ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 47, 2003-11-03 10:30

קולט אביטל: אני מתכבדת לפתח הישיבה המיוחדת של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

קולט אביטל: לא קורה הרבה שאנחנו מתכנסים ומגיע חבר-הכנסת טל ואני מאוד שמחה על כך.

דוד טל: עם כל הכבוד שאני רוחש לגברתי, הפעם הגעתי לכבודו של דניאל בן-סימון.

קולט אביטל: אנחנו בדרך כלל מתכנסים פה סביב הרבה בעיות - רובן ככולן, גברתי המנכ"לית, בנושא הקליטה.

קולט אביטל: אמש חזרתי מסיור מאלף מארגנטינה, שאשמח למסור גם לך רשמים עליו.

קולט אביטל: אני חושב שהיום, מכיוון שמקורות העלייה הולכים ונסגרים, לפחות לחלק מהזמן, אנחנו צריכים להיות הרבה יותר מעוניינים במה שקורה בתחום הקליטה בארץ.

קולט אביטל: חלק מהעולים מארגנטינה שהיו פה חזרו לשם, לא בגלל שהתנאים לא סבירים אלא בגלל הרבה טעויות אנוש, בעיקר של פקידים במשרד הפנים, בביטוח הלאומי.

קולט אביטל: צריך אולי להפיק לקחים לטוב ולרע.

קולט אביטל: מה שקורה בארגנטינה, מכיוון שיש מעט מאוד עולים פוטנציאליים - מבין 38 אלף יהודים עניים מצאו את אלה שכן מוכנים לעלות לישראל, מעבירים אותם שם הכשרה מקצועית בפחחות, במכונאות, בקצבות, בחדרנות, בכל מיני מקצועות.

קולט אביטל: הביאו מהארץ את יו"ר איגוד המוסכים, את ישרוטל, כדי שמאותו הרגע שהם גמרו את ההכשרה המקצועית ולמדו את השפה העברית, הם יגיעו לארץ כשכבר מחכה להם עבודה.

קולט אביטל: נראה לי שזה מודל חשוב לא רק לעולים אלא גם לתושבים בדימונה למשל.

קולט אביטל: אבל היום אנחנו מתכנסים כדי לברך ולהודות לדניאל בן-סימון על הרגישות שלו ועל התרומה שלו בנושא העלייה.

קולט אביטל: הגוינט העניק לו על כך פרס, ולכן אנחנו עושים זאת יחד.

קולט אביטל: את דניאל אני מכירה הרבה מאוד שנים בתחומים שונים, יצא לנו להיפגש לראשונה באמצעות אייס"ק בניו-יורק.

קולט אביטל: אני עוקבת, כמו הרבה אנשים אחרים, אחרי כל מאמר שהוא כותב בתחומים החברתיים, ואני רוצה להגיד שהתברכנו פעמיים – הרי יש קשר בין הנושאים – גם בטיפול שלו בכל הנושאים החברתיים שצריכים לעניין אותנו היום וגם בטיפול בנושא העלייה.

קולט אביטל: בוועדה הזאת הנושאים הללו מתחברים, כי כל אותן הבעיות שבהן אנחנו מטפלים הן בעיות חברתיות של העולים החדשים, שבהיותם עולים הבעיות רק מחריפות ונהיות יותר קשות ויותר מסובכות לפתרון.

קולט אביטל: בשם כל חבריי לוועדה אני רוצה לברך אותך, להודות ליורי שטרן על המחשבה.

קולט אביטל: הרעיון לעשות את הישיבה הזאת בא ממנו, ואנחנו עושים את זה במשותף.

קולט אביטל: אולי אעביר לו את רשות הדיבור לפני שאבקש מהנשיאות המכובדת להגיד כמה מילים.

יורי שטרן: תודה.

יורי שטרן: כשראיתי בביטאון של הג'וינט את הכתבה הקצרה על כך שנתתם פרס לדניאל, פניתי לקולט והיא מיד קיבלה את ההצעה לקיים ישיבה חגיגית, קצת לא מן המניין, בנושא הזה.

