הוועדה המיוחדת לבחינת בעיית העובדים הזרים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 41, 2004-11-16 12:00

יעקב מרגי: צהרים טובים.

יעקב מרגי: אנחנו היום מקיימים ישיבה מיוחדת של הוועדה לבחינת עובדים זרים, שעל סדר היום תרומתם של העובדים הזרים לאנשים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: כפי שידוע לכם היום זה היום הבינלאומי ובכנסת מציינים את זה במרתון של ועדות מהבוקר, שזה יסתיים בשעות אחר-הצהרים בכנסת ולאחר מכן גם במליאה.

יעקב מרגי: אני שמח שיש את היום הזה, זה לא מספיק, אבל זה לפחות מעלה שוב ושוב למודעות.

יעקב מרגי: כל פעם אחרי יום כזה לוקחים כמה נקודות מהסיכומים של כל הוועדות.

יעקב מרגי: ונקווה שבעזרת השם נוכל להיטיב עם מי שצריך ומי שזקוק לעזרה הזו, אחרי כל יום כזה.

יעקב מרגי: בעקרון אני ציינתי פה לפני שפתחנו את הישיבה, שישנה השדולה שפעילה כמעט כל השנה ואכפת לה ואתה רואה את חברי השדולה, יושב-ראש השדולה, שאכפת לו במשך כל השנה, אם זה בהצעות חוק ונושאים של סדר היום.

יעקב מרגי: וקשה מאוד לדחוף נושאים כאלה, כי זה כסף פרופר והממשלה הזו לא חשודה בכך.

יעקב מרגי: שהיא רוצה להיטיב עם מי שזקוק ועם מי שחסר לו ומי שצריך לעזור לו.

יעקב מרגי: לכן יום כזה יכול רק להיטיב.

יעקב מרגי: יהיה מי שיאמר, שזה לא מספיק, אין ספק.

יעקב מרגי: זו הוועדה השלישית היום שמתעסקת עם אנשים עם מוגבלויות וצרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: בשתי הוועדות הקודמות, צוין שאנחנו עדיין בחוסר אדיר בכל מה שקשור.

יעקב מרגי: יושב-ראש השדולה, הרב נסים דהן, שר הבריאות לשעבר ייכנס במהלך הדיון.

יעקב מרגי: הוא נע מוועדה לוועדה.

יעקב מרגי: והמטרה היא, כמו שאמרנו על סדר היום הצרכים ותרומתם של העובדים הזרים לאנשים עם מוגבלות.

יעקב מרגי: בוועדה הזו כבר דנו כמה פעמים בסוגיות האלה.

יעקב מרגי: אני אתחיל דווקא בצד של הצרכים, אני אעשה את זה משמאל לימין ללא סדר חשיבות, לא תארים, אבל ממש בקצרה לקלוע על הנקודות.

יעקב מרגי: הרי את הנושאים כולנו מכירים, נוכל להרחיב ונחטיא את המטרה.

יעקב מרגי: הזמן הוא מוגבל, אנחנו פה נהיה עד סביבות השעה 13:15, צריך לעשות סיכומים ולהוציא משהו, כמו שאמרתי בפתיח, מהוועדה היום.

בלה צור: אני חברת מועצת העיר רעננה, עובדת סוציאלית במקצועי, לא בעיריית רעננה.

בלה צור: אני יושבת בוועדה כבר הרבה מאוד שנים.

בלה צור: מה שאני רציתי להעלות היום זה לגבי יחידת הסמך לקבל היתרים לצמיתות.

בלה צור: ביקשתי היתר לצמיתות מאחר ואני נכה לצמיתות, ביטוח לאומי הבין את זה כבר מזמן.

בלה צור: בעלי נכה צה"ל, גם כן רתוק לכסא-גלגלים, גם הוא נכה לצמיתות.

בלה צור: וחשבתי שבמקום שתהיה כזאת סחבת או עוד פעם בירוקרטיה כל שלוש שנים, נפסיק עם זה.

בלה צור: ואני גם כתבתי במכתבי שאני מצהירה שברגע שמצבנו ישתנה, אני מחזירה את ההיתר, מצהירה.

בלה צור: ולקח שלושה חודשים לקבל תשובה והתשובה היתה מאוד לא עניינית, עם כל הכבוד, "שהם לא יכולים לתת לצמיתות, כיוון שהם צריכים לעקוב אחרי ההיתרים".

בלה צור: עכשיו מה זה נקרא "לעקוב אחרי ההיתרים", אני אשמח לקבל תשובה.

יעקב מרגי: יחידת הסמך, לאיזה משרד?

בלה צור: במשרד התמ"ת, לפרנקו אני שלחתי את המכתב.

בלה צור: ואני אומרת, למה עוד פעם, גם שלוש שנים זה בירוקרטיה וזה פרוצדורה.

בלה צור: עכשיו ישב פה בוועדה אפרים כהן ואמר, "או-קיי, אנחנו נעשה את זה לאט לאט, נתחיל בשנה ואחר-כך לשלוש שנים ואחר-כך אולי לחמש שנים".

בלה צור: למה?

בלה צור: למה צריך בכלל את הבירוקרטיה הזאת ואיזה מעקב יש כל שלוש שנים ואיזה מעקב יש בכלל?

בלה צור: הרי אדם אם הוא רוצה לשקר - הוא משקר.

בלה צור: אדם שהוא לא משקר - אז הוא לא משקר.

בלה צור: ואני לא משטרה וגם לא יחידת הסמך לעניין הזה.

בלה צור: אז זה הייתי מאוד רוצה שיטפלו.

יעקב מרגי: וקיבלת תשובה?

בלה צור: קיבלתי תשובה שלא.

בלה צור: כל שלוש שנים זה ההטבה.

יעקב מרגי: ללא אפשרות להאריך את זה?

בלה צור: לא, יאריכו את זה, אבל כל שלוש שנים אני צריכה לבקש היתר חדש.

בלה צור: למה?

בלה צור: נכים לצמיתות - בשביל מה.

יעקב מרגי: במה כרוכה בקשת היתר החדשה?

בלה צור: מילוי טפסים, מילוי רופא, מילוי ריפוי בעיסוק אם צריך.

בלה צור: בשביל מה?

יעקב מרגי: וכל זה טרטור?

בלה צור: מאוד.

בלה צור: ותשלום 250 ש"ח כל פעם.

בלה צור: לשם מה?

בלה צור: שלא לדבר שיש להם המון עומס, הם טוענים שיש עומס.

יעקב מרגי: אם זה היה אישור ל7- שנים או ל10- שנים, זה היה קצת סביר?

בלה צור: הרבה יותר טוב, אבל לא לצמיתות, מה קרה, למה?

יעקב מרגי: אולי מומחה התמ"ת או המוסד לביטוח לאומי, מבחינתם המצב שלך הוא הפיך, הוא יכול להיות עוד שלוש שנים מצב אחר?

בלה צור: הלוואי.

בלה צור: דבר נוסף, לגבי הביטוח הלאומי - נתקלתי במקרה, יחידת הסמך עובדים יחד עם ביטוח לאומי ורואים מי שמקבל שר"מ, אני מדברת על צעירים כרגע.

בלה צור: עכשיו יש אנשים שמרוויחים מספיק כסף, לא רוצים להגיע לביטוח לאומי לקבל את השר"מ, אבל הם זקוקים לעזרה.

בלה צור: למה הם לא יכולים לקבל את העזרה, בגלל שהם לא מחוברים לביטוח לאומי?

בלה צור: איזה מין דבר זה.

יעקב מרגי: מה ההגיון לא מחוברים לביטוח לאומי?

בלה צור: היא מרוויחה כסף הבחורה שאני מדברת עליה, היא עובדת במשרה, היא אומרת, "אני לא רוצה לקחת מהמדינה כסף, לא רוצה, יש לי.

בלה צור: אז בגלל שלא פניתי לקבל קצבת שירותים מיוחדים, אני לא יכולה לקבל".

בלה צור: בסוף אישרו לה, אחרי דין ודברים ומכתבים ועניינים, בסוף אישרו לה.

בלה צור: אבל אני חושבת שזה לא צריך להיות כך, צריך להקל.

