ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 251, 2005-06-29 09:30

קולט אביטל: יש גם משברים כתוצאה מהעלייה.

רשף חן: וזה בדיוק מביא לעניין של העלייה.

רשף חן: לפעמים נטפלים לעניין הזה של הנה, העלייה יש בה הרבה מקרי רצח, סימן שזו עליה לא טובה.

רשף חן: לא, זה קשקוש.

רשף חן: זה קורה בכל העליות, בכל המקומות, בכל העולם, כי מה שמאפיין עלייה זה קשיים אדירים בקליטה, מצב של אין אונים נוראי מול החברה החדשה שאתה מנסה להיכנס אליה.

רשף חן: האין אונים הזה יוצר תסכול נוראי אצל שני בני הזוג, ביחס לילדים, ביחס אחד לשני, הערכה עצמית מאוד נמוכה, מצב של לחץ רב מאוד.

רשף חן: הלחץ הזה לבד הוא לא מספיק, אבל כאשר הלחץ הזה מתחבר יחד עם העדר חסמים חינוכיים, תרבותיים, שאומרים זה, התסכול הזה, אסור לך, אתה לא יכול בשום פנים ואופן לפרוק אותו בצורה של אלימות, אז אנחנו מגיעים לתופעות של האלימות.

רשף חן: והמסקנה מזה בעיני שהנושא העונשי הוא נושא חשוב, הוא קריטי, כאמירה חברתית שאומרת זה אסור.

רשף חן: אבל לחשוב שמשם תיפתר הבעיה זו טעות גדולה מאוד.

רשף חן: היא לא תיפתר משם.

רשף חן: כי האמת שכשמישהו קופצים לו הפיוזים הוא לא רואה איזה עונש הוא כן יקבל או איזה עונש הוא לא יקבל.

רשף חן: מה שאנחנו חייבים לעבוד עליו זה לנסות לצמצם ולטפל במשפחות האלה לפני שזה קורה, למצוא את הפתרונות לאיך התסכולים האלה לא יווצרו.

רשף חן: והדבר השני זה לחנך לכך שהאלימות בתוך המשפחה היא לא אופציה.

רשף חן: היא פשוט לא אופציה לגיטימית.

רשף חן: והבעיה אצלנו בחברה זה שמערכת החינוך שלנו לא מתפקדת בכלל והיא בטח לא מתפקדת בזה, ובגלל שאנחנו חברה שמקדשת את הרבגוניות אז לחלק מהחברות בתוכנו אנחנו בכלל לא מעיזים להגיד את מה שחייבים להגיד פה, כי זה לא פוליטיקלי-קורקט להגיד שזה לא בא בחשבון שתרים יד על אשתך.

רשף חן: בחלק מהחברות ככה זה, מה זאת אומרת, מי אתה שתגיד לי שזה לא בסדר.

רשף חן: ושירותי הרווחה שלנו הם לא מצליחים לתפקד.

רשף חן: תכל'ס הם פשוט לא מתפקדים.

רשף חן: והם מתפקדים במקרים שזה כבר ברמה שמאוחר מידי.

רשף חן: וזה המחיר שאנחנו משלמים על העניין הזה.

רשף חן: וזו בעיה גדולה מאוד, והפתרון בעיני זה בראש ובראשונה להזרים משאבים לשירותי הרווחה, שיזהו את הבעיות ואיפה שיזהו את הבעיות לתת להם את הכלים להוריד את האש בתוך המשפחה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: המנכ"לית של המשרד לקליטת עלייה לא יכלה לבוא.

קולט אביטל: אבל היא שלחה לנו חומר, ואני מבקשת מנציגת משרד הקליטה אולי להציג את הדברים.

שרה כהן: אני ארצה להתייחס בצורה שהיא קצת יותר כוללת.

קולט אביטל: מונח לפניי, זה מאוד מעניין, הישיבה הקודמת שלנו היתה בשנים עשר ביולי.

קולט אביטל: כמעט שנה.

קולט אביטל: ויש לי מכתב מהשרה ציפי לבני שחתום על ידי שתי יושבות ראש, מהארבע עשרה ביולי, שקורה להפיק חומר הסברה למניעה וטיפול באלימות במשפחה בשפה האמהרית, ולדאוג להפצתו, גם ברדיו באמהרית, ולהקצות תקציב לפרסום שבועי של מספרי חרום למניעת אלימות בשפה הרוסית והאמהרית כדי להגביר את המודעות.

קולט אביטל: אני מבקשת גם את התייחסותך לבקשות האלה.

שרה כהן: מה שהבאתי פה בעצם על השולחן ומונח גם לפנייך זה חלק מבין החומרים שהוצעו, שהופקו על ידי המשרד במסגרת האגף למידע ופרסום, ושכוללים מגוון של חומרים שמכוונים לאוכלוסיה של העולים.

שרה כהן: במה שקשור לחומרים שמכוונים לאוכלוסיה יוצאת אתיופיה הופקו סימניות, שכוללות, הם הופקו בשיתוף עם הרשות לקידום מעמד האישה והסימניות הללו מופיעות בשפות שונות, יש לי כאן גם עותק בשפה האמהרית וגם ברוסית.

שרה כהן: הם כוללים פה את כל מספרי הטלפונים שהם רלוונטיים לפנייה לאוכלוסיות שונות, ולגבי האוכלוסייה יוצאת אתיופיה כולל המספרים שבהם נמצאים אנשי מקצוע דוברי שפה שמאיישים את הקו.

שרה כהן: ויש במסגרת קו החירום הארצי, שהמשרד שלנו גם תומך בהפעלה שלו, יש שם גם איוש באמצעות השפה האמהרית וגם באמצעות השפה הרוסית.

שרה כהן: קו חדש שהוקם בשפה האמהרית ובמרכז לסיוע לנשים דתיות שהוא גם מאוייש על ידי מתנדבות שהן דוברות אמהרית.

