מלר: אנחנו צריכים להגיד בפה מלא נותנים כלום.

יוסי מלר: אני נציג העירייה שהיא בתכנית הבראה ועד שחותמים על שיק.

יוסי מלר: אמר הבחור אלימלך על הסיפור, אל תכניסו לעירייה.

יוסי מלר: אבל תראו הדברים האלה, שוב אנחנו מגיעים לתקציב.

יוסי מלר: עכשיו יש תכנית "אסא", היא רצה, עשו תכניות הכל, אבל אם לא יגיעו המשאבים לטפל אותה, אז הדברים לא ייצאו לפועל.

יוסי מלר: אני מאוד בעד רצף.

יוסי מלר: הרצף צריך ללכת באמת מהגיל הצעיר, עם הרבה מניעה, אבל מניעה זה לא רק הסברה, מישהו נותן הרצאה או הצגה, אלא איזה תהליך שרותמים את כולם לתהליך העבודה הזה.

יוסי מלר: אז העבודה אנחנו רואים את זה בכל תחום.

יוסי מלר: רק בחודש האחרון הייתי פעמיים בתקשורת עם סיפורים שנאנסים בגיל 12 ואונסים בגיל 13 ודברים מאוד קשים שיש איזה רצף פה בין האלימות, בין התופעות של הפשיעה, בין המשאבים שלא מגיעים לנושא החברה והחינוך.

יוסי מלר: והמחיר הזה ייצא, החברה כולנו אנחנו נשתמש.

יוסי מלר: אם אני צריך לחכות לחצי שנה לאבחון פסיכיאטרי לילד, אז משהו פה לוקה בכל העניינים, לא רק בסמים.

יוסי מלר: אז חבר'ה, יפה שעה אחת קודם.

יוסי מלר: יחיאל חזן, תאסוף את הלובי החברתי שלך יחד, ואני מחזק את ידיך ואותו כסף שיבוא, תאמין לי התכנית כבר מוכנה, מיד אנחנו מוציאים ופורטים אותה לעשייה.

יוסי מלר: תודה ובהצלחה לכולם.

חזי שרפסקי: אני מנהל מרכז מתדון, מרכז למכורים נקיים וחבר ב"אשפוזית" באר-שבע.

חזי שרפסקי: קודם כל, אני מוחה, זה היה מאוד לא מדעי, סיפורים אישיים אבל בהחלט לא מדעי.

חזי שרפסקי: יש כל כך הרבה סיבות להתמכרות, כמו שאמר הבחור הזה, נאנסו.

חזי שרפסקי: אני ראיינתי לפחות אלפים שהגיעו לסמים וזה הזנחה רגשית וניצול מיני ואלימות והמון סיבות.

חזי שרפסקי: הסיפור של אילוז הוא פשטני מדי.

חזי שרפסקי: גם אני הייתי נער, גם אני עישנתי חשיש ולא הגעתי לזה.

חזי שרפסקי: וגם בגיל 14 עישנתי סיגריות והיום אני לא מעשן.

יחיאל חזן: הסיפור של אילוז נועד רק לדבר אחד, כדי להעלות את המודעות של הציבור.

יחיאל חזן: זה לא עניין מקצועי.

חזי שרפסקי: הוא לא משכנע כי הוא לא אמיתי בדרך-כלל.

חזי שרפסקי: הסיפורים של הגעה לסמים הם הזנחה רגשית הרבה יותר גרועה, ולא לינדה מתנדבת.

חזי שרפסקי: גם אנחנו חיינו, אני חייתי במושב ובקיבוץ תקופה.

חזי שרפסקי: המתנדבות זה לא היה בדיוק כך, לפחות כפי שאני זכור, אלא אם היו לך בהחלט בעיות נפשיות, אז הגעת לסמים.

חזי שרפסקי: אבל לא בתום לב מצינגלה אחד, אני לא מכיר לפחות.

יחיאל חזן: זאת אומרת, אתה אומר עמדה אחרת ממה שכולם אומרים, שבקרב בני-הנוער שהם לא באים ממשפחות קשות.