בלה צור: ואני רוצה להגיד משהו חיובי שיפה שאין צורך שעובדים זרים יצאו מהארץ כל שנתיים, זה דבר נפלא, זה דבר טוב, זה מקל.

בלה צור: ונשארה הבעיה של ימי החופשה שלהם שאין מי שיחליף.

בלה צור: אם אני אעסיק עובד אחר באותו יום פנוי, אני בעצם מעסיקה ללא רשיון.

יעקב מרגי: מה את מציעה?

בלה צור: אני לא מציעה - אני אומרת, צריך פתרון.

יעקב מרגי: רבותיי, לא לחזור על דברים, תמיד להוסיף.

פנינה פירסטון: קודם כל, אני רוצה להוסיף שאת עניין התשלום וקבלת אישור, שזה סתם התעמרות.

פנינה פירסטון: יש לי כמה נקודות.

פנינה פירסטון: אל"ף, בנושא הזה של ממלא מקום וחופשות.

פנינה פירסטון: אני חושבת שמטה המאבק צריך לקבל 20 אישורים לעובדים שישמשו ל-אס.

פנינה פירסטון: או.

פנינה פירסטון: אס.

פנינה פירסטון: אנחנו זקוקים לעובדים, כי אני למשל לא יכולה להישאר שעה לבד.

פנינה פירסטון: ואם עובדת שלי חולה או עובדת ברחה או משהו.

יעקב מרגי: אבל את מבינה שהמדינה לא יכולה לתת איזה 20 אשרות ככה באוויר ללא כתובת.

פנינה פירסטון: זה לא באוויר, שהכל יהיה רשום.

פנינה פירסטון: אני אתן לך דוגמה.

פנינה פירסטון: יש לי עובדת שפיטרתי אותה, לה יש בדרכון אשרה לשנה על-שמי.

פנינה פירסטון: היא מסתובבת ברחבי ישראל, היא חוקית, היא רשומה על-שמי.

פנינה פירסטון: אני הודעתי שסילקתי אותה, אבל אני יכולה לקבל עובדת רק מהמאגר המקומי.

פנינה פירסטון: העובדים שבמאגר המקומי הם בדרך-כלל עובדים שעבדו עם זקנים והם לא רוצים לעבוד עם נכים.

פנינה פירסטון: כי עם זקנים הם יותר עצמאיים, עם נכים העבודה היא יותר קשה.

פנינה פירסטון: אני לא מסוגלת למצוא עובדת מהמאגר המקומי.

פנינה פירסטון: מה אני עושה?

פנינה פירסטון: דבר נוסף הוא שיש צורך בהארכת התקופה שעובד עוזב מעביד אחד ומעביד אחר.

פנינה פירסטון: צריך לתת תקופה, כי נגיד אני לוקחת עובדת ואני צריכה אותה לתקופת ניסיון, אם יש לה רק חודש בין לבין - אי אפשר לעשות את זה.

פנינה פירסטון: היא יכולה להיות טובה מאוד ולי היא לא מתאימה.

פנינה פירסטון: אנחנו צריכים קודם חפיפה ולעבוד תקופת מעבר בין לבין, לפחות שלושה חודשים.

פנינה פירסטון: עכשיו אני רוצה לדבר מהצד של העובדים.

פנינה פירסטון: יש עובדים שהוכיחו נאמנות, הם עבדו כאן יפה, לא הלכו למעביד אחר.

פנינה פירסטון: המעביד מת אחרי X שנים ומשרד הפנים לא מוכן לתת להם אישור שיעבדו במקום אחר, שייהנו מהם גם אנשים אחרים.

פנינה פירסטון: אנחנו צריכים לדאוג לאנשים האלה, הם לא באו הנה מפני שטוב להם, הם באו הנה כי חייהם מאוד קשים.

מלכה טל: אני מתחברת למלים האחרונות שנאמרו, שחייהם שם קשים ולא צריך לעשות את החיים פה קשים.

מלכה טל: את העבודה והסיוע שהם מגישים, היא עבודה חשובה מאוד ובהחלט לא קלה.

מלכה טל: אני רוצה לתת רק דוגמה קטנה מהשבועות האחרונים, שלושה עובדים חוקיים, שנשאו עליהם דרכונים, נעצרו על-ידי מנהלת ההגירה.

יעקב מרגי: ולא שוחררו?

מלכה טל: הם שוחררו אחרי שש שעות.

מלכה טל: אבל באותן שש שעות, אל"ף, אני חושבת שלעצור אדם ללא סיבה, זה כבר דבר חמור מאוד.

מלכה טל: ואני גם מציגה פה את העניין של אותם נכים שנשארו ללא סיוע.

מלכה טל: אדם שזקוק לסיוע צמוד בוודאי שזה אכזרי להשאיר אותו ללא אדם שמסייע לו.

יעקב מרגי: האם את יודעת, הם נעצרו כשהם היו עם נכים או שהיו ביום החופשי שלהם.

מלכה טל: זה לא משנה, הם נשאו דרכון.

מלכה טל: ובדרכונים יש את ההיתר גם שהם חוקיים ולא היתה להם סיבה לעצור.

מלכה טל: יש לי עוד נקודה, אלו שעובדים בנאמנות, לאפשר להם להישאר פה לשנים נוספות.

יעקב מרגי: אני חייב לשם ההגינות והאיזון, אין ספק שהאמפתיה והרצון הוא עז לעזור להם אם הוא גילה נאמנות והוא עובד מסור.

יעקב מרגי: נושא ההגירה במדינה הוא בעייתי.

יעקב מרגי: השאלה אם הוא באמת נאמן, הוא לא בא בגלל שטוב לו פה, אלא בגלל שרע לו שם.

יעקב מרגי: אבל יש תופעות שבאים לפה, וילדים פה ואנחנו מתמודדים עם בעיות של הגירה לא קלות.

יעקב מרגי: התפקיד שלנו למרות האמפתיה, למצוא את האיזון ולתת את הפתרון לנכה עם הצרכים שלו.

מלכה טל: אני מציעה להוסיף את הצלע השלישי במשולש, מדינה - הנכים שזקוקים לעזרה והצלע הנוספת שמדובר בעובדים זרים ואם הם באים לפה לתקופה ארוכה, המצב שבו שיש לעובד זר בן-זוג נשוי או אפילו חבר, זה הופך אותו לבר גירוש, אם יש לו ילדים מגרשים.

מלכה טל: הנוהל החדש הוא שאישה שנכנסה להריון, היא צריכה לבחור משהו אכזרי מאוד.

מלכה טל: או לשלוח את התינוק או לעזוב את הארץ, שזה מקור פרנסתה, היא לא באה לפה להשתקם, היא באה מפני שהיא מאוד מאוד זקוקה לכסף.

מלכה טל: אני חושבת שהמדינה צריכה בעניין הזה לחשוב איך אפשר לתת פתרון מועיל לאנשים שעובדים פה שנים ארוכות ולא לשלול מהם את הזכות הבסיסית ביותר של אדם לחיות חיי משפחה ולהביא ילדים לעולם.

מלכה טל: לאורך שנים ארוכות זה פשוט אכזרי לשלול את זה מבני-אדם.

יעקב מרגי: למזלנו התנאים של העובדים הזרים בסיעודי הם טובים.

מלכה טל: והנה דוגמה, עובדת סיעודית רק השבוע, היא ובעלה הביאו אותם לכאן באופן חוקי, עבדו שניהם כעובדים סיעודיים, נישאו, הכירו והביאו ילדים לעולם.

מלכה טל: מה שהופך אותם כמובן שעכשיו הם לא זכאים להאריך את האשרה, כי עכשיו הם בני-זוג.

מלכה טל: הבעל, העובד הסיעודי שהיה צריך בתוך מספר ימים להאריך את האשרה במשרד הפנים, נעצר ויגורש, אמרו לי, "כבר בימים הקרובים".

מלכה טל: אני חושבת שאם זאת התגובה וזאת התשובה שנותנים לאנשים שעובדים בנאמנות ומסייעים.

מלכה טל: יש בזה משהו מאוד מאוד לא הוגן.

יום טוב כהן: אני רוצה לדבר לגבי העובדים.

יום טוב כהן: כשהם יורדים מהמטוס, הם מקבלים מראש שנה.