שרה כהן: מבחינת בעצם הפצת המידע, זאת אומרת באמצעות אמצעים נגישים מן הסוג הזה כן נעשתה פעולה לגבי יוצאי אתיופיה, כולל באמצעים שונים, שהם לא רק ברדיו אבל בעיקר באמצעים שהמשרד מפרסם באמצעותם מידע.

שרה כהן: ואני אסביר.

שרה כהן: המשרד מפעיל קו מידע טלפוני במשך עשרים וארבע שעות ביממה, שמספרו 039733333.

שרה כהן: הקו הזה הוא קו שנותן מענה באופן שוטף בכל השפות, כולל גם השפה האמהרית.

שרה כהן: לעובדי המשרד שמאיישים את הקו יש את כל המידע לגבי כל המרכזים שקיימים, כולל אפשרות גם ליצור קישור לאותם מרכזים.

שרה כהן: המרכז הזה מבחינתנו הוא מרכז שמפורסם כל העת על ידי המשרד.

שרה כהן: המגמה שלנו זה שהעולה יכיר מספר אחד שאליו הוא יוכל, שהמספר יוכל לקפוץ לו ממש בעת גם צרה או בתחושה באמת שמי שנמצא שם הוא זה שבעצם יוכל לתת לו את המענה ברגע שהוא רוצה לקבל מידע גם בשפתו.

שרה כהן: כולל גם, והעובדים שלנו שם יעשו את כל החיבורים שקשורים למרכזים למניעת אלימות במשפחה ולקוים השונים שפועלים בשפות השונות.

שרה כהן: זה הערוץ המרכזי של הפרסום שנעשה באמצעות המרכז, האגף למידע ופרסום אצלנו.

קולט אביטל: אם אני עולה חדשה מאתיופיה, איך אני יודעת שיש כזה קו, איך זה מגיע אלי, מי מספר לי על זה.

קולט אביטל: גם לפעמים יש לי בעיה כי אני לא כל כך יודעת לקרוא.

שרה כהן: אני אגיד לך קולט, את מתייחסת בעיקר כרגע לפן שהוא הפן ההסברתי, ואני משתדלת לענות כאן כמיטב יכולתי לגבי הפן הזה.

שרה כהן: אני חושבת שזה לא הפן היחיד, הוא שלטעמי הוא מתלווה למערך מאוד מובנה, מאוד שיטתי, מאוד שצריך להתקיים לאורך זמן, והנושא של ההסברה הוא לא חלופה לעבודה קשה בהקמה ופיתוח של מענים.

שרה כהן: אני מתייחסת מתוך המקום המקצועי שלי במשרד לנושא של ההסברה ולנושא של העברת המידע כמה שמשלים תהליכי עבודה שאני מקיימת אותם באמצעות מגוון מאוד גדול של שירותים.

שרה כהן: ולכן מה שנעשה פה באמצעות האגף למידע ופרסום מבחינתי כרגע משלים את ההליכים שנעשים באמצעותנו, ואני כן רוצה להתעכב עליהם,

קולט אביטל: למרות שאת מנסה לנהל את הדיון או להסיט את הדיון, בואי נדבר על זה בצורה שיטתית.

קולט אביטל: פשוט תתני לי מענה, רק אחד משפט, מה אנחנו עושים, זו דילמה, באות נשים, איך אנחנו מגיעים אליהם.

שרה כהן: יש בשדה התעופה הוא מקבל מדבקה שהוא יכול לשים אותה על המקרר, שהיא בשפות שונות, ומבחינתנו במדבקה הזאת יש את מספר הטלפון של הקו שלנו, של משרד הקליטה.

שרה כהן: זה קו שמבחינתנו הוא קו שמתעל את ההפניות לכל הגורמים שקיימים.

שרה כהן: זאת אומרת אנחנו חושבים שזה נכון וזאת ראייה מקצועית שלנו כמשרד שזה יהיה קו אחד, שהמשרד אחראי עליו, שהוא כל הזמן מכשיר אותו וכל הזמן מעביר לו מידע, שזה קו שיוכל לתעל את הפניות של כל העולים לכל אותם תחומים ונושאים שהם רלוונטיים.

שרה כהן: הקו הזה מבחינתנו הוא קו שיכול ליצור את החיבור ואת הקישור,

קולט אביטל: לא זו היתה השאלה.

קולט אביטל: כל מה שניסיתי להבין ממך, ואני לא מנסה להתקיף פה אף אחד, אבל תעני לי בטובך, אם את אומרת לי שהתשובה היא שכל אחת מהנשים האתיופיות שמגיעה לארץ מקבלת מדבקה כזו, אז אני אבין שזה האמצעי.

קולט אביטל: כל מה שאני מנסה להבין, הרי בסך הכל גם אם אתם מפעילים גם קו וגם אם הוא הקו הנפלא ביותר בעולם אם אני לא יודעת שקיים קו כזה אז הוא לא מועיל לי.

קולט אביטל: ולכן אני ניסיתי באופן שיטתי להבין אם אישה שמגיעה מחר לארץ, ותודה לאל כל חודש מגיעים שלוש מאות עולים, אז יש להניח שחצי מהם נשים, אם אנחנו שקטים, אנחנו יודעים קודם כל שאת הצד הזה כיסינו, שהיא יודעת שיכולה להיות בעיה, ויש לה כתובת.

קולט אביטל: זה כל מה שניסיתי לברר.

קולט אביטל: זה שאחר כך יש טיפול משולב, קשה, ונשמע את המשטרה ואת כל יתר הגורמים, ודאי שברור לכולנו.

קולט אביטל: בואי נתקדם.

קולט אביטל: אני יכולה להיות בטוחה שכל אדם שמגיע לארץ מודע, יודע, מקבל את המידע הזה, שאנחנו אחר כך הולכים למרכזי קליטה ואומרים להם?

שרה כהן: כן.

תמר אברמוביץ: יש לנו פעילות, אנחנו מחוברים גם לרדיו בשפה הרוסית וגם לרדיו בשפה האמהרית.