חזי שרפסקי: משפחה שהיא נראית לכאורה טובה, בהחלט יכול להיות שיש בה גם בעיות.

חזי שרפסקי: אי אפשר לומר שרק אני גר בפריפריה, שרק בפריפריה יש משפחות קשות או מצוקה.

חזי שרפסקי: יש גם משפחות מאוד עשירות שיש בעיות בתוך המשפחה ואנחנו מכירים.

חזי שרפסקי: אבל לא זה הדיון.

חזי שרפסקי: אני רוצה לומר כמה דברים.

חזי שרפסקי: אחד, ליוסי מלר.

חזי שרפסקי: אני הייתי הרבה גם אצלך ישבת.

חזי שרפסקי: לא כל-כך האזנתי לך, אבל ישבתי.

חזי שרפסקי: הייתי בקרית גת בקשר לנהל את מתדון, לטוב ולרע.

חזי שרפסקי: אני לא זוכר איך קוראים לסגן ראש העיר, חיים שלום.

חזי שרפסקי: הוא הביא לי מדריך בשם קסלסי.

יצחק בן-שטרית: מתדון זה סם הורג, נקודה.

יצחק בן-שטרית: על מה אתה מדבר?

חזי שפרסקי: טוב שאתה מדען.

יצחק בן-שטרית: אני לא צריך להיות מדען, אני מדבר, אני חוויתי את זה על הבשר שלי.

חזי שפרסקי: תסלח לי, אתה יכול לתת לי לדבר?

יחיאל חזן: בבקשה, תן לו לדבר.

יצחק בן-שטרית: מבחינתי, אתה מעודד להרג אנשים ואתה נותן להם להמשיך את ההתמכרות שלהם.

יצחק בן-שטרית: אם היית בן-אדם נוקשה מול המטופלים שלך והיית מציב להם גבולות, הם לא היו שותים את זה.

חזי שפרסקי: אתה יכול להרשות לי?

חזי שפרסקי: כמו שציינתי, אני גם מנהל מרכז יום של מכורים נקיים וגם מקבלי מתדון וגם חבר הנהלה באשפוזית.

חזי שפרסקי: כך שאני מכיר את כל התחומים.

חזי שפרסקי: אנחנו במתדון יש לנו שלוש גישות.

יצחק בן שטרית: אתה מטפל רק במתדון, נקודה.

חזי שפרסקי: סליחה, איציק, אתה לא מכיר אותי.

יצחק בן שטרית: אתה טיפלת בי, אני לא מכיר אותך?

יצחק בן שטרית: !

חזי שפרסקי: אני לא מכיר אותך.

חזי שפרסקי: קודם כל, במתדון אני מאמין כמו שאמר שבתאי כל טיפול הוא מונע.

חזי שפרסקי: ולמתדון יש שלוש גישות.

חזי שפרסקי: יש אחזקה, יש אנשים שהם פגועי נפש ושהמתדון עוזר להם, זה הותיקים ומבוגרים והוא עוזר להם מאוד.

חזי שפרסקי: מאשר הם יצטרכו להסתובב ברחובות ולהגיע לסם והם לא מצליחים להתנקות.

חזי שפרסקי: יש כאלו שבאים אלינו זמני עד שהם נכנסים לאשפוזים.

חזי שפרסקי: ויש כאלו צעירים, אנשים שיוצאים לעבוד.

חזי שפרסקי: מתוך ה-470 יש למעלה מ-55 אחוז שהם נקיים ומתפקדים.

חזי שפרסקי: אז לא לזלזל בדברים אחרים.

חזי שפרסקי: יכול להיות שלאחד זה מתאים והשני זה לא מתאים.

חזי שפרסקי: אני מאמין שטיפולים שונים מתאימים לאנשים שונים.

חזי שפרסקי: לא כולם אותו דבר.

חזי שפרסקי: יש הרבה מאוד שהסמים זה self medication של בעיות נפשיות וזה עוזר להם.

חזי שפרסקי: עכשיו לגבי קרית גת.

חזי שפרסקי: אני לא ראיתי, אני די הזדע

חזי שפרסקי: זעתי בקרית גת שהסבירו לי שהמתדון בא מ- "אדולף היטלר".