יום טוב כהן: וברגע שהיא באה למשפחה העובדת, ולא מוצא חן בעיניה, היא הולכת, הנכה נשאר בלי טיפול.

יום טוב כהן: אני אתן לך דוגמה, היתה לי עובדת שנתיים וחצי היא עבדה אצלי.

יום טוב כהן: בראשון לחודש עזבה אותי.

יום טוב כהן: היא החליטה שהיא לא רוצה, כשהיא באה לעבוד היא באה לעבוד אצלי.

יום טוב כהן: אבל בגלל שקשה לעבוד עם משפחה, היא לא יכולה לעבוד.

יום טוב כהן: יש לה את קו לעובד שמרחם עליה ודואג לה.

יום טוב כהן: ואני, אין לי למי לפנות.

יום טוב כהן: להם יש אבא ואימא, לנו אין אבא ואימא.

יעקב מרגי: בוא ניקח את המקרה הספציפי שלך וננסה לפתור אותו.

יעקב מרגי: אתה אומר, מהראשון לחודש אתה בלי עובדת?

יום טוב כהן: הבאתי 11 עובדים.

יום טוב כהן: למה אני לא יכול להביא מחו"ל?

יום טוב כהן: העובדת שלי לא מצאה מקום אחר, והיא מחפשת לעבוד עם זקנה.

יום טוב כהן: אתי כבר אין לה כוח לטפל בי, היא כבר עייפה.

יום טוב כהן: אז הבאתי מהארץ, בארץ יש לה כבר ניסיון, יש לכל אחד שני פלאפונים, היא כל היום מדברת בפלאפון.

יום טוב כהן: החברה ההיא אומרת לה, "תעשי ככה" וזאת אומרת לה "תעשי ככה".

יום טוב כהן: בקיצור, אחרי חמש דקות, הולכת לא מוצא חן בעיניה, היא באה כמו מפקחת, כאילו עובדת-סוציאלית.

יום טוב כהן: ואותי היא משאירה בלי טיפול.

יום טוב כהן: עזבה אותי במיטה, 11 עובדים - עד היום לא מצאתי עובד.

יעקב מרגי: מה זה 11 עובדים?

יעקב מרגי: מהמאגר הקיים?

יום טוב כהן: מהמאגר הקיים.

יום טוב כהן: למה יש להם ניסיון, הם משופשפים פה, הם לא רוצים לעבוד עם משפחה.

יום טוב כהן: למה - אשתי נכה, אני נכה.

יום טוב כהן: אבל אם אני מביא אחת חדשה, כמו שהיא אמרה, "לזקנה", עוד אין לה פלאפון ביד - אז היא אצלי.

יום טוב כהן: אף אחד לא מדריך אותה מה לעשות.

יום טוב כהן: ברגע שהיא כבר יצאה החוצה לתחנה מרכזית, כבר יש לה את הקו לעובד.

יעקב מרגי: אתה יודע, האויב של הטוב זה הטוב ביותר.

יעקב מרגי: במקרה ספציפי כמו שלך, אתה אומר, "לו ברחה העובדת" מהמאגר הקיים, אתה אומר, אלה עובדות משופשפות, מכירות את העסק, מכירות את המנטרה פה.

יעקב מרגי: רק עובדת חדשה שתנחת מהמטוס עכשיו, תחזיק אצלי מעמד עוד שנה, שנה וחצי.

יום טוב כהן: נכון.

יום טוב כהן: לנו אין למי לפנות.

יום טוב כהן: אין לנו אבא ואימא, אין לנו שום דבר.

יום טוב כהן: משטרת ההגירה לא מקבלת ממני שום תלונה.

יום טוב כהן: אני לא יכול לבוא לפנות אליה.

יום טוב כהן: משרד הפנים גם לא יכול לפנות אליה.

יעקב מרגי: למה ממשלת ההגירה לא מקבלת ממך תלונה?

יום טוב כהן: היא לא מקבלת ממני שום תלונה, משטרת ההגירה.

יעקב מרגי: לא תלונה, מידע אתה יכול למסור לה?

יום טוב כהן: אבל הם לא עושים עם זה כלום.

יעקב מרגי: זו שאלה אחרת.

יום טוב כהן: אז אני חושב שאנחנו חסרי אונים, יותר גרועים ממה שהקו לעובד חושב שהם כל-כך מסכנים.

יום טוב כהן: כי הם לא מסכנים, הם מקבלים מאתנו מעל ומעבר, עוד מעבר למה שאנחנו מקבלים.

יום טוב כהן: ואני חושב שצריך שיהיה גוף ממשלתי שאנחנו נוכל לפנות אליו, שאם יש לנו בעיות עם עובד זר שלא רוצה לעבוד או ברח מאתנו - שנוכל לפנות אליו.

יום טוב כהן: שגם לנו יהיה אבא ואימא.

יום טוב כהן: לנו היום אין אבא ואימא.

ברוך מסאמי: אני יושב-ראש ארגון נכי ישראל.

ברוך מסאמי: אני בדיון הזה באתי לשמוע ואני חייב להגיד משהו ודווקא לקו לעובד.

ברוך מסאמי: האנשים האלה, המטפלים, הייתי מגדיר אותם כמלאכים.

ברוך מסאמי: העבודה שהם עושים, קשה זה מילה קלה.

ברוך מסאמי: האנשים האלה, באו ממצב קשה, לא באו ממצב קשה - בעבודה להיות צמוד לבן-אדם מוגבל, מרותק לכסא גלגלים, לטפל בו - אלה מלאכים.

ברוך מסאמי: בכל הזדמנות שיש לי אני אומר לעובדים הסיעודיים האלה תודה למה שהם עושים.

ברוך מסאמי: חשוב שאם יש אנשים כאלה שעבדו שנה, שנתיים, שלוש, ארבע, חמש, בטיפול מסור לנכה/נכה וכל הסימנים מראים שהאדם הזה באמת נותן מנשמתו, כי העבודה הזאת עם הרבה נשמה.

ברוך מסאמי: צריך לכבד אנשים כאלה.

ברוך מסאמי: אין לנו הרבה אנשים טובים במדינה.

ברוך מסאמי: ואנחנו בירידה בנושא טוב.

ברוך מסאמי: והאנשים האלה, אם הם באים עם המסירות הזאת, צריך לחבק אותם ולהגדיל את המאגר הזה.

ברוך מסאמי: אני אומר, אני לא יודע איך לבדוק את זה, אבל אני אומר, אחרי מספר שנים שהאנשים האלה עובדים ויש עליהם את כל האישורים שהם אנשים טובים ונפלאים שעושים עבודת קודש - מדינת ישראל צריכה לחבק אותם, לסייע להם.

ברוך מסאמי: ואני מתחבר לקו לעובד ממש מכל הלב, אני אומר עוד הפעם, תודה לעובדים הסיעודיים.

4414: הנושא של משטרת ההגירה, כפי שאתה אמרת קודם, אני מסרתי לכם מידע ספציפי של אנשים שסוחרים ברשיונות שלהם.

4414: אבל הם לא עשו בזה כלום, שום דבר.

4414: למה?

4414: בגלל אותם סוחרים - האחרים שמגיע להם, באמת לא מקבלים את האישורים.

4414: והאחרים מקבלים כסף, הם סוחרים במאות אלפי דולרים.

4414: ומשטרת ההגירה לא עושה בזה כלום.

4414: אבל לעצור את העובדים הזרים עם הדרכונים, הם כן עושים, הם רצים לזה ישר.

רוני שרייבר: קודם כל, אני רוצה לחזק את האמירה שנאמרה על-ידי יעקב כהן, שהעובדים הזרים שעובדים כעובדים סיעודיים, למיטב ידיעתי, ברובם המכריע הם באמת מלאכים.

רוני שרייבר: הם עושים עבודה של תסולא בפז.

רוני שרייבר: לצערנו אנחנו לא מוצאים עובדים ישראליים שמגיעים לקרסוליים שלהם.

רוני שרייבר: ולכן אנחנו צריכים לחבק אותם.

רוני שרייבר: וכמו שנאמר, "לנשק להם הרגליים" לפעמים.

רוני שרייבר: לא עד כדי כך שלא יהיו יותר מדי.

רוני שרייבר: יחד עם זאת, אני רוצה להציג פן שאני לא יודע אם נאמר כבר או לא.