תמר אברמוביץ: אנחנו גם תקופתית מעלים את הנושא הזה של קו המידע שלנו שהוא נותן מענה בכל השפות.

תמר אברמוביץ: בכל פרסום של המשרד מופיע קו המידע הזה והנושא הזה הוא בשיתוף הפעולה המלא של אמצעי התקשורת בשפות האלה.

שרה כהן: מה שאני רוצה להמשיך זה כן לתאר כרגע מהלך מאוד רחב ומשמעותי שנעשה באמצעות המשרד, יחד עם שותפים נוספים בהובלה משותפת של המשרד עם משרד הרווחה.

שרה כהן: השלב הראשון הוא קיום של פורום חשיבה מתמיד שכולל את כל הנציגים של כל הגורמים הרלוונטיים, גם במשרדי הממשלה וגם נציגי הלקוחות עצמם, נציגי ארגונים שונים, שבעצם הנושא של הפורום הזה זה למידה בנושא של אלימות, מאפייני התופעה של האלימות במשפחה בקרב אוכלוסיות עולות ולמידה של תהליכים ותכניות שנעשו במקומות שונים.

שרה כהן: מה שאנחנו ראינו שבמקומות שונים וביישובים שונים פותחו מודלים שונים, שהם בעיקר היו יישוביים, שבחלקם בהחלט ניתן ללמוד הרבה מאוד מתוך אותם מודלים ולזהות את אותם רכיבים שהם הרלוונטיים להתמודדות רגישת תרבות, וכן ליצור תהליכים שהם יותר רחבים והעתקה של מודלים.

שרה כהן: אנחנו למדנו על דגמים שקשורים לעבודה עם יוצאי אתיופיה, עם יוצאי חבר העמים, עם יוצאי בוכרה, וכל הדברים הללו הם מבחינתנו חלק מתוך גוף ידע שאנחנו הולכים ומרחיבים, וגם נביא לתיעוד שלו.

שרה כהן: המהלך השני שהוא כרגע מלווה בהשקעה תקציבית מאוד משמעותית מהמשרד, שכבר הועברה, וזה פיתוח שנמצא כרגע ממש בשלבים מתקדמים, של דגם עבודה, מודל עבודה רגיש תרבות, שנעשה בשיתוף המרכזים למניעת אלימות במשפחה.

שרה כהן: המשרד הקצה מליון מאתיים אלף שקל מהתקציבים של השירות שלי, לצורך הכנסה של עובדים סוציאליים דוברי שפות שונות, במסגרת מספר מרכזים למניעת אלימות במשפחה.

שרה כהן: המרכזים, שני מרכזים יהיו מרכזים שהם איזוריים, האחד מהם יהיה באיזור חיפה מהצפון.

שרה כהן: המצב הוא כזה שבכל המקומות הוקמו צוותי ההיגוי שמלווים, וחיפה כבר התמנתה מי שמרכזת את המרכז הזה שזאת גברת מרינה פילוטובסקי, שהיתה בזמנו, שריכזה את הקו הארצי למניעת אלימות במשפחה והיום היא מרכזת את הפרוייקט הזה.

שרה כהן: נבנתה תכנית עבודה שהיא איזורית של מודל שהוא נייד וכרגע מרואיינים אנשי המקצוע.

שרה כהן: בכל המקומות באיזור באר שבע והדרום נעשה אותו תהליך.

שרה כהן: הכוונה היא להנגיש את השירותים גם באמצעות עובדים שהם דוברי אמהרית וגם דוברי רוסית ושעות בהתאם לצורך של עובדים דוברי שפות שונות, כגון צרפתית וספרדית שהן תהיינה לפי הצורך.

שרה כהן: אותו מודל ייפתח גם באיזור באר שבע והדרום, עם המרכז למניעת אלימות במשפחה, ומספר מקומות נוספים כמו אשקלון, אשדוד, נתניה, אריאל, אור יהודה, שזיהינו אותם כמקומות שיש צורך באיזה שהם תשומות נוספות.

שרה כהן: כל העובדים במסגרת התכנית יעברו תהליך הכשרה שניתן באמצעות בית הספר להכשרת עובדים בשירותים החברתיים, יחד עם משרד הרווחה.

שרה כהן: תכנית ההכשרה כרגע בשלבי פיתוח.

שרה כהן: מבחינתנו אנחנו נמצאים כרגע בשלב של גיוס העובדים בכל המקומות הללו.

שרה כהן: אנחנו פנינו גם לג'וינט ואנחנו ניסינו יחד באמצעותם לבחון אפשרות של עיבוי העבודה במסגרת המודל הזה, גם בכיוון של עיבוי העבודה הקהילתית עם אוכלוסיה יוצאת אתיופיה.

שרה כהן: וזה בעקבות דגם שפותח באמצעות משרד הרווחה, יחד עם ד"ר לאה קסן והמרכז למניעת אלימות במשפחה בבאר שבע, אני מניחה שד"ר קסן גם תתייחס לעניין של הדגם הזה, ולראות איך אותו רכיב, איך אותו חלק שמתייחס גם לעיבוי העבודה, שהיא לא רק הטיפולית הישירה עם האוכלוסיה אלא גם הקהילתית, ובכיוון של העלאת מודעות וחשיפה של השירותים, גם יוכל לשזור אותו כחלק מאותו מודל שאנחנו עושים באותם מקומות שאנחנו גם נכניס את העובד בחצי משרה שהוא דובר אמהרית.

שרה כהן: כל זה הוא מבחינתנו לא חלופה לתהליך שוטף של הכשרה ושל התמקצעות בכל השירותים.

שרה כהן: זאת אומרת אנחנו לא נוכל להכניס עובדים דוברי שפה בכל המקומות.

שרה כהן: זה לא ריאלי.

שרה כהן: ולכן צריך את כל העובדים בכל המקומות להכשיר למה שאנחנו קוראים עבודה רגישת תרבות, זאת אומרת שהם יכירו את המאפיינים, את הרקע התרבותי של העדה.