חזי שפרסקי: שלחתי מכתב לחיים שלום אחרי זה, שהוצאתי מהאינטרנט.

חזי שפרסקי: הוא לא רצה לשמוע ו"אין אצלנו ואתה הורס את האנשים, את הורג את האנשים".

חזי שפרסקי: בעצם היום מתחננים, יש שם חולי איידס ואנשים שצריכים מתדון, כי אחרת הם מעבירים את המחלות.

חזי שפרסקי: ויש אנשים שצריכים ואנחנו לא מקבלים מקרית גת כי אין ניידת.

חזי שפרסקי: עכשיו לגבי התשובה לאיציק, אני מקווה שהוא לא יצעק עלי.

חזי שפרסקי: כמו אמרתי, יש לנו מרכז סלע אל"ף, שהוא מרכז למכורים נקיים.

חזי שפרסקי: אני לא יודע אם מישהו עבר שמה.

חזי שפרסקי: אני המנהל שלו גם.

חזי שפרסקי: ואני משתדל כל אדם שבוגר אשפוזית להביא לשם.

חזי שפרסקי: לצערי, רוב האנשים שמסיימים אשפוזית וכאן לגבי האבחון של הרווחה, שאין אבחון כי מאה אחוז הולכים לאשפוזית ונשארים 30 אחוז אחרי זה, או 40 אחוז, האבחון שלנו לא טוב.

חזי שפרסקי: אין אבחון לגבי מכור שהוא משתמש.

חזי שפרסקי: יש אבחון לגבי הבחור שהוא נקי.

חזי שפרסקי: כל מי שמסיים אשפוזית, אני משכנע אותו להישאר בכלא.

חזי שפרסקי: אני בכלל לא רוצה במתדון, אנחנו רוצים מינימום אנשים במתדון.

חזי שפרסקי: רוצים אנשים שלא מסוגלים להיגמל או אנשים שהם חולי איידס או אנשים שהם במצב עם כבד וממשיכים להזריק את כל "החרא" שנמצא ברחוב.

חזי שפרסקי: חייבים לדאוג לציבור ולהם ולנתב אותם לקראת המתדון.

חזי שפרסקי: אני רוצה עוד עניין אחד שהוא פשוט ואני חושב שזו בעיה מאוד קשה של הפריפריה.

חזי שפרסקי: מאוד קשה בקרית גת היא פריפריה ובשדרות ובאופקים, בכל המקומות האלה הם פריפריה.

חזי שפרסקי: עיקר הפעילות שם היא של הרווחה ששם מטפלים רק באנשים נקיים.

חזי שפרסקי: ההגדרה לטיפול במכור הוא שהוא לא רוצה לקבל לא תחליף סם, אלא להיות נקי.

חזי שפרסקי: ברגע שהוא ואפילו זמנית ואני יכול להראות מדריכים באשפוזית שעברו דרך המתדון והיום הם נקיים כבר 12 ו-14 שנים ולא כולם נשארו כל החיים ולא כולם הגיעו לטיפול נמרץ דרך המתדון.

חזי שפרסקי: אגב, לא שמעתי אף פעם שהגיעו.

חזי שפרסקי: אני לא מכיר אלא אם לקחו עוד סם אחר.

חזי שפרסקי: אני לא שמעתי בשום מחקר שהמתדון גרם להגעה לטיפול נמרץ.

חיים: נאמרו כאן הרבה מאוד דברים, אולי טוב שהדברים יצאו.

חיים: אבל תראו, יש מעגל שיש בו שלושה צירים, ובצירים האלה יש את האלכוהול ודיברו על זה כאן.

חיים: וישנם את הסמים ודיברו על זה כאן.

חיים: וישנה כאן האלימות וגם על זה דיברו כאן.

חיים: וזה שלושה דברים שהם קשורים אחד בשני וזה מעגל סגור וצריך לטפל בהם ביחד.

חיים: ואני דווקא לא רוצה לדבר על כסף, כי יש לנו יושב-ראש שדואג לנו, תודה לאל, לכסף.

חיים: וכסף בסופו של דבר יגיע.