רוני שרייבר: מהלך מתן היתרי העבודה והויזות, הוא מהלך שמסרבל את הנכים ואת הנזקקים.

רוני שרייבר: אני חושב שיש מקום, אחרי מבחן של שנה, אולי אחרי מבחן של שנתיים, לתת היתר לא לשנה או שנתיים-שלוש, היתר עבודה לחמש שנים, לעשר שנים.

יעקב מרגי: אתה פונה לשני דברים.

יעקב מרגי: קודם כל לפשט את התהליך.

רוני שרייבר: לפשט את התהליך ולתת יותר עבודה לתקופה ארוכה ככל שאפשר.

רוני שרייבר: וכאשר העובד מוכיח את עצמו, שנה, שנתיים - לתת לו ויזה, גם אם היא לא רק לשנה אחת, אלא מיד לתת לו ויזה ככל שהחוק יאפשר - שלוש שנים, חמש שנים.

רוני שרייבר: עד הגבול שיכולה להיות בעיה, כדי שלא יצבור זכויות לאזרחות למשל.

רוני שרייבר: אבל צריך למצוא איזשהו פתרון לפשט את התהליכים.

רוני שרייבר: כי מי שמבצע את התהליכים בסופו של דבר, זה הנכים, הנזקקים או המשפחות שלהם.

רוני שרייבר: אנחנו צריכים להקל עליהם ככל שאפשר.

עליזה סוויסה: אני מעמותת נכים עכשיו ומטה מאבק הנכים.

עליזה סוויסה: אנו חברים ב"ידידים", התנועה לזכויות הנשים עם מוגבלויות, מוחים בתוקף נגד המדיניות הפוגעת והלא צודקת שבה נוקטת משטרת ההגירה נגד העובדים הזרים הסיעודיים, החוקיים.

עליזה סוויסה: עובדים המטפלים באנשים נכים ובקשישים.

עליזה סוויסה: מדיניות זו של הטרדה ומאסרים - לא רק פוגעת בנו - אלא גם משפיעה על חיינו בצורה קשה ביותר.

עליזה סוויסה: בכך שנמנע מאתנו הטיפול המאפשר לנו לחיות בצורה עצמאית, חופשית ובכבוד.

עליזה סוויסה: כאשר משטרת ההגירה אוסרת את המטפלים הזרים החוקיים שלנו ממש מול עינינו - זה פוגע בנו.

עליזה סוויסה: כשאנו חיים עם חוסר הידיעה, האם העובד הזר שלנו יוטרד, יוכה, או ייאסר - זה פוגע בנו.

עליזה סוויסה: כשהרשות ההגירה מגרשת אלפי עובדים זרים, ומשום כך אין לנו מאגר של עובדים מחליפים בזמני חופשות או מקרי חירום, של המטפלים שלנו - זה פוגע בנו.

עליזה סוויסה: כאשר מטפלת זרה שניצולת שואה בת 84 נאלצת בראש-השנה והיא נשארת בודדה ומפוחדת - זה פוגע בנו.

עליזה סוויסה: כאשר אדם עם מוגבלות חמורה נשאר בוכה במיטה בחיתול ספוג בשתן במשך חמש שעות, משום שהמטפלת החוקית שלו נאסרה - זה פוגע בנו.

עליזה סוויסה: כאשר החוק אוסר על מטפלת לעבוד ביום חופשתה אצל אדם נכה אחר ואין לנו אפשרות להשיג מטפלת - זה פוגע בנו.

עליזה סוויסה: כשהעובדים החוקיים שלנו אינם יכולים להיות במצב של פחד תמידי ומחליטים מחוסר ברירה לחזור לארצותיהם - זה פוגע בנו.

עליזה סוויסה: מדיניות זו פוגעת לא רק בנו, הנכים והקשישים, אלא גם בכל מהלך חייהם של בני משפחותיהם.

עליזה סוויסה: אנו מאמינים שמדיניות רגישה יותר ומתחשבת, לא רק שתשתיק את פחדם של המטפלים שלנו ותקל על חיינו, אלא גם תועיל בכלל למדינה.

עליזה סוויסה: מדיניות הגירוש לא הגבירה את התעסוקה של הישראלים, משום שמעטים מאוד רוצים לעסוק בעבודה קשה כזאת ובשכר שהזרים מקבלים עבורו.

עליזה סוויסה: אם גירוש המטפלים הזרים היה באמת יותר תעסוקה לישראלים, מדוע עדיין ממשיכים מאות מטפלים זרים להגיע מדי חודש לארץ.

עליזה סוויסה: אל לנו לחזור לימים כאשר אנשים נכים וקשישים רבים יצטרכו לחיות בתנאים מחפירים ובמוסדות.

עליזה סוויסה: הבה נתקדם ונעבור למדיניות הומנית יותר המתאימה למדיניות ישראלית.

עליזה סוויסה: אנו קוראים לכם לעצור מיד את ההטרדות והיחס הבוטה והגירוש.

עליזה סוויסה: אנו קוראים לכם לפעול מיד ועכשיו.

עליזה סוויסה: חיינו תלויים בכך.

חני לוי: אני מייצגת פה את ההורים וילדים נכים ואת משפחות לילדים נכים כמוני.

חני לוי: אני לא כל-כך יודעת ממה להתחיל.

חני לוי: אני מצדיקה ולא מצדיקה פה כמעט את כל מה ששמענו.

חני לוי: אני לא יודעת בלמצוא פתרונות, אני פה בשביל להציג הבעיות.

יעקב מרגי: אני אציע לך משהו יותר תכליתי, תציגי בעיה אקוטית שאת מעונינת להתמודד אתה ואת רוצה הכי הרבה שיפתרו, הרי לפתור את כל הכל לא נצליח.

חני לוי: אני אימא לשתי ילדות נכות, נכות קשות מאוד.

חני לוי: והעובדים הזרים שלי ברחו לפני שנתיים וחצי ועד היום לא הצלחתי למצוא שום עובד זר וגם לא ישראלי שמוכן לבוא ולעבוד.

יעקב מרגי: מהמאגר?

חני לוי: מהמאגר הקיים, לא בגלל שהם לא רצו לבוא, אילו הייתי משלמת את מה שביקשו, יכול להיות שהם היו רוצים לבוא.

חני לוי: אבל אני לא מסוגלת לשלם לכל מטפל 1,100 דולר ולטפל בילדה שלי, למה?

חני לוי: שהם נמצאים בארץ, אני ביקשתי מישהו שמדבר ומבין עברית כי אני לא יכולה להתחיל להתמודד עם בן-אדם שלא יודע עברית או אנגלית וגם שהילדות לא יבינו ולא יידעו איך לתקשר אתם.

חני לוי: בגלל שעלה להם לאף.

חני לוי: אני מצטערת להגיד זה בגלל שעלה להם האף.

חני לוי: אז הם מבקשים 1,100 דולר פלוס 100 דולר כי הם מקבלים 120 ש"ח כל שבוע שהם יוצאים לחופש, פלוס ביטוח לאומי וביטוח רפואי.

חני לוי: אבל אצלי זה יוצא 240 כי אני צריכה שניים, כי אחד לא מספיק.

חני לוי: כשבאים, זאת אומרת, בטלפון הם אומרים, "800 או 900 דולר", אבל כשהם לראות במה מדובר, אז הם כבר מעלים את זה ל-1,100 דולר.

חני לוי: אבל לא הם מוכנים לעשות זה וזה וזה וזה.

חני לוי: אז אני אומרת, "בשביל מה אני צריכה אותם".

חני לוי: כשאני מחפשת ישראלי, אז אני חייבת להגיד שזה לא המקום להגיד, אבל אני מזמן החלטתי שאין אבטלה פה במדינה הזאת, כי שום ישראלית לא מוכנה לבוא ולעבוד אחר-הצהרים לעזור לי, אני לא אומרת לטפל, זה נכון כשהם באים ומטפלים בהם והם בסדר, הם המושיעים שלנו.

חני לוי: אבל שום ישראלי לא מוכן לבוא ולעזור לי לטפל בילדים.

יעקב מרגי: אני אתאר לך קצת בציניות.

יעקב מרגי: הרי היום מי שהולך לחתום דמי-אבטלה ומוציאים לו כתב סירוב, הוא לא מקבל דמי-אבטלה.