שרה כהן: אני רוצה פשוט לסיים באיזה שהוא משפט אחד בהקשר הזה, ואולי גם לומר כמה מלים בשמו של מנחם ונשל, שפשוט התנצל שהוא לא יכול להגיע למפגש הזה וביקש שאני גם אגיד כמה מלים בשמו, כמי שמרכז את הוועדה הבין משרדית לנושא של מניעת אלימות במשפחה, שכוללת פורום של רכזים שאני הנציגה של המשרד לקליטת העלייה בפורום הזה.

שרה כהן: הוועדה הזאת היא ועדה שגם פועלת על בסיס החלטת ממשלה כוועדה שחוקרת מקרי רצח של אלימות במשפחה ואנחנו בוחנים מקרה מקרה על בסיס מידע שמגיע באמצעות הלשכות לשירותים חברתיים.

שרה כהן: ובאמצעות גם טופס דיווח אחיד שהוכן והועבר לכל המשרדים שהם רלוונטיים, משרד הרווחה, משרד הקליטה, משרד הבריאות, כל מי שבעצם מעביר מידע מבחינתו לגבי המקרה עצמו.

שרה כהן: המקרים שאנחנו בוחנים אותם עוברים איזה שהוא, מה שרציתי לומר לגבי המקרה, אחד מן המקרים האחרונים שאנחנו בחנו, שהיה לגבי נערה יוצאת אתיופיה שהיתה יחסית ותיקה בארץ, שחלק מבין זיהוי הבעיות שאנחנו ראינו בהקשר של המקרה שלה הוא זה שנשלל לה מעמדה כשוהה חוקית בארץ ובפרק הזמן שהיא שהתה בארץ כשוהה לא חוקית אנחנו סברנו שהמידה שבה היא חשופה לאלימות על ידי בן הזוג שלה היא גדולה יותר, כיוון שהיא לא הרגישה שהיא יכולה לפנות לשירותים, לא היה אף שירות אחרי שנשלל לה מעמדה, והוא עמד ובעצם נדון בפני בית המשפט לגבי ביטול שלילת המעמד, באותה תקופה לא היה אף גורם שעקב אחריה, ובן הזוג, שבסופו של דבר נטל את חייה, גם בין היתר ניצל את העובדה הזאת, לסברתנו, וגם בסופו של דבר הוא עצמו התאבד.

שרה כהן: זה חלק מתוך המאפיינים שאנחנו בחנו לגבי למשל המקרה הזה.

שרה כהן: אני עוד משפט אחד רוצה להגיד בהקשר הזה.

שרה כהן: לאחר שזיהינו את הנקודה הזאת כחלק מחקירת המקרה העליתי את זה,

קולט אביטל: זה רלוונטי אבל לא רלוונטי לציבור העולים,

שרה כהן: זו עולה שנשלל ממנה מעמדה וחשופה במקרה הספציפי הזה למצב של, חשופה יותר לאלימות.

שרה כהן: אנחנו העלינו את זה בפני הנהלת המשרד שהועבר להתייחסות של משרד הפנים לגבי כל התהליך בכלל של שלילת מעמד מאוכלוסיות עולות.

שרה כהן: וזה זיהינו כמשהו שהוא מאוד רלוונטי באשר להעלאת מידת המסוכנות של אוכלוסיות עולות.

קולט אביטל: במשרד הפנים, הדרך או המסלול הייחודי ששוללים בדרך כלל אזרחות מאנשים, זה אם יש איזה שהוא חשד שאו המסמכים היו מזוייפים,

אתי לבני: אני יודעת, ואני הגשתי הצעת חוק שזה לא ייעשה על ידי משרד הפנים אלא על ידי בית המשפט.

אתי לבני: שלילת אזרחות זה דבר יותר מידי חמור, והנה אני שומעת עוד מקרה שתומך.

אתי לבני: אי אפשר ככה.

דינה מרום: אני רוצה לפתוח ולומר שבראשית 1999 הוכן מערך ייחודי לטיפול בנושא אלימות בין בני זוג.

דינה מרום: הם הוכשרו ונותנים מענה בנושא אלימות בנוסף לתפקידם.

דינה מרום: משטרת ישראל בימים אלו נוכח המצוקה בטיפול בנושא הזה נותנת חוקרים נוספים שאף כי אינם מתוקננים בטיפול בנושא אלימות בין בני זוג.

דינה מרום: בנוסף לכך לפני שנתיים מונו קצינים מחוזיים שנותנים מענה,

קולט אביטל: אנחנו נפגשים עם נציגי המשטרה כבר כמה שנים, וכמה שנים אנחנו שומעים בדיוק את אותו מספר שאני מכירה אותו בעל פה.

קולט אביטל: דוברי רוסית ארבע עשרה חוקרים, דוברי אמהרית שלושה חוקרים.

קולט אביטל: לא היתה פה ישיבה שלא הסתיימה, כולל עם מפכ"ל המשטרה, הקודם והנוכחי, שלא פנינו ולא התרענו שזאת אחת הבעיות.

קולט אביטל: אגב עולים שבאים ומתלוננים שפשוט אין להם עם מי לדבר משום שכיוון שהם מדברים שפה זרה שולחים אותם.

קולט אביטל: השאלה היא מה נעשה.

קולט אביטל: זאת אומרת את באה ואומרת לי היום שיש חוקרים נוספים או שסוף סוף הפעם אנחנו מתבשרים שהולכים לקחת חוקרים נוספים, או שאנחנו עדיין נשארים במסגרת שבע עשרה חוקרים לשתי האוכלוסיות.

דינה מרום: אני מוכרחה לומר בעניין הזה שמלבד החוקרים, החוקרים האלה הם הוכשרו ספציפית, דוברי השפות האלה, לטיפול באלימות בין בני זוג.