יורי שטרן: מעבר לזה שאני שייך לאותו ציבור גדול שקורא את המאמרים שלך - כי הם תמיד מאוד מעניינים, יש בהם עומק וגם הפירוט המבוקש בכתבות כאלה לגבי הנושאים שאתה סוקר אותם, והשפה היפה; בקיצור, אלה מהדברים שמשתדלים לקרוא - הפרס הזה הוא פרס מיוחד.

יורי שטרן: העבודה שעשיתי היא, לצערי, גם חריגה.

יורי שטרן: העיתונאי הישראלי הממוצע אם הוא מקבל את תחום העלייה והקליטה בעיתון, הוא רואה את זה בתור עונש.

יורי שטרן: אם הוא צריך לכתוב משהו על התפוצות, זה באמת בתנאי ששולחים אותו לתפוצות היותר מפוארות - לא לאזרבייג'ן אלא ארצות הברית; על הקהילה האמריקאית יש הרבה מתנדבים לכתוב.

יורי שטרן: על הקהילות היותר נידחות - להיכנס לפרטי פרטים, לשמוע את המצוקות ואת הגאוות שלהם, קצת להבין מעבר לשגרה ולקלישאות, זה כבר מבקש מאמץ והתייחסות שונים.

יורי שטרן: כדאי לנו, לחברי הכנסת שמסורים לנושא הזה, לטפח את אותם הבודדים שעושים את זה ולחזק את המגמה הזאת.

יורי שטרן: אני חושב שמה יכול להיות טבעי יותר לעיתונאי יהודי ישראלי להתעניין במה שקורה בתפוצות ישראל, אבל בגלל שזה לא קורה הרבה, אני חושב שההצטיינות שדניאל הראה לנו בתחום הזה והג'וינט שנותן לזה פרס - את שתי היוזמות האלה הייתי מברך ומחזק וחושב ביחד, איך לתת לזה שדרוג ציבורי ותקשורתי ואיך לתת לפרס הזה יותר מעמד ויותר יוקרה, ובכלל לקדם את המגמות האלה וההתעניינות הזאת בתקשורת הרוסית.

יורי שטרן: דניאל, זה לא במקרה שהיית אצל היהודים ההרריים, כי הם והבוכרים קיבלו לפני 300 שנה, כאשר הקהילות שלהם היו במצב ירוד וכמעט הפסיקו ללמוד וידעו למלמל בלי לדעת מה התפילות אומרות, בא רב ממרוקו, שאני לא זוכר כרגע מה שמו, וחידש את שתי הקהילות.

יורי שטרן: הוא היה עשר שנים בקווקז ועשר שנים בבוכרה, ואני חושב שהוא נפטר בבוכרה.

יורי שטרן: הוא לימד אותם את המנהג הספרדי המרוקאי, שהשתרבבה בו גם קצת מהמסורת המקומית, אבל הבוכרים ששפתם היא פרסית שונים מיהודי פרס בתפילות ובמנהגים היהודיים כי בקטע הזה הם מרוקאים.

קולט אביטל: אתה יודע שחלק מהם הגיעו לארץ עם דרכונים פרסיים.

יורי שטרן: כי אז היה גבול פרוץ, גם אפגניסטן היתה בדרך.

יורי שטרן: אבל הביקור שלך שם, דניאל, הוא במובן מסוים גם אחרי השורשים שלך.

יורי שטרן: אני מברך את דניאל ואת הג'וינט.

יורי שטרן: ברכה גם ליושבת ראש הוועדה על כך שקיימת את הישיבה הזאת.

יורי שטרן: אנחנו צריכים לחשוב, יחד עם משרד הקליטה, איך לתת יותר במה, יותר מעמד, יותר יוקרה, לכל מי שעושה בתחום הזה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: ארנון מנטבר, בבקשה.

ארנון מנטבר: תודה רבה, כבוד היושב ראש.

ארנון מנטבר: אנחנו באמת שמחים להיות כאן.

ארנון מנטבר: אנחנו ציינו את האירוע הזה במפגש גדול של עובדי הג'וינט.

ארנון מנטבר: אני רוצה לומר מילה על הפרס.

ארנון מנטבר: אנחנו מעניקים הפרס הזה לזכר בוריס מולר שהיה מנהל ה-JTA - Jewish Telegraph Agency - והשקיע את חייו בתקשורת היהודית, ובכל המצוקות של היהודים בעולם מאז מלחמת העולם השנייה ואחר כך.