יעקב מרגי: חומר למחשבה בהמשך.

חני לוי: אבל אני לא מציעה משרה .

יעקב מרגי: זה חומר מחשבה להמשיך להחזיק את המאגר הקיים.

חני לוי: אין לנו ברירה.

חני לוי: צריך למצוא איזשהו פתרון או שיהיה איזשהו תעריף הגיוני שאנחנו יכולים לשלם להם.

חני לוי: אני מבינה את קו לעובד, עם כל הגישה החיובית שלו לעובדים, אני נכוויתי מקו לעובד שעובדת שלי נכנסה להריון ולא רצו להאריך לה את הויזה בגלל שלא היה לי ביטוח בריאות שהיה מוכן להקיף אותה.

חני לוי: והיא ברחה, ואני אמרתי, "מי יגן עלי".

חני לוי: אני נשארת היום עם שתי ילדות נכות, אמרו לי, "תחכי עד שהיא תלד ותשלמי לה גם עוד שלושה חודשים חופשת לידה".

חני לוי: ואמרתי, "איך אני יכולה עם שתי ילדות ואני צריכה גם עוד מישהו שיעזור לי".

חני לוי: אז זה נכון שאין מי שיעזור לנו, לנזקקים, והם משחקים בנו.

חני לוי: צריך למצוא את שביל הביניים שהם יבקשו מאתנו איזשהו מחיר הגיוני שנוכל לשלם להם.

חני לוי: כי לא כולנו מיליונרים, אנחנו צריכים להעסיק אותם באיזשהו תעריף הגיוני וגם להתחשב בעובדה.

חני לוי: וקו לעובד בוודאי לא יסכים אתי בעניין הזה, אבל העובדים האלה באים ממקומות שכשהם מקבלים מאתנו את ה-600 ואת ה-700 הדולר הם הופכים להיות במקומות שלהם תוך שנה מיליונרים.

חני לוי: אני חושבת שצריך שגם העובדים הזרים ידעו שכשהם באים לדרוש מאתנו איזשהו סכום, אז יש תעריף שמעבר לזה הם לא יכולים לבקש.

יעקב מרגי: אנחנו היום בסוף הישיבה, נאמר מה המדינה לא רוצה לשמוע, נשמיע לה את מי שהיא לא רוצה לשמוע.

יצחק מולה: לי יש עובדת זרה כבר חמש שנים.

יצחק מולה: אני מתחיל את השנה את השישית.

יצחק מולה: אני פניתי ליחידת הסמך עם כל האישורים המצורפים.

יצחק מולה: דיברתי עם הפקידה, היא אמרה, "לפי החוק מותר לה לשים את זה בצד 45 יום".

יצחק מולה: והיא עובדת לבד ויש עליה מאות מאות של בקשות.

יצחק מולה: אמרתי לה, "אבל זה נגמר בסוף החודש הזה".

יצחק מולה: היא אמרה לי, "אז היית צריך לתת 60 יום לפני זה".

יצחק מולה: אמרתי לה, "וחודש לפני זה לא מספיק?", אמרה, "לא".

יעקב מרגי: אתה ידעת שצריך לשים 60 יום לפני כן?

יצחק מולה: לא, אמרו לי חודש ימים לפני.

יצחק מולה: שלחתי את זה בדואר בצורה מסודרת.

יצחק מולה: ואני נכה שיודע ומבין, אני שומע.

יצחק מולה: אבל הראייה הכללית, יחידת הסמך, שמים פקידה אחת על מאות ואלפי בקשות?

יצחק מולה: מה זה?

יצחק מולה: זה שלב אחד.

יצחק מולה: השלב השני הוא משרד הפנים ששמה אני צריך ללכת ולרדת על הברכיים ולבקש שיאריכו לה את הויזה.

יצחק מולה: היא עברה חמש שנים, כבר שנה שישית.

יצחק מולה: המלחמה שלי שברגע שעובר יום אחד, משטרת ההגירה כבר.

יעקב מרגי: אני אגיד לכם את האמת, כשאני התחלתי את הדיון היה נושא להקים מאגר מידע ממלכתי שישרת אנשים עם מוגבלות.

יעקב מרגי: בהתחלה, אני, הרמתי גבה בתוך תוכי, לא אמרתי כלום.

יעקב מרגי: אמרתי, יש כל-כך הרבה אתרי אינטרנט של כל משרדי הממשלה, כל אחד נותן את המידע, מה צריך גם מאגר.

יעקב מרגי: זה רק מחזק את הצורך בהקמת מאגר מידע ממלכתי.

יעקב מרגי: שבאמת, אנשים כמוך, כמו מולה כמו אחרים, שירצו לדעת לפני שהם מתחככים עם הפקיד הראשון, הוא צריך לדעת בדיוק מה יש לו, מה אין לו, מתי הוא צריך להגיש ומה מגיע לו ומה לא מגיע לו.

יצחק מולה: בסופי שבוע אני צריך מחליף או מחליפה ואין.

יצחק מולה: יש רק בלי ויזה.

יעקב מרגי: בלי ויזה, זה לעבור על החוק?

יצחק מולה: לעבור על החוק.

יצחק מולה: כן, אני עובר על החוק.

יצחק מולה: אני בחור מונשם בלילה, אני צריך פיקוח.

יצחק מולה: ואתה יודע מה, אני עובר על החוק, אני מצהיר את זה.

יצחק מולה: אני צריך מישהו שיפקח בלילה איך אני נושם ושיראה את הפרמטרים במכונה וכל הדברים האלה.

יצחק מולה: ואין לי ברירה.

יצחק מולה: אם יש לי מזל אז אני מוצא מישהו עם ויזה, ואם אין לי - אז אני לוקח בלי ויזה.

אריאלה בן צור: אני רוצה להתייחס לכל מה שנאמר כאן.

אריאלה בן צור: מה שלנו נראה שחסר מהשטח, זה מה שנקרא "חוק עובדים זרים".

אריאלה בן צור: נכון שקיים מין חוק כזה.

אריאלה בן צור: אבל בעצם לקחו את חוק העובדים הישראלים וגילמו אותו והכניסו ואיכשהו התאימו אותו לעובדים זרים.

אריאלה בן צור: יש לעשות איזה שהיא תקנה שכל מה שקשור לעובדים זרים.

אריאלה בן צור: זה החל מחובותיהם וכלה בזכויותיהם.

אריאלה בן צור: חובותיהם הכוונה.

יעקב מרגי: תאמיני לי, מהסבב ששמענו זה הדברים השוליים בבעיות.

יעקב מרגי: אין ספק, יכול להיות שכן.

אריאלה בן-צור: זה לא שולי, אני אסביר גם למה זה לא שולי.

אריאלה בן-צור: כי אם אנחנו מדברים על שכר ואם אנחנו מדברים על כך שאנשים עוזבים ואם אנחנו מדברים על כך שאנשים בורחים.

אריאלה בן-צור: חלק נחוץ בעניין הזה שהם לא נמצאים בשום תאגיד או באיזשהו מקום שבעצם מאגד את כל מה שמגיע להם ומותר להם מחד.

אריאלה בן-צור: ומה שאסור להם מאידך.

אריאלה בן-צור: ולכן העניין הזה מבחינתי, מבחינת השטח, בולט מאוד בחסרון שלו.

אריאלה בן-צור: כי ככל שהדבר הזה פרוץ - כך באמת קשה להם למצוא מישהי שתהיה בשכר מסוים.

יעקב מרגי: והיום זה לא קיים, נוהל מסודר, מה מגיע להם ומה לא מגיע להם?

אריאלה בן צור: ממש לא.

אריאלה בן צור: יש מה שבזמנו השופטת ברק החליטה לגבי השכר.

אריאלה בן צור: כיוון שזה משרת אמון, אז השכר הוא שכר המינימום פלוס 30 אחוז, מינוס 25 אחוז עבור הוצאות כלכלה ולינה.

אריאלה בן צור: זה משהו לא מוגדר, הוא בשוליים.

אריאלה בן צור: צריך להיות משהו הרבה יותר מסודר.

אריאלה בן צור: ולגבי חוק העובדים הזרים או כל תקנה שתהיה לגבי העניין הזה.