דינה מרום: זה עדיין לא אומר שאם אישה תגיע לתחנת המשטרה והיא דוברת אמהרית, במידה ואין חוקר ספציפי לנושא אלימות בין בני זוג, זה עדיין לא אומר שאין חוקר אחר דובר אמהרית שייתן מענה.

דינה מרום: המספרים שנמצאים כרגע ברשותך הם מספרים של חוקרים שהם דוברי שפות,

קולט אביטל: את יכולה להגיד לנו אם כך שלא במסגרת זה כמה נוספים יש?

דינה מרום: כרגע לצערי אני לא יכולה להצביע על חוקרים נוספים שקיימים.

דינה מרום: אבל אי אפשר לתת חוקרים ולתקנן חוקרים אם אין הצדקה.

דינה מרום: ולמה אני מתכוונת,

קולט אביטל: את רוצה להגיד שאין הצדקה?

דינה מרום: אני רוצה לתת סטטיסטיקה, של מספר הפניות שמגיעות לפתחנו.

דינה מרום: אם אני רואה על פי הסטטיסטיקה, הרי איך מתקננים, לא ניתן לתת תקן, במקום, ביישוב, שיש מיעוט תלונות, ואני לא מדברת רק על אוכלוסיות של עולים.

דינה מרום: אפילו נניח תקן למגזרים אחרים.

דינה מרום: בהעדר מספר תלונות שמצדיק תקן לא נוכל לתת תקן.

דינה מרום: זה נראה לי הגיוני וסביר.

דינה מרום: אם בשנת 2003 יש עשרים אלף תיקים, כעשרים אלף חמש מאות תיקים בנושא אלימות בין בני זוג, בשנת 2004 יש יותר תלונות, עשרים אלף שבע מאות חמישים ואחת תלונות,

קולט אביטל: גבירתי, צר לי, אנחנו בוועדה הזאת, ולא רק בנושא אלימות כלפי נשים, אנחנו שומעים תלונות של הקהילה שבאה למשטרה ואין התייחסות ואין מי שידבר ואין אוזן קשבת.

קולט אביטל: למה, כי אין מי שיענה לבעיה.

קולט אביטל: בא אדם מדבר אמהרית, אין מישהו במקום שמדבר אמהרית, שולחים אותו חזרה הביתה.

קולט אביטל: אז יש פה מעגל קסמים.

קולט אביטל: את אומרת שמתוך עשרים אלף נפתחו מאתיים תיקים.

קולט אביטל: בואו נשאל את עצמנו גם למה.

קולט אביטל: אולי בכל זאת יש אנשים שמגיעים וכיוון שאין במקום מישהו שידבר אתם לא פותחים את התיק.

דינה מרום: אין כזה דבר שעולה חדש או דובר שפה מסויימת נשלח לביתו מכיוון שאין דובר שפה זרה.

דינה מרום: מה שאני מנסה לומר שאנחנו משתדלים לתת מענה של חוקר בתקן במקום לפי דרישה מהשטח.

קולט אביטל: צר לי, יש לי רושם שיש פה איזו מריחה.

אתי לבני: אני רוצה לשאול קצת בכיוון אחר.

אתי לבני: אתמול בתכנית פוליטיקה הוקדש אייטם שלם שיש אלימות בין בני זוג לא רק כשהגברים אלימים אלא גם הנשים אלימות.

אתי לבני: יש כאן עשרים אלף תיקים, ששה עשר אלף נפתחו בשל תלונת האישה.

אתי לבני: האם זה אומר שארבעת אלפים בשל תלונות גברים והאם יש גם תלונות של גברים על אלימות בקהילה האתיופית ובקהילה הרוסית.

דינה מרום: אני רוצה לומר שהנתון הוא די יציב בשנים האחרונות, בערך כשש עשרה אלף נשים אכן מתלוננות.

דינה מרום: זה אומר נכון שהיתר זה תלונות גברים.

אתי לבני: את בטוחה שארבעת אלפים תלונות גברים יש בשנה?

דינה מרום: זה עדיין לא אומר, מניסיון אנחנו יודעים שתלונה של גבר באה תמיד אחרי תלונת האישה.

דינה מרום: כמעט תמיד.

דינה מרום: כלומר האישה מגישה תלונה במשטרה והוא בתגובה לכך ממהר למשטרה ואומר בעצם זאת היא תקפה אותי.

דינה מרום: זה מרביתם.

אתי לבני: זה קורה גם בקהילות אתיופיות וישראליות?

דינה מרום: אני לא יכולה להגיד, אין לי את הנתון המדוייק לגבי הקהילות האתיופיות והרוסיות לגבי תלונות גברים, אבל זה לא בעיה, אם נזדקק נעביר.

גילה פינקלשטיין: מה בקשר לסיפור של צוי ההגנה, למשטרה אין מידע על צוי הגנה וגם כשיש מידע חמישים ותשעה אחוזים מפרים את צוי ההגנה.

דינה מרום: לגבי צוי ההגנה, אני רוצה להביא לידיעת

דינה מרום: כם שצוים רבים ניתנים דרך בית המשפט לענייני משפחה ולא מגיעים לפתחנו.

דינה מרום: אנחנו לא מודעים לזה.

דינה מרום: לגבי רצח נשים מרבית המקרים אלה מקרים שאנחנו לא ידענו קודם.

קולט אביטל: על המקרה אחרון ידעתם.

דינה מרום: על המקרה האחרון ידענו, נפתח תיק, הוגש כתב אישום באופן מיידי, בית המשפט הרחיק את הבעל, אנחנו ביקשנו לעצור, בית המשפט ראה לנכון להרחיק אותו לחדרה, מקום מגורי אמו, בתנאים נוספים.

דינה מרום: אנחנו יודעים שהוא כן הגיע בהסתר, זה לא הובא לידיעתנו, על מנת לראות את ילדיו, וזאת היתה התלונה היחידה שהובאה לפתחה של המשטרה, והמשטרה טיפלה כפי שצריך, לדעתי.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני הייתי מבקשת לשמוע התייחסות לגבי מספר פתיחת התיקים, הנושא של החוקרים.