ארנון מנטבר: אנחנו מציינים בפרס הזה גם את זכרו וגם רוצים להעלות על נס את הנושא, שכפי שציין חבר הכנסת יורי שטרן לא זוכה לתהודה, של יחסי ישראל-תפוצות.

ארנון מנטבר: אנחנו עוסקים בעניין הזה שנים רבות, ואנחנו יודעים שזה נושא זניח ולדעתי רחוק מהמרכזיות שהוא ראוי לה ביחסי ישראל-תפוצות.

ארנון מנטבר: אני רוצה לומר לכם שעיתונאים כמו מיכה אודנהיימר, אליהו סלפטר, שרה פרנקל, גדעון רמז ויאיר שלג קיבלו את הפרס.

ארנון מנטבר: אולי אגיד בסוף מילה על הפרס והעתיד שלו, יש לי איזושהי מחשבה, ואם יושבת ראש הוועדה תסכים אולי נעשה תפנית בעניין.

יורי שטרן: אולי נקיים את טקס הענקת הפרס בכנסת.

ארנון מנטבר: זאת אולי המחשבה שלי.

ארנון מנטבר: אנחנו מתלבטים איך לקיים את עניין הפרס, ויכול להיות שהמקום הראוי לעשות את זה הוא עם הוועדה בראשותך, קולט אביטל, במקום קצת יותר גדול, באודיטוריום, שנוכל להביא יותר אנשים שעוסקים בעניין.

ארנון מנטבר: פעם בשנה נחלק את הפרס במשותף כדי להעלות את הנושא הזה על סדר היום.

ארנון מנטבר: השנה התברכנו בכך שדני בן-סימון קיבל הפרס כי הוא שילוב גם של הכשרון העיתונאי שלו - זה לא סתם שהמנהל שלך במרוקו אמר שתהיה סופר, הוא לא טעה בעניין הזה, כנראה שיש מורים שיכולים להבחין מה קורה לתלמידים שלהם - וגם השליחות העיתונאית שלו.

ארנון מנטבר: הייתי אומר עוד דבר שהוא ייחודי לדני - כאחד שעוסק בעלייה, קליטה והגירה, החוויה של מעבר מארץ לארץ היא חוויה מאוד מרגשת.

ארנון מנטבר: מי שאין לו את התחושה לעניין, לדעתי לא יכול לעסוק בזה.

ארנון מנטבר: תמיד כשבדקתי מי רוצה לעבוד בנושא, חיפשתי אנשים שאוהבים עולים.

ארנון מנטבר: אם אתה לא אוהב עולים, אין לך מה לעשות בתחום הזה.

ארנון מנטבר: אני חושב שאם קוראים את הכתוב של דני, רואים שהוא מאוד-מאוד רגיש לצד האנושי של העניין, אני חושב שזה הדבר המאפיין והחשוב.

ארנון מנטבר: על זה אני גם מודה לך וגם מברך אותך.

ארנון מנטבר: אני מברך גם את הכנסת על היוזמה, תודה רבה ליושבת ראש.

ארנון מנטבר: אני באמת מציע שנשוחח ונחליט איך מעניקים את הפרס בשנים הבאות.

דוד טל: אני רוצה לברך את ידידי שמושך בעט בצורה כל כך יפה וכל כך נפלאה.

דוד טל: המצרך של רגישות חברתית חסר לנו היום מאוד-מאוד-מאוד, מה גם שהתמקדת בעניינים שהם עוד יותר קשים - בנושא הקליטה.

דוד טל: אני חושב שבעצם הכתיבה שלך תרמת תרומה סגולית לכל נושא הקליטה במדינת ישראל.

דוד טל: על כך תבורך מפי עליון.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: מנכ"לית משרד הקליטה, בבקשה.

מירלה גל: קודם כל, אני שמחה להיות כאן בוועדה בנסיבות משמחות ולא בתור מטרה לחיצים.

יורי שטרן: אל תתחילי איתנו.

יורי שטרן: ..

קולט אביטל: מירלה, זה לא אישי.

מירלה גל: אני מניחה שיושבים כאן אנשים שישבו על הכיסאות האלה בעבר ומכירים את התחושה.

מירלה גל: עם זאת, גברתי היושבת ראש, אני חייבת להתייחס בשתי מילים למה שאמרת בתחילת דברייך לגבי נסיעתך לארגנטינה.