אריאלה בן צור: אני כן רוצה להתייחס פעם נוספת לגבי מה שקורה בימי ראשון או בימים החופשיים של העובדים האלה.

אריאלה בן צור: הם נתפסים, הם שעות מושעים.

אריאלה בן צור: למרות שהם עם ויזה ולמרות שהם עם דרכונים, הם מושעים.

אריאלה בן צור: מתקשרים אלינו.

יעקב מרגי: מה הם כל-כך רשעים ואטומים, למה?

אריאלה בן צור: השמועה אומרת שהם מקבלים פרמיות.

אריאלה בן צור: אני לא נכנסת לתוך זה, אני רק אומרת, זאת השמועה.

יעקב מרגי: אם היא שמועה לא אומרים אותה.

יעקב מרגי: אם יש לך ידיעה.

אריאלה בן-צור: אמרתי שמועה ואני מחדדת שמועה.

אריאלה בן-צור: שאלת שאלה, עניתי למה זה קורה.

יעקב מרגי: תגידי תחושה, לא שמועה.

אריאלה בן-צור: מעבר לזה, העובדים האלה בימי ראשון בפרט, מנהלת ההגירה במקום מסוים היא עשתה המון סדר ועל-כך תודה.

אריאלה בן-צור: היא עשתה המון סדר באמת, הכניסה המון דברים לתוך הסדר, הניידות של העובדים פסקה.

אריאלה בן-צור: מי שרוצה לעזוב - יש דין ויש דיין.

אריאלה בן-צור: באים, פונים, שואלים ומנסים לעבוד בצורה מסודרת ומאורגנת.

אריאלה בן-צור: שזה מצוין.

אריאלה בן-צור: מאידך, הקטע הזה של הרדיפה אחריהם, משגעת את הקשישים, משגעת את הנכים.

אריאלה בן-צור: החרדות האלה מה יילד יום כי אם יתפסו.

אריאלה בן-צור: כי היום לדוגמה, על מנת לקבל ויזה - אתה צריך להמתין חודש וחצי.

אריאלה בן-צור: לצורך העניין במשרד הפנים בנתניה, 17 לדצמבר אפשר לבוא לקחת ויזה.

אריאלה בן-צור: היום קיבלתי רשיון, יש לי עובדת אני צריכה להאריך את הויזה שלה, 17 בדצמבר.

אריאלה בן-צור: הווה אומר 45 יום או 40 יום, העובדת שלי מסתובבת ללא ויזה.

אריאלה בן-צור: עם מקור לחרדות שלה שמשרה עלי שמשרה על התהליך.

אריאלה בן-צור: צריך למצוא איזה שהיא דרך גם איך עם מנהלת ההגירה, איך גם עם משרד הפנים, לחבור ביניהם על מנת לסגור את הפערים.

מיכל גל: אני נציגה של עוצמה.

מיכל גל: עוצמה זה ארגון משפחות לאנשים עם פגיעה נפשית.

מיכל גל: רוב הנכים יושבים על כסאות גלגלים ואין מושג שיש הרבה מאוד נכי נפש שגם זקוקים לסיעוד אפילו.

מיכל גל: שלא לדבר שבמבוכי הבירוקרטיה אין להם שום יכולת להתנהל.

מיכל גל: מה שפה אנשים ביטאו זה הבנה מאוד מורכבת של בירוקרטיה קשה.

יעקב מרגי: נכויות נפשיות קשות לא מזכות בעובד סיעודי?

מיכל גל: מזכות אבל מישהו צריך לדבר בשבילם.

מיכל גל: מישהו יודע שיש גם נכי נפש שזקוקים לעובד זר?

מיכל גל: אז לכן אנחנו פה כמשפחות.

מיכל גל: אין להם קול, יש הרבה מאוד נכי נפש שלא מסוגלים לדבר.

מיכל גל: והם החלשים ביותר.

מיכל גל: שהנגישות שלהם קשה והם זקוקים גם לעובדים זרים.

מיכל גל: אבל עכשיו יש לי עוד הערה שמתחברת אל הנושא של חברות כח-אדם.

מיכל גל: מהניסיון האישי שלי ובהקשר אחר, לא קיבלנו הדרכה בכלל.

מיכל גל: זאת אומרת, העובד הזר שילם בחו"ל, אנחנו שילמנו.

מיכל גל: אבל הדרכה ואיזה שהן הנחיות, גם מתי לפנות עם הויזה, איך לעשות את הביטוח הרפואי.

מיכל גל: אני במקצועי יודעת ובכל זאת היה לי קשה להתנהל.

מיכל גל: והסיוע של החברה היה מינימלי.

מיכל גל: זאת אומרת, יש פה תיווך, פה דיברו על כל מיני אולי אנשים שסוחרים שזה לא קשור, אבל זה גם סוג של תיווך.

מיכל גל: הכח-אדם מקבל אולי משני הצדדים, מה הוא נותן?

מיכל גל: ולכן אני מתחברת לנושא של חוק.

מיכל גל: באמת הדברים יהיו הרבה יותר ברורים.

מיכל גל: כי הקושי הוא עצום.

מיכל גל: והמתנה שהעובדים הזרים נותנים בתחום הסיעוד היא מתנה באמת רצינית ויפה.

יעקב מרגי: יחידת הסמך וכן משטרת ההגירה ואולי גם הביטוח הלאומי, ישבו ושמעו בסבלנות ובסובלנות.

יעקב מרגי: אני לא אסבול התפרצות.

נטע ברנר-נאור: לגבי הארכות, מה שקורה שהגיע אלינו התפקיד, התחלנו לעשות פיקוח ובקרה.

נטע ברנר-נאור: עכשיו הרשיון ניתן לשלוש שנים.

נטע ברנר-נאור: וכמו שאמרת, משנה לשלוש שנים.

נטע ברנר-נאור: יכול מאוד להיות שנצטרך לעשות את זה לחמש שנים.

נטע ברנר-נאור: אנחנו כנראה לא ניתן לעשר שנים.

יעקב מרגי: וכמה כן נראה לך?

נטע ברנר-נאור: אני לא אגיד ויגידו לי, "כן תתני לא תתני".

נטע ברנר-נאור: יש שיקולים.

יעקב מרגי: יש מגמה כן להאריך?

נטע ברנר-נאור: אבל אני אגיד את השיקולים.

יעקב מרגי: אני שואל, את פה כדי לענות לי.

נטע ברנר-נאור: אבל אני פה כדי להסביר את העמדה של המשרד שלי.

יעקב מרגי: השאלה אם ישנה מגמה אכן לבחון את הסוגייה הזו שחוזרת על עצמה כמעט בכל ישיבה להארכה.

נטע ברנר-נאור: יש מגמה כרגע, אבל אני חוזרת ואומרת, אני לא אגיד כי אני ייצוגית, ללא שאני אעמוד מאחרי הדברים שאני אומרת.

נטע ברנר-נאור: לגבי הכנסות גבוהות - את יודעת, כי את באמת מאוד מעורה, שזה לא כך הדברים.

נטע ברנר-נאור: הדברים הם שהזכאים לשר"מ פונים למחלקת שר"מ בביטוח לאומי, בניגוד לסיעוד, סיעוד פונים לאגודה.

נטע ברנר-נאור: פונים לביטוח לאומי במסגרת חידוש סיעוד.

נטע ברנר-נאור: האחיות של ביטוח לאומי עושות את הבדיקה כאילו הם היו זכאים לשר"מ.

נטע ברנר-נאור: נותנים לזה זכאות עקרונית לשנה.

נטע ברנר-נאור: יש נוהל להכנסות גבוהות ונכים יודעים את זה.

נטע ברנר-נאור: לגבי האגרה - האגרה כמו שאת יודעת, האגרה שנקובה בחוק עובדים זרים, הפחיתו אותה מ-500 ש"ח ל-250 ש"ח.

נטע ברנר-נאור: אנחנו מופעלים על-פי חוק.

נטע ברנר-נאור: לגבי הטענה של האדון הנכבד, אני אקח את הפרטים, אני אקח את שם הפקידה.

יעקב מרגי: האם זה נכון שבאמת ביחידת הסמך יש עובדת אחת סך-הכל שעונה.

נטע ברנר-נאור: ממש לא.