דוד מולה: אני נציג הג'וינט.

דוד מולה: אני רוצה לומר משהו לגבי המשטרה.

דוד מולה: אני הייתי שבע שנים, שירתתי במשטרת ישראל מ-97' עד 2003.

דוד מולה: גייסו אותי כקצין משטרה למגזר עולים וגם בחבר העמים.

דוד מולה: אנחנו הסתובבנו ברחבי הארץ בכל התחנות.

דוד מולה: אני לא הסתרתי לומר בישיבות בוקר של התחנות שבתחנות משטרה מסויימות אני באמת עליתי וגיליתי אין מספיק אוזן קשבת, אין סבלנות לשוטרים, וכפי שאמרתם באמת עולים מגיעים לשם,

דינה מרום: מתי זה היה?

דוד מולה: אני אסביר לך בדיוק מתי ואיך.

דוד מולה: אני לא בא לתקוף ביקורת על משטרת ישראל, שאני מאוד מעריך ומכבד, אלא אני אומר את העובדות.

דוד מולה: התייחסות, אין מספיק התייחסות לפניות של עולים, גם מטעמי תקשורת שאין מספיק הבנה, גם לשוטרים אין הרבה סבלנות לדברים מסויימים, אלא שמשטרת ישראל ברוב המקרים עסוקה עם דברים יותר גדולים ולא עם דברים יותר קטנים שבסופו של דבר הם גורמים לדברים חמורים מאוד.

דוד מולה: זה מה שבאמת היה הרושם שלי.

דוד מולה: לגבי תקן, לא תקן, יש צורך אבל יש פער מאוד גדול בין באמת הבנת הנושא הזה בעיקר במגזר עולים לבין אולי שיקולים אחרים.

דוד יאסו: אני קצת מופתע מהעמדה של המשטרה.

דוד יאסו: אנחנו, כמו שגב' היושבת ראש אמרה, פה מדברים ואני גם חי בשטח, אני אתן לכם דוגמא, אני התקשרתי, הפריעו לי, הציקו לי באיזה שהוא זרקור מול הטלויזיה.

דוד יאסו: התקשרתי למשטרה והבהרתי ואני מבקש שתגיעו.

דוד יאסו: אמרו לי בסדר, תמתין.

דוד יאסו: אני ממתין חצי שעה, עוד פעם אני מתקשר, תמתין.

דוד יאסו: אחרי ארבעים וחמש דקות, מה לעשות, אני עובד מדינה, אמרתי להם אני עוזר שר המשטרה.

דוד יאסו: תוך חמש דקות שתי ניידות הגיעו אלי הביתה.

דוד יאסו: זה אני עשיתי, אבל זה הקהילה לא יכולה לעשות.

דוד יאסו: ואנחנו אומרים את זה לתחנות, בתחנות יש בעיה של הקשבה.

דוד יאסו: אם הוא מתקשר, אם זה אתיופי, לא.

דוד יאסו: נכון שהיום, אני גם הייתי עם קצין שיטור קהילתי ברמלה, ישבתי אתו לפני שבועיים נדמה לי, יש תכנית הבנה נכונה של המשטרה שהיום רוצה להיכנס לפעולה, וראיתי באמת את התכנית והחזרתי אותה בחזרה.

דוד יאסו: אני אומר לך, לפני שבועיים ישבתי, אני מוכן לשלוח לך עוד היום כדי שתראי.

דוד יאסו: אבל עד היום באמת הקשבה לא קיימת, היא לא מספיקה.

דוד יאסו: ואנחנו רואים גם כן מבחינת הנהלים, על כל דבר באים ומתנפלים עלינו.

דוד יאסו: למה אנחנו מתלוננים, כי מתקשרים ואין הקשבה.

דוד יאסו: בגלל זה גם האחוז של מאתיים תשעים תיקים, אז זה יכול להיות, אבל אם באמת היתה אוזן קשבת אני מאמין שזה היה יותר גדול.

דוד יאסו: אני אומר לך את זה, יותר גדול מבחינת הפניות שלהם.

יפעת סולל: אני מעמותת טדקה, זו עמותה שנותנת סיוע משפטי ליוצאי אתיופיה.

יפעת סולל: בין היתר אנחנו מפעילים גם מוקדים שבהם אנחנו מקבלים קהל.

יפעת סולל: אני יכולה לומר לכם שאלי מגיעות הנשים, ואנחנו לא מטפלים בפלילי, אנחנו מטפלים בנושאים אזרחיים, אלי מגיעות הנשים כשהם צריכות את הדמי מזונות והגברים באים נורא מסכנים, שזרקו אותם מהבית.

יפעת סולל: וכשאנחנו בודקים את הדברים אז זרקו אותם מהבית בגין אלימות וכו'.

יפעת סולל: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות.

יפעת סולל: אחת הנושא של הגברים.

יפעת סולל: במידה רבה הנשים האתיופיות בארץ, במידה רבה או יחסית רבה, יש להן מקומות לפנות אליהם.

יפעת סולל: יש עם מי לדבר.

יפעת סולל: יש ארגונים, יש ארגונים שבאים לחזק את הנשים, שנותנים להם מידע ומחזקים אותם.

יפעת סולל: אני מוכרחה לומר לכם באמת בראיה מהצד, אין ספק שקיימת מנהיגות נשית מאוד חזקה בקרב קהילת יוצאי אתיופיה ושהנושא של המעמד, גם המעמד האישי, מאוד דומיננטי, מאוד משמעותי, ואין ספק שמבחינת הקהילה האתיופית מדובר במהפכה הכי טוטאלית שניתן להעלות על הדעת.