מירלה גל: אכן אני רוצה לציין את כמעט מתפרצת לדלת פתוחה, כי במשרד הקליטה זיהינו שהיתה בעיה מסוימת בקליטת העולים מארגנטינה בשנתיים-שלוש האחרונות, הקמנו ועדה ואנחנו מפיקים לקחים, ואני מקווה שהלקחים שיופקו יקלו עלינו בקליטת האנשים שמגיעים ארצה היום או שאלה שהגיעו בזמן האחרון.

מירלה גל: גם לגבי אותם פתרונות שציינת, במסגרת תוכניות עידוד העלייה שלנו, אחד הדברים שאנחנו מדברים עליהם הוא כמה שיותר הכנה בארץ המוצא של העולה, כך שכאשר הוא יגיע לארץ באמת המינימום שבמינימום יידרש ממנו על מנת להיכנס למהלך חיים תקין, לעבודה מסודרת ולכל מה שצריך.

מירלה גל: אבל זאת הערה במאמר מוסגר, אני רוצה יותר להתייחס לנושא של הפרס.

מירלה גל: עיתונות בכלל בחברה דמוקרטית יש לה תפקיד מכריע.

מירלה גל: לעתים, לא רק בוועדה הזאת אלא גם במקומות אחרים, בטלוויזיה, בעיתונות, לא אחת אנחנו נתונים לביקורת של עיתונאים.

מירלה גל: על אף העובדה שזה לא תמיד נעים, אני חושבת שזה דבר חשוב ממדרגה ראשונה.

דוד טל: נשמת אפה של הדמוקרטיה.

מירלה גל: אכן כן.

מירלה גל: על אף שגם אנחנו משמשים מטרה, לא תמיד בצדק, אני חושבת שחשוב להמשיך בכך כי בלעדי העיתונות אני לא יודעת איפה היינו היום.

מירלה גל: אני מברכת את כל העיתונאים האמיצים שעושים מלאכתם נאמנה, אני גם מברכת את דני באופן אישי על סדרת הכתבות שנוגעת יותר ליהדות התפוצות, משום שכמערכת שמחפשת בכל דרך איך למשוך את קהל היעד הזה ארצה, גם מתוך הכתבות האלה יש לנו הרבה מאוד מה ללמוד.

מירלה גל: אני מודה, מעריכה ומברכת.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: חבר הכנסת ברונפמן, בבקשה.

יורי שטרן: אני מתנצל, אני צריך ללכת לוועדה שלי.

יורי שטרן: כיושב ראש ועדת הפנים, אני חייב ללכת.

קולט אביטל: תחכה רגע, ניתן לך יין ונרים כוסית לחיים.

קולט אביטל: (מרימים כוסית לחיים)

רומן ברונפמן: קודם כל, אני רוצה לברך את הג'וינט על עצם קיום הפרס, על הבחירה של כל השנים וגם של השנה הזאת.

רומן ברונפמן: כמי שמכיר את דניאל, אני מעריך את העבודה שלו בתחום קליטת העלייה, התפוצות, השורשים היהודיים, אבל אני מעריך לא פחות את הכתיבה שלו בנושאים נוספים.

רומן ברונפמן: אני חושב שמה שמאפיין אותו זה רגישות חברתית.

רומן ברונפמן: זה דבר שלצערנו אתה לא נפגש בו הרבה, לא בפוליטיקה ולא בתקשורת, זה מוצר שהולך ונהיה נדיר משנה לשנה.

רומן ברונפמן: אני רק מתפלל שתשמור על התכונה האת ותמשיך לכתוב עם אותה תחושה של התפעלות בראשית כפי שאתה כותב תמיד.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: מר אפרים לפיד, בבקשה.

אפרים לפיד: אני חושב שצריך להזכיר שהסיקור התקשורתי לנושאי העם היהודי, התפוצות, החינוך היהודי והעלייה, למרות המרכזיות של הנושא הזה בארץ, הוא מאוד משני.

אפרים לפיד: גם הדוגמאות שארנון מנטבר הזכיר, של הכתבים שזכו בפרס בעבר - יאיר שלג, שרה פרנקל ואחרים - קהילת הכתבים הללו היא מצומצמת, וגם מעמדם של הכתבים בתוך התקשורת לא מקבל את העוצמה הדרושה.