נטע ברנר-נאור: יש המון פקידים, יש מחוזות.

נטע ברנר-נאור: בכל מחוז יש מספר עובדים.

נטע ברנר-נאור: יש מחוז תל-אביב ומחוז ירושלים וכל הארץ.

נטע ברנר-נאור: 45 יום היא ענתה לך תשובה מינהלית.

יעקב מרגי: אתם נגישים טלפון לציבור?

נטע ברנר-נאור: יש שעות טלפוניות, פעמיים בשבוע של ראשון ושלישי.

יעקב מרגי: הנה נקודה שהחטאתם.

יעקב מרגי: אני יושב-ראש הוועדה, אני לא הצלחתי לשמוע אותך.

יעקב מרגי: תני לי לקלוט, אם זה לא סביר, אם זה לא מספיק יומיים.

יעקב מרגי: יכול להיות שזאת נקודה שנצטרך לפתור אותה במסגרת היום.

יעקב מרגי: הרי נציגי האוצר אני לא רואה פה.

יעקב מרגי: נציגי משרד המשפטים גם לא רואה פה.

יעקב מרגי: מה שבידיים שלנו זה התמ"ת.

יעקב מרגי: ותחזרי על הדברים.

נטע ברנר-נאור: אני חוזרת.

נטע ברנר-נאור: יש ימי קבלה, אני אבדוק את זה אם באמת לא עונים.

יעקב מרגי: פעמיים בשבוע?

נטע ברנר-נאור: יש פעמיים בשבוע שעונים לטלפון במשך מספר שעות.

נטע ברנר-נאור: יום ראשון ושלישי מ-08:00 עד 12:00 משהו כזה.

נטע ברנר-נאור: אגב, כאשר לא עונים, יש פרוצדורות אחרות.

נטע ברנר-נאור: אבל אני אבדוק את הנושא ואנחנו נתקן את זה.

יעקב מרגי: יש לכם אפשרות להשאיר הודעות ואתם חוזרים?

נטע ברנר-נאור: יש הודעות מוקלטות עם כל האינפורמציה שצריך.

נטע ברנר-נאור: המענה הקולי זה מענה לגבי הסטטוס של הבקשות.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלה.

יעקב מרגי: נאמר לא עלינו, אני נכה מוגבל, היום נולדתי לעולם, אני עכשיו ברגע זה נקלעתי לבעיה ורוצה לקבל את האישור ואת העובד הזר.

יעקב מרגי: מישהו יכול לומר מה ההליך, כמה תחנות אני הולך וכמה זמן זה לוקח לי.

נטע ברנר-נאור: פונים בבקשה ליחידת הסמך לעובדים זרים, יש טפסי בקשה.

נטע ברנר-נאור: בטפסי הבקשה יש דף הסבר למי מגיע ולמי לא.

בלה צור: קודם כל צריך לבקש את טפסי הבקשה.

בלה צור: היא לא מוסרת את כל האינפורמציה.

יעקב מרגי: אבל היא עוד לא מסרה, איך את יודעת שהיא לא תמסור את כל האינפורמציה.

נטע ברנר-נאור: איך מגיעים לטפסים?

נטע ברנר-נאור: יש טפסים במחוזות.

נטע ברנר-נאור: אפשר להתקשר ושישלחו לכם טפסים הביתה.

נטע ברנר-נאור: ולמיטב ידיעתי, גם אפשר להוריד טפסים מהאינטרנט, אבל זה אני לא בטוחה.

נטע ברנר-נאור: מבקשים את ההיתר, אנחנו בודקים אם המבקש עומד בקריטריונים או לא.

יעקב מרגי: האם שולחים מי שיבדוק אותו?

נטע ברנר-נאור: הקריטריון אומר שמבקש שזכאי לקצבת שר"מ מביטוח לאומי, זכאי להיתר.

נטע ברנר-נאור: אנחנו בודקים את זה מול ביטוח לאומי.

יעקב מרגי: ההליך שלך אחרי השר"מ, כמה זמן?

נטע ברנר-נאור: מספר ימים אמור להיות, אם יש זכאות לשר"מ מביטוח לאומי.

יעקב מרגי: כמה זמן הליך מרגע שאדם פנה אלייך עד שהוא מקבל האישור?

נטע ברנר-נאור: תלוי בנסיבות.

יעקב מרגי: הוא זכאי, יש לו את כל האישורים.

נטע ברנר-נאור: זה אמור לקחת זמן קצר ביותר.

נטע ברנר-נאור: אני לא יכולה לנקוב בזמן.

יעקב מרגי: הערכה, הפרקטיקה מה אומרת?

נטע ברנר-נאור: אני משערת שלא יותר משבועיים.

זהבה וייזר: אני אחות ארצית משירות לזקן ואני יושבת בוועדת ההיתרים להעסקת עובדים זרים חריגים.

זהבה וייזר: אני רוצה להתחבר כאן לדברים שלה, אבל לחדד את זה יותר.

זהבה וייזר: יש קושי, יש קושי מתוך מה שאני רואה ומתוך הפניות שאנחנו מקבלים.

זהבה וייזר: קושי בקבלת הטפסים שיהיו נגישים יותר.

זהבה וייזר: כי משיגים אותם דרך משרדי התמ"ת.

זהבה וייזר: קושי בתשלום של האגרה, כי גם זה שובר.

זהבה וייזר: אנחנו מדברים על אנשים עם מוגבלויות ויש להם קושי בהגעה לשלם את השובר הזה.

זהבה וייזר: ופה צריך לחדד את הדברים.

יעקב מרגי: והאמירה של יצחק מולה, "שתחכה חודש חודשיים" זה לא היה קיים?

זהבה וייזר: זה יכול להיות שזה היה מקרה ויבדקו אותו לגופו.

זהבה וייזר: בתוך הטפסים שהם מקבלים ישנן הנחיות מה צריך לעשות האדם.

זהבה וייזר: וההנחיות יש לו בעיה, כי פתאום רק אז מודע שהוא צריך את הרופא ואת הביטוח הלאומי ואת כל השאר.

אסתר רייס: אני מנהלת אגף סיעוד.

אסתר רייס: מה30- אלף אנשים שהם מקבלים עובדים סיעודיים, אז אני חושבת ש95- אחוז הם אנשים שמעל לגיל 60, 65.

אסתר רייס: ואנחנו בנינו הליך מול התמ"ת שהוא אוטומטי, אלקטרוני שהוא מאוד מקל.

יעקב מרגי: אדם יצא עכשיו מבית לוינשטיין, חרב עליו עולמו, פונה אלייך, כמה זמן הוא לתמ"ת ממך?

אסתר רייס: אני אענה על זה.

אסתר רייס: רוב האנשים בנקודת זמן שהם פונים אליהם לבקש עובד זר, הם כבר מזמן מוכרים אצלנו ויש להם מערכה.

יעקב מרגי: נוהל חדש, אני מדבר.

אסתר רייס: חדש, לוקח אצלנו היום בממוצע 6 ימים שיהיה מוקלד במחשב להערכה.

אסתר רייס: ויש להם גישה אוטומטית אלקטרונית למידע אצלנו.

אסתר רייס: האדם לא צריך להביא שום דבר.

אורנה נחמני: קודם כל, כבר שמענו פה את ה"בעד" ו"נגד".

אורנה נחמני: אז אפשר לשאול את עצמנו וכל יום אנחנו את עצמנו, אכיפה - לאכוף או לא לאכוף.

אורנה נחמני: אז יש פה אנשים שאמרו, שאנחנו לא אוכפים מספיק, יש אנשים שאמרו שאנחנו אוכפים יותר מדי.

אורנה נחמני: אף פעם לא נרצה את כולם.

אורנה נחמני: לגבי עובדים שנעצרים ברחוב, יש להם דרכונים או אין להם דרכונים.

אורנה נחמני: הנושא הרי נבדק, אנשים לא מסתובבים ברחוב שכתוב עליהם, "אנחנו סעודיים ביום חופשי".

אורנה נחמני: הנושא הזה נבדק לפעמים זה לוקח כמה שעות.

אורנה נחמני: ומאידך אני יכולה להביא דוגמאות למקרים.

יעקב מרגי: אתם עוצרים עכשיו עובד סיעודי דוחף נכה בעגלת נכה?