יפעת סולל: אנחנו שומעים דברים איומים מגברים, גם בעקבות מקרי רצח הכי מזעזעים אפשר לשמוע התבטאויות, באו אלי שני סטודנטים שלי שבוע שעבר ואמרו את לא יודעת מה אמרו ברדיו באמהרית, העלו אנשים לשידור שבו אמרו כן, זה נכון, הנשים לא עושות את מה שאומרים להם, וממש ברמה של הצדקת הרציחות.

יפעת סולל: אבל הנשים באות ואומרות דבר כזה, תשמעו, אנחנו יודעות.

יפעת סולל: אנחנו יודעות שיש לנו זכויות ואנחנו יודעות מה מגיע לנו ואנחנו יודעות שאסור להם להתנהג אלינו ככה.

יפעת סולל: אבל שמישהו יגיד להם.

יפעת סולל: הם ממשיכות לחיות אתם בבית באמת עד שמגיעות לאיזה שהוא קו של שבירה, ואז הם לפעמים פונות למשטרה, הם לפעמים פונות לבתי משפט, הם מתחילות הליכים של היפרדות, הם מתחילות הליכים של גירושים, ובשלב הזה הם מקבלות סיוע, הם מקבלות תמיכה והגברים נשברים.

יפעת סולל: כי מה פתאום האישה שלהם הולכת ועושה את הדברים האלה.

יפעת סולל: הגברים נשברים.

יפעת סולל: אני חושבת שצריך לבדוק איפה נכנסים דווקא לתכניות לגברים.

יפעת סולל: צריך לקחת נקודה נוספת בחשבון, זה הנושא של האבטלה.

יפעת סולל: יוצאי אתיופיה מובטלים, הגברים נשארים בבית והנשים מפרנסות וזה עוד אלמנט שמגביר את תחושת התסכול ואת המעמד המאוד חזק שנפגע.

יפעת סולל: זאת נקודה אחת.

יפעת סולל: נקודה שניה, אנחנו מדברים הרבה על צוי הרחקה ועל צוי הגנה ואנחנו יודעים שחלק מאוד גדול מהמקרים היותר קיצוניים שנעשים נעשים תוך כדי או לאחר שמוצאים הצווים האלה נגד הגברים.

יפעת סולל: אני חושבת שאפשר להכריז על הצווים האלה כפושטי רגל.

יפעת סולל: הם לא נותנים הגנה.

יפעת סולל: המשטרה, גם אם תנסה, ומהבחינה הזאת, בתי המשפט, אני אומרת, המשטרה גם לו היתה יודעת הלא לא יכולה להציב שוטר מחוץ לדלת של כל אשה שהוצא עבורה צו הגנה.

יפעת סולל: באמת לא יכולה.

יפעת סולל: וגם בהרבה מאוד מקרים הנשים האלה מכניסות את הגברים לראות את הילדים מדי פעם.

יפעת סולל: מתנהגות בצורה אנושית.

יפעת סולל: כמו המקרה האחרון אגב.

יפעת סולל: אני חושבת שברגע שמגיעים לסיטואציה שבה מוציאים צו הרחקה זה חייב להיות מלווה באיזה שהוא צו שמחייב את הגבר להיכנס לאיזו שהיא מסגרת שאולי תוכל לסייע לו להתמודד עם הבעיות שיש לו, ולאפשר לו לחזור להיות חלק סביר והגיוני מהחברה, כמו שנאמר באמת בהתחלה פה.

יפעת סולל: הגברים האלה הם לא אנשים שמלכתחילה נולדו כפושעים או שהם לא מסוגלים להיות אזרחים שומרי חוק.

אתי לבני: יש תכניות שיקומיות לגברים.

יפעת סולל: מעט מאוד, וצריכות להיות ספציפיות לאוכלוסיות האלה.

שרה כהן: גבר יוצא אתיופיה, מתוך המקרים שאנחנו בדקנו אחד לאחד, זה הדפוס שמתואר כאן.

שרה כהן: זאת אומרת כל המערכת היא מכוונת לאישה, ומה שראינו במקרים שנבדקו באמת שפשוט הגבר גם לא היה לו גורם שיכול היה לפנות שהוא דובר שפה, גם אף אחד לא ראה אותו כקליינט שלו.

שרה כהן: לא המרכזים למניעת אלימות, לא אף אחד.

קולט אביטל: משרד הרווחה, אתם מפעילים איזה תכניות לגברים, וכמה יש?

דפני מושיוב: ישנה תכנית בנתניה, שבאמת בה יושבת עובדת סוציאלית במרכז למניעת אלימות, רונית סלומון, היא התנצלה שהיא לא יכלה להגיע, היא היחידה במדינת ישראל שהיא יוצאת אתיופיה עובדת סוציאלית שמוכנה להתמודד עם הבעיה של אלימות במשפחה.

דפני מושיוב: היא עבדה עם שתי קבוצות של גברים, של שלושים ושלושים.

דפני מושיוב: והיד עוד נטוייה.

דפני מושיוב: היא עבדה עם עוד גבר, עובד סוציאלי ישראלי ותיק.

דפני מושיוב: אין עובדים סוציאליים שיכולים גם לשמש רול-מודלינג, כי אחת הבעיות זה לא שאין עובדים סוציאלים גברים יוצאי אתיופיה אלא הנכונות להתמודד ובאמת להיכנס לתחום.

דפני מושיוב: אני חושבת שזה אחד הקשיים היום שאנחנו מנסים להתמודד, ואני מבקשת מהוועדה הזו לפנות בצורה רחבה וגם למנהיגות של יוצאי אתיופיה וגם אולי באמצעים אחרים לנסות ולעודד עובדים סוציאלים יוצאי אתיופיה, ויש כאלה שהם זזים מהמערכת הזו, שיעיזו להיכנס ואנחנו כמערכת, כמשרד הרווחה, ניתן להם את כל התמיכה, המקצועית, הרגשית כדי שיוכלו להיכנס.

קולט אביטל: זאת אומרת, אם אני מבינה אותך נכון, אם אנחנו באמצעות יוצאי אתיופיה נגיע לעובדים סוציאלים ואנשים אחרים שיכולים לעזור להקמת המסגרות האלה, אבל כמה מסגרות יש היום,

דפני מושיוב: יש היום חמישים ושבעה מרכזים למניעת אלימות.