אפרים לפיד: צריך בהחלט לשבח את עיתון הארץ, שדניאל בן-סימון הוא נציגו כאן, שמטפל בנושאים האלה מתוך ראייה מקצועית ארוכת שנים, וגם לשבח שהפעם נבחר דניאל, שלא רק עוסק בנושאים האלה אלא באמת הוא כתב חצי פובליציסט, חצי סופר, וזה באמת ראוי לטיפוח.

אפרים לפיד: לבסוף אני רוצה להזכיר את חנה זמר זכרונה לברכה, שעמדה בראש ועדת השופטים הרבה שנים, ולשבת גם את הג'וינט שבראייה ציבורית-ישראל יודע להעריך את הנושא, ובמשך שנים מעניק את הפרס הזה.

אפרים לפיד: בעיניי הג'וינט מעניק הפרס בשם כל קהילת הארגונים שעוקבים אחר נושא הנושא היהודי והעלייה.

קולט אביטל: הסוכנות תופסת טרמפ.

קולט אביטל: ..

אפרים לפיד: זה המעשה הראשון שרציתי לעשות.

אפרים לפיד: הייתי גם בעבר חבר צוות השופטים, ואני חושב שקנאת סופרים תרבה חוכמה.

קולט אביטל: מי שלא יודע, אפרים לפיד היה גם דובר צה"ל.

אפרים לפיד: אני חושב שזאת הזדמנות גם לברך אותך, קולט, ואת הכנסת שמוצאים לנכון להוקיר את הסיקור התקשורתית המיוחד, שצריך לטפח אותו, בתחום הזה.

אפרים לפיד: כשאמרתי ארגונים, מובן שצריך להזכיר גם את משרד הקליטה.

אפרים לפיד: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: דני, בבקשה.

12966: אני עוסק בפריפריה, לא רק גיאוגרפית, אלא חברתית, פסיכולוגית, פוליטית, אנשי שוליים וקצת יהודים, מתוך בחירה אישית כי אני חושב שיש באמת גן של מהגר.

12966: מי שלא עבר את החוויה הזאת ואת המצוקה שיש בתוכה, מתקשה להבין.

12966: אני לא משתחרר מהשנה-שנתיים הראשונות שלי בארץ, מגיל 16 לבד בלי שפה, זה חרוט בתוכי.

12966: כשאני הולך לאופקים או לאזרבייג'ן, זה לבוא למחוז ילדותי.

12966: זה בתוכי.

12966: כשאמרתי לעיתון שאני רוצה, אמרו לי: בשביל מה לך?

12966: כמו שצוין פה, יהודים שייכים לקטגוריה שולית בעיתונות בכלל, כמו בכנסת - יש ועדות חשובות, וועדת הקליטה איננה שייכת להן.

12966: לצערי כל זמן שהסדר הזה קיים, משהו פגום.

12966: גם בעיתונות זה אותו שיקול - קודם מדיני-ביטחוני, אחר כך חברתי.

12966: בשבילי ללכת למקומות האלה זה לחזור לעצמי, כי זה באמת גן של רגישות חברתית שנולדת מתוך מצוקה.

12966: העניין הזה נולד אחרי האינתיפאדה, זה הזכיר לי את ששת הימים כשהייתי במרוקו - החרדות האיומות האלה מה יקרה ליהודים.

12966: היתה לי אותה תחושה - מה עובר על היהודים בתקופת האינתיפאדה.

12966: העיתון קיבל את הרעיון, קצת בהיסוס, כי הסיפור הוא שלנו, תמיד אנחנו רואים רק את עצמנו.

12966: הגעתי לצרפת כתחנה ראשונה וראיתי את הטלטלה המדהימה שישראל עומדת במרכזה, היא חידדה זהויות, היא חידדה רגשות לכאן ולכאן.

12966: מי שרצה להיות יהודי, קיבל מנת יתר של יהדות; מי שרצה לברוח, ברח עוד יותר.

12966: אנחנו במרכז ההוויה שלהם, והתרשמתי שאנחנו לא תמיד מבינים אותם ולא רוצים להביא את דברם.

12966: הנסיעה הבודדת הזאת לצרפת התפתחה ל-15 נסיעות, נדמה לי.