חיים: הבעיה העיקרית זו בעיה של מודעות ציבורית.

חיים: וזה שראש הממשלה שזה איום אסטרטגי זה נהדר וזה שהממשלה החליטה להעביר את האחריות הכללית על נושא של אלכוהול לרשות למלחמה בסמים, זה עוד יותר נהדר.

חיים: וזה שאנחנו כולנו עובדים יחד על הנושא, זה בסדר גמור.

חיים: אבל בסופו של דבר צריך שהאנשים, המדינה, יבינו זה מראש הממשלה דרך הממשלה ודרך הכנסת, יבינו את חומרת הבעיה.

חיים: ואם אנחנו נצליח ליצור מודעות ציבורית לשלוש הבעיות שכאן דיברנו עליהן היום, אז נצליח.

חיים: ואיך להשיג את המודעות הציבורית הזאת, זה בעיה שלא כאן, עכשיו אנחנו נתחיל לעשות.

חיים: זה הסברה וזה מניעה וזה מניעה בגיל הרך, החל מגן ילדים.

חיים: כמו שאנחנו התחלנו לעשות.

חיים: ומניעה כמו במקומות העבודה שבכל העולם עושים עבודות מניעה במקומות העבודה ואצלנו הגיעו הזמן שנתחיל גם.

חיים: והתחלנו, יש שני מקומות בארץ שכבר עושים במקומות עבודה.

חיים: ובבתי-ספר, ועושים קצת בבתי-ספר.

חיים: אחרי זה יש טיפול בשיקום וכל הויכוח כאן של כל מיני אנשים אם מתדון טוב, אם מתדון רע ואם הוא פונופרין וזה, הכל יפה.

חיים: יש כאלה שזה מתאים להם ויש כאלה שזה לא מתאים.

חיים: התשובות לזה הן תשובות מסובכות וזה לא עניין של רגשות, אלא עניין של מדע.

חיים: אז אתה צודק והוא צודק, כולם צודקים.

חיים: אבל לכל אחד והאמת שלו וכל אחד והעזרה שלו.

חיים: ואל תגידו אל תעשה את זה ואל תגידו אל תעשה את זה, תגיד כל אחד מה טוב.

חיים: כי לו טוב היה מתדון ולך שמה היה רע מתדון.

חיים: אז צריך לבחון ולכן אני אומר בסופו של דבר כולנו צריכים לעבוד ביחד ולא לריב אחד עם השני.

חיים: ולמצוא את הדרך כדי שכל אדם הזה במדינה יבין שהאלימות, הסמים והאלכוהול יורידו אותנו שאולה ולא דברים אחרים.

יחיאל חזן: אני רוצה לסיים את הדיון, אבל לא לפני שאני נותן את רשות הדיבור לך ולך, תציגו את עצמכם ואני רוצה לסיים.

אורית היימן: אני מברכת שהדיון על מעגל הסמים והאלימות הביא אותנו לדיון בנושאי מניעה וטיפול.

אורית היימן: אבל אני רוצה משפט אחד להעמיד את הדברים בנוגע לאכיפה על דיוקם.

אורית היימן: משטרת ישראל לאורך כל התקופה רואה בעבריינות הסמים נושא שצריך לטפל בו בכובד ראש על כל הרבדים שלו.

אורית היימן: כשעלה עכשיו הנושא של האלימות לדיון ציבורי והופענו בפני הממשלה והוקמה ועדת השרים, אחד הדברים שאמרנו, האלימות יש לה מעטפת של עבירות.

אורית היימן: והעבירות שמופיעות במעטפת של האלימות זה עבירות של סמים, עבירות שקשורות באלכוהול ועבירות שקשורות בנשיאת נשק.

אורית היימן: וכמו שאמר סמנכ"ל הרשות, את המעטפת הזאת אי אפשר לנתק מהתופעה של האלימות.

אורית היימן: ואני חושבת שגם לאכיפה יש מקום במעגל הזה בלי לקחת את המקום של החינוך, המניעה והטיפול.

צבי חדד: אני ממתדון חדרה.

צבי חדד: אני מטופל כבר חמש שנים.