אורנה נחמני: לא, אנחנו לא עוצרים.

אורנה נחמני: לא רק זה בנוסף לזה, אנשים שאפילו היו בלי היתר להעסיק עובד זר והעובד זר היה אצלם, אנחנו לא אכפנו כי אנחנו ידענו שהנושא הזה רגיש.

אורנה נחמני: מצד שני, צריך לזכור את זה שזה נכון שמה שנאמר כאן, יש סחר בהיתרים גם בתחום הזה.

אורנה נחמני: ויש גם ניצול של אותם עובדים זרים שעובדים כביכול בסיעוד והם עובדים בעבודות אחרות.

יעקב מרגי: אל תאמרי לי שיש גם מהנכים שהם שסוחרים.

אורנה נחמני: אני לא רוצה להגיד פה שום דבר שהוא לא בדוק.

אורנה נחמני: אנחנו בודקים את הכל ואני לא מוציאה את זה מכלל אפשרות.

אורנה נחמני: אנחנו בודקים את הכל ואנחנו נעשה, גם מה שאמר אדון יעקב כהן, הוא טוען שהוא העביר מיד, כל ה"מידעים" האלה ייבדקו, יכול להיות שלא בזמן שאתה רוצה שזה יתבצע - אבל בהחלט אנחנו נעשה ונמשיך לעשות.

אורנה נחמני: ולסיומו של דבר, כל אדם שהוא לא חוקי, שהוא ללא היתר, שלא הסדיר את המעמד שלו, אז אני מבינה את הפחד שלו אבל זה המצב.

יעקב מרגי: שאלה לתמ"ת ואני ניגש לסיכום.

יעקב מרגי: מדיניות השמים הסגורים, אני שואל יכול להיות מבורות או רוצה שתזרקי את זה באוויר.

יעקב מרגי: מדיניות השמים הסגורים לעובדים הזרים לגבי הסיעוד חל או לא חל?

נטע ברנר-נאור: לא חל.

חני לוי: תיקון טעות בהמשך לדברים שלי, משפחות עם ילדים נכים לא מקבלות סיוע כספי בשביל להעסיק עובדים זרים.

חני לוי: בהבדל מנכים על כסא גלגלים.

פנינה פירסטון: רק משפט אחד שהוא מאוד חשוב.

פנינה פירסטון: חשוב מאוד שתהיה הבחנה ברישוי לנכים ולזקנים.

יעקב מרגי: שמענו את הבעיות.

יעקב מרגי: מן הסתם יכול להיות שיש עוד בעיות שלא הועלו ושאם היו יושבים פה אחרים, היו עולות בעיות אחרות.

יעקב מרגי: כל אחד בדרך-כלל הוא מציף את הבעיות.

יעקב מרגי: אני אקרא כמה הוראות סיכום שאנחנו גם ננסה אחר-כך לעקוב אחרי הדברים ולבדוק מה אכן נעשה.

יעקב מרגי: קודם כל הוועדה מצרה על כך שנציג משרד האוצר, משרד המשפטים ושאר המשרדים שלא מצאנו לנכון להיות נוכחים בישיבה הזו.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לפשט את תהליך יחידת הסמך ומהמוסד לביטוח הלאומי, לפשט את תהליך קבלת האישורים והויזות.

יעקב מרגי: וכן לנכים שמוכרים לצמיתות לבדוק את האפשרות לאשר אישורים לתקופות ארוכות יותר.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשטרת ההגירה, למרות שאתם נמנעים מכך, אין מזרזים אלא למזורזים.

יעקב מרגי: להימנע מלבצע הליך של מעצר עובד זר סיעודי ליד הנכה.

יעקב מרגי: אני אומר, אלא אם כן הוא לא חוקי, אני שמח על ההצהרה שלך שאפילו אם הוא לא חוקי אתם לא עושים את זה.

יעקב מרגי: מדוע משרד הפנים, לאור הבעיות שהועלו פה שעובדים זרים מטפלים בנכים, יש להם שחיקה, שאחרי שנה, שנה וחצי, יש מקרים שאפילו עוד לפני כן, בורחים ומעדיפים לעבוד עם קשישים.

יעקב מרגי: מדוע שהניידות של אותם מהעובדים מהמאגר תיעשה רק לקשישים?

יעקב מרגי: זאת אומרת, עובדים חדשים לא יוקצו לקשישים אלא מתוך המאגר כדי למצות את המקסימום העובדים החדשים לטובת הנכים.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למצוא פתרון לבעיית היום החופשי של הנכים הקשים.

יעקב מרגי: אני בכוונה לא מציע את הפתרון, כי צריך לעשות מחשבה בקטע הזה, אבל אני קורא פה לכל הגורמים שמתעסקים בכך, לנסות למצוא פתרון ליום חופשי.

יעקב מרגי: הקו לעובד וזכויות העובד, כולנו בעד.

יעקב מרגי: הרי נכה שזקוק לעובד כמו שהגדירו אותו "מלאך" והוא החמצן שלו, אפילו אחר הרחיק לכת, "לנשק את כל הרגליים".

יעקב מרגי: ביום החופשי המצוקות לא בורחות גם לתל-אביב, לכנסייה.

יעקב מרגי: המצוקות של הנכה נשארות.

יעקב מרגי: הוועדה שואלת למה במקרה של עובדות או עובדים שמסרבים לעבוד אצל משפחה, או מתפנקים או לא נוח להם, לא מפסיקים להם את הויזה לאלתר ומחזירים אותם לארץ מוצאם.

יעקב מרגי: וגם בקטע הזה אני אגיש שאילתא.

יעקב מרגי: זה משרד הפנים.

יעקב מרגי: אני קורא ליחידת הסמך שתוציא מסמך המאגד את כל החובות והזכויות של העובדים הזרים וכן כל ההנחיות לחידוש וההארכות של האישורים והויזות.

יעקב מרגי: ולתת לזה מעמד, אם אפשר, אפילו של תקנה.

יעקב מרגי: אני לא הייתי הולך לחקיקה ראשית כמו שהצעת, אבל תקנה יש לה תוקף לא פחות שאפשר לאכוף אותה.

יעקב מרגי: שיהיה מסמך מחייב אפילו בתקנה של השר, עם סנקציות, אפילו למשרדים, סנקציות לא רק כלפי העובדים, גם כלפי המשרדים שלא פועלים כמו שצריך.

יעקב מרגי: מאחר והוועדה הזאת לא התיימרה לפתור את כל התחלואים של העובדים, אנחנו מנסים, אני חבר-כנסת צעיר, הכי צעיר בותק לא בגיל, ואני מתחילת הקדנציה, לא היתה ישיבה שלא דנים יחד.

יעקב מרגי: ואני חושבת שמשטרת ההגירה עשתה עבודה טובה.

יעקב מרגי: אתם שומעים גם את הקמפיין בתקשורת שזה לא כדאי.

יעקב מרגי: אין ספק שכל הבעיה הזו של המסחר, של התשלום הגבוה בארץ המוצא והספסרות פה במדינה - היא בעיה קשה, היא בעיה פלילית, בעיה חברתית, בעיה כלכלית.

יעקב מרגי: ונטפל בה במסגרת דיונים אחרים.

מיכל גל: והתנהגות העובדים הזרים שמרימים את האף היא גם תוצאה של חברות כח-האדם והחברה.

יעקב מרגי: לכן שיהיה מסמך מחייב ושתהיה סנקציה כלפי העובד שהוא לא יכול להרים את האף.

יעקב מרגי: ואני מקווה שביום הבא שנעשה בכנסת, ניחשף, או יונחו פה על שולחן הוועדה, שיפורים שאכן נעשו ונצליח להסתכל על תחתית הכוס שהיא כבר מכוסה.

יעקב מרגי: אנחנו כבר לא יכולים להסתכל על הכוס המלאה כי היא לא מלאה בקטע של הנכים.

יעקב מרגי: הקטע של הנכים במדינה עדיין מפגרת בהרבה.

יעקב מרגי: לצערנו הרב, הממשלה הנוכחית בקדנציה האחרונה, אם היה קשה לנכים, עשתה את המצב עוד יותר קשה ובלתי נסבל.

יעקב מרגי: תודה רבה, אני מקווה שלפחות בזה נצליח להועיל.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.