12966: גיליתי עולם מופלא שאני מזדהה איתו, כישראלי שעבר חוויה ישראלית של עולה אבל נשאר בו הגרעין של הילד הפגום הזה שמגיעה לחברה חדשה עם חליפה שלושה חלקים ואומרים לו "זה תחפושת?".

12966: כך הגעתי לפנימייה דתית, הורידו לי את החליפות ונתנו לי נעלי עבודה גבוהות - זו בושה.

12966: חוץ מלשנות השם, את הכל הייתי צריך לעשות מחדש ואני לא יכול להשתחרר מזה.

12966: נדמה לי שיש יתרון לעולה לכתוב על הדברים האלה כי זה טבוע בך, אתה עברת את מיטת סדום הזאת.

12966: לא יעזור כלום, מי שלא עבר את זה לא יכול להבין את רגעי המצוקה שקשה לתאר אותם, של הבדידות הזאת בתוך עולם חדש.

12966: לכן אני פה, ובעיתון זה היה טבעי שרק אני אכתוב על זה, ורק אני אלך לאופקים כי זה אפקט מראה.

12966: אני פוגש את ההוא בשדרות שמוכר קופסאות סרדינים וקוראים לו בן-סימון והוא עלה כמעט באותה שנה כמוני, הוא מוכר סרדינים ואני כותב בעיתון הארץ.

12966: ואני אומר: אלוהים אדירים, יכולנו להתהפך.

12966: אני כל הזמן בחרדה מה גורם לעולים האלה לעלות או להתרסק, ולכן אני בא לפה לספר את הסיפור שלהם.

12966: מאוד נהניתי שקיבלתי גם פרס וגם כסף.

קולט אביטל: סרדינים אתה כבר לא תמכור.

12966: זה נורא מבהיל כי את אף פעם לא יודעת אם את עומדת על קרקע בטוחה או שאת עלולה לגמור כמוהו.

12966: כי זה אותו שם, אותה שנת עלייה, הוא מרוויח 10 אגורות על כל קופסה ואני מרוויח קצת יותר.

12966: זו הדילמה שבתוכי, היא תמיד אתי, ולכן אני תמיד לצד החלש.

12966: זאת הסיבה שאני עוסק תמיד רק בחלשים, כי אני מרגיש כאילו אני הדובר שלהם.

12966: תודה רבה.

קולט אביטל: הדברים שאמרת מאוד מרגשים.

קולט אביטל: כדי לתת אילוסטרציה למה שאמרת, אני רוצה לספר שלפני כמה ימים יצאתי מתחנת מטרו לפני כמה ימים בסן-פאולו, וליד התחנה עומד שולחן קטן שלידו בו עומדים אנשים - תשמעו ממה מתפרנסים אנשים בארץ ענייה - קונים כרטיסי מטרו ומוכרים.

קולט אביטל: אם יש לך כרטיס מטרו מיותר ואתה רוצה להיפטר ממנו, הוא קונה אותו ממך במחיר מופחת ומוכר אותו במחיר המלא שלו.

קולט אביטל: כמובן שאלה היו יהודים, ואני הייתי בשוק.

קולט אביטל: כדאי שנבין שהמצוקות האלה שאתה מדבר עליהן, כמו האיש שמוכר את קופסת הסרדינים, קיימים היום במדינות כמו ארגנטינה וברזיל.

קולט אביטל: באמת צריך לתת את הדעת למצוקות האלה.

קולט אביטל: דבר שני, הזדהיתי אתך, גם אני הגעתי עם חצאית מעומלנת, שיער בלונדיני ארוך ונעלי סירה, ואני לא רוצה להגיד מה עשו לי בבית הספר כאן כי זה לא לפרוטוקול.

קולט אביטל: התחילו לקרוא לי "קולט צרפתייה", ואת היתר אתם כבר תבינו.

קולט אביטל: גם אני לא ידעתי מילה אחת עברית כי החוויה היא לא פשוטה.

קולט אביטל: לכן כל מי שמגלה רגישות ומנסה להסתכל סביבו ולעזור לחברה מסביב, ולו במעט, יבורך.

קולט אביטל: שוב, המון ברכות, המון תודה.

קולט אביטל: תודה לכולכם.