צבי חדד: אני נמצא שם בטיפול פרטני, קבוצתי.

צבי חדד: ולגבי המתדון, אני גם בעצמי, אני משתמש 12 שנים, אני תמיד שמעתי שמתדון כמו שאנשים מספרים, הורג, שובר את הרגליים, סיפורים.

צבי חדד: אני באתי חולה למתדון ואני היום ברוך השם בריא.

צבי חדד: היה לי בעיה בכבד ונרפאתי ממנה בזכות הטיפול במתדון.

צבי חדד: המתדון הוציא אותי מסמים אחרים ומכדורים ומכל מיני דברים אחרים.

צבי חדד: וגם במתדון אדם יש לו שמה את המסגרת, גם עובד-סוציאלי וגם טיפול רפואי.

צבי חדד: אתה כל כמה זמן עושה בדיקות רפואיות ואנחנו במעקב.

צבי חדד: אנשים יכולים לעבוד, אנשים הולכים לגמילה, לאשפוזית.

יחיאל חזן: אתה עובד?

צבי חדד: כן אני עובד.

צבי חדד: וזה נותן לי לקום בבוקר לעבוד.

צבי חדד: אני מקבל טיפול, אני מקבל פעם בשבוע.

צבי חדד: אין לי גם בעיה לעבוד.

צבי חדד: אז יש ביטחון ואתה חוזר לחיים וזה נותן חיים.

צבי חדד: אני לא מבין מאיפה אנשים מוצאים שזה הורס.

צבי חדד: אבל לדעתי גם צריך יותר לתת את הטיפול הפרטני, כי אנשים בדרך-כלל שמשתמשים בסמים הרבה שנים, אז הם נעלמים.

צבי חדד: הבעיות שלהם גדלות, עם גירושין, עם כל מיני בעיות.

צבי חדד: אבל ברגע שאתה פותר את הבעיה של הסמים, אז באים לך בעיות אחרות של חובות.

צבי חדד: אז גם לזה צריך לתת פתרון וגם לדעתי הפתרון הטוב ביותר, גם הבנתי שיש שם "סובודקס", המשתמשים החדשים שבאים לקבל טיפול, הם מקבלים סובודקס ולא מתדון.

צבי חדד: ואני ראיתי באינטרנט ובהרבה מקומות שהסובודקס הוא חומר שקודם כל אין לו תופעות לוואי והוא נותן אפשרות לעבוד ואפשרות לצאת מתי שאתה רוצה.

צבי חדד: אז חבל להשמיץ על דבר שאנשים לא יודעים.

צבי חדד: הבעיה שגם בנושא המתדון אין מודעות לאנשים.

צבי חדד: יש כמה שמועות וכל אחד מספר סיפורים.

צבי חדד: ולדעתי גם הצעה לוועדה, שיקום איזשהו מישהו שיקבע איזה שהם פרמטרים לנושא של המתדון, אם כן הורס, לא הורס.

נעם הס: תודה על ההזדמנות.

נעם הס: אנחנו עמותת "עלם" ממה שראינו ברחוב שזועק, זה באמת אותם מכורים שנמצאים במצב קריטי בתל-אביב, ירושלים, כל מה שקורה במתחם לוינסקי שידוע בתקשורת.

נעם הס: ואנחנו מדברים על איזשהו טיפול מיידי.

נעם הס: יש לנו מרכז יום שמגיעים אליו, מקבלים טיפול ראשוני של טיפול רפואי, מקלחת, כביסה, בגדים.

נעם הס: התחלנו תכנית חלוקת מזרקים שאנחנו מבצעים בשיתוף עם משרד הבריאות ומרכז מתדון בירושלים.

נעם הס: ואנחנו בהחלט רואים את הירידה הדרמטית במצב הרפואי שלהם, במצב הפיזי שלהם ובנכונות שלהם, מי ילך לגמילה בעזרת השם, מי לטיפול באמצעות מתדון, העיקר שהם לא יצאו במצב שבו הם נמצאים עכשיו.

נעם הס: תודה.

דוד שוקרון: אני מאשדוד.

דוד שוקרון: אני מטופל בסובודקס ואני מכיר מתוך עצמי את הסיפור של הסובודקס.

דוד שוקרון: הסובודקס אסף אותי מהרחוב, שם הייתי משתמש עם המון סמים במשך הרבה שנים והיום אני עובד ומתפקד.

יחיאל חזן: כמה זמן אתה מטופל בסובודקס?

צבי חדד: שלוש שנים כמעט.

צבי חדד: מרגע שהוא נכנס, אבל צרכן סמים הרבה שנים הייתי.

צבי חדד: אני גם היום צורך אבל אני היום יכול לתפקד יחד עם השימוש.

צבי חדד: מה שאני רוצה להציע את הוועדה עד כמה שאני מכיר את הנושא, אני יודע שבחינוך משם תבוא הגאולה.

צבי חדד: ואולי אני לא מבין בנושא הזה, אבל למשל כי כל מיני מקצועות לבגרות, למשל ספרות.

צבי חדד: מה זה, למה אין סוציולוגיה?

צבי חדד: שיכניסו בילדים היום ילדים צעירים מתחתנים והם הופכים להיות הורים, הם מחנכים ילדים.

צבי חדד: מי יכול ללמד אותם, איך הם יתמודדו עם רגשות, איך?

צבי חדד: אז בא משם הבעיות של סמים, האלימות והאלכוהול, הכל נובע מהמקומות האלה.

צבי חדד: רק בחינוך.

צבי חדד: רגע, עכשיו אנשים כמוני.

צבי חדד: אני חושב שאני נציג באמצע.

צבי חדד: אני מגיע לוועדה לנסות להיכנס לנעליים שלי.

צבי חדד: אני בוגר כמה משאבים, מושך 30 ומשהו שדנה התמכרות, ונניח, נמאס לי, לא מסוגל לבצע פשע בשביל הסם.

צבי חדד: עד היום הייתי לנטל על החברה, שכנעו אותי עובדים סוציאליים במאסר האחרון שאני אצא לתכנית תמיכה עם סובודקס.

צבי חדד: אז הלכתי ונמצאתי מתאים, הפנו אותי לאיזה מרכז והיום אני זכאי לקצבה של ביטוח לאומי.

צבי חדד: אז הביטוח לאומי נותן לי 1,200 ש"ח, אני כבר לא צריך לגנוב, אני קם, יכול לצאת.

צבי חדד: ב1,200- ש"ח האלה, הוציאו אותי מהסמים והשאירו אותי באוויר.

צבי חדד: אתה מבין למה אני חותר.

צבי חדד: סידרו לי, אני צריך שיקום מקצועי, שם אף אחד לא מקבל ואתו מאף מקום.

צבי חדד: למה זה נעצר באמצע?

צבי חדד: הם אספו ועוד הרבה חברים שלי, למה השאירו אותי באוויר?

צבי חדד: אז היום אני יכול לעבוד, יכול לתפקד, לקום כל בוקר, אני בריא פיזית.

צבי חדד: זה אינדיבידואלי, יש אנשים שלא מסוגלים.

יחיאל חזן: אתה בעצם אומר אחרי שאתה עובר את התהליך?

דוד שוקרון: השאירו אותנו באוויר.

דוד שוקרון: אני עם ה1,200- ש"ח אני משלם 400 ש"ח על הטיפול והמתדון.

דוד שוקרון: עכשיו בשביל להגיע למרפאה.

דוד שוקרון: אני מבין את השיקולים בעירייה שהם מיקמו אותם מחוץ לעיר כי זה מטרד וזה, אבל אני צריך לממן את ההסעות.

דוד שוקרון: אז הולך לי עוד 300 ש"ח באוטובוסים.

דוד שוקרון: והנה אני מעשן סיגריות "נובלס", אז אין לי כסף לפלאפל בחודש.

דוד שוקרון: והם רוצים שאני לא אגנוב.

יחיאל חזן: לפני שאנחנו מסיימים, הקבוצה מקרית גת צריכה לקבל עכשיו סיור בכנסת, אז אתם גם כן מוזמנים.

יחיאל חזן: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.