דפני מושיוב: אני מניחה שאפשר לראות היכן ישנם מוקדים ספציפיים שבהם יש אחוז גבוה.

דפני מושיוב: חלק מהתכנית ששרה דיברה עליה, שוב, גיוס האנשים שרה ציינה שאנחנו בשלבים של גיוס האנשים, עם יוצאי ברית המועצות אין בעיה, המגוון הוא רחב,

אתי לבני: אני רוצה לשאול אותך, היו שתי קבוצות של גברים אתיופים.

אתי לבני: את יכולה לדווח לנו מה התוצאות, מה השגתם, איך זה עבד?

דפני מושיוב: העבודה היא עבודה קבוצתית.

דפני מושיוב: התוצאות שהגברים רובם, אין לי פירוט של כל אחד ואחד אבל האמירה הכללית של הדברים היתה שהם מודים לעבודה הקבוצתית מפני שהם למדו פעם ראשונה בחיים שלהם את חוקי מדינת ישראל, כי אין לנו תהליך התאזרחות,

אתי לבני: זה הלך עם צוי הגנה?

דפני מושיוב: לא.

דפני מושיוב: הם הופנו על ידי המשטרה וגם על ידי יוזמה של המרכז למניעת אלימות ומחלקת הרווחה.

דפני מושיוב: אבל שוב, אני מציינת שהיא העובדת היחידה, ועכשיו הוא לא ממשיך מפני שאין מספיק,

אוגניה הלוי: אני מדברת לא כאישה מקצועית אלא כמתנדבת, במיוחד עם עולי אתיופיה, במשך שנים רבות, מאז שהגיעו לארץ, בתוך האתרים, וליוויתי משפחות למקום קבע, כמו פה בירושלים בנווה יעקב.

אוגניה הלוי: אני מאוד שמחה שיש פה גברים אתיופים, מה שרציתי להגיד זה שאנחנו נכנסים ומנסים להבין את ההרכב של המשפחה האתיופית.

אוגניה הלוי: בגלל שהאלימות שאנחנו מגיעים לאישה זה לא רק לאישה.

אוגניה הלוי: זה מתחיל מהילד.

אוגניה הלוי: אם אנחנו ראינו למשל טכס של קפה בשתים עשרה בלילה במשפחה שיש תשעה ילדים והאמא לא מתפקדת כי היא ילדה והיא נמצאת בדפרסיה טוטאלית, אני שואלת איפה באמת שירותי הרווחה, בגלל שלא רואים אותם, ואז הילדות האלה, שכל העול של המשפחה זה עליהם, אז מתחיל הטכס של הקפה, טוחנים את הקפה, ושאנחנו ניסינו להתערב, להגיד הילדות האלה קמות למחרת בחמש בבוקר כדי להקים את כל הילדים אז אמרו לנו אל תתערבו, זה הכיף של המשפחה.

אוגניה הלוי: כשניסינו לעזור, כי זה הגשר בין הקהילה, בין הבית ספר והמשפחה, אז היו בעיות של ילדים.

אוגניה הלוי: ילדים עם קשיי למידה.

אוגניה הלוי: אז ניסינו בכל תוקף לא שהילדים האלה יגיעו לבתי ספר מיוחדים אלא לכתות טיפוליות בהרכב של בית ספר רגיל.

אוגניה הלוי: היתה התנגדות כל כך גדולה של האבא.

אביב דוד: מתי זה היה?

אוגניה הלוי: אני מדברת על מקרים אחד אחרי השני.

אוגניה הלוי: בשנים האחרונות.

אוגניה הלוי: ממש נלחמנו כדי שהילדה הזאת, אני נותנת מקרים ספציפיים כי אני לא רוצה להיכנס לכל האוכלוסיה, הילדה הזאת תהיה בבית ספר רגיל בכתה טיפולית.

אוגניה הלוי: התשובה היתה לא, הילדה הזאת ישבה שלושה חודשים בבית וניסיתי לגייס את העזרה של רופא פסיכיאטר יוצא אתיופיה.

אוגניה הלוי: הוא ביקש ממני לא להתערב בגלל שפשוט אנחנו הולכים נגד ההרכב של המשפחה.

אוגניה הלוי: הילדה הזאת לא חשוב אם היא תלמד, לא תלמד, היא תתחתן, היא תביא ילדים, זה מה שחשוב.

אוגניה הלוי: בנוגע לעבודה, עניין האבטלה, יש לנו יום יום את הבעיות של האישה, עוד הפעם, האישה שיוצאת לעבוד, שזה לא המקום של האישה.

אוגניה הלוי: מה שאני מציעה, אני שמעתי את הדובר הראשון, מצד אחד טוענים שאם אנחנו מנסים לשנות, להסדיר את החברה שלנו, וזה מתחיל נגד אלימות, אז אומרים לנו שאנחנו פטרנליסטים, ואם אנחנו מנסים לגייס את האנשים הניצולים בתוך העדה האתיופית התשובה תמיד זה אתם לא מבינים את ההרכב של המשפחה האתיופית.

אוגניה הלוי: אז התסכול שלנו מאוד גדול כי אנחנו מאוד מנסים לעזור אבל איך.

גילה פינקלשטיין: המדאיג הוא שהמצב של הנשים המוכות הוא רע.

גילה פינקלשטיין: וזה המצב המדאיג.

גילה פינקלשטיין: מה ניתן לעשות.

גילה פינקלשטיין: כפי שהתחלתי לומר אין למשטרה מידע מרוכז ומדוייק על צוי ההגנה.

גילה פינקלשטיין: וגם כאשר יש לה צוי הגנה האישה המוכה נשארת חשופה, ללא הגנה, וכשבדקתי את הנושא הזה גיליתי שיש מחלוקת בין בתי המשפט למשטרה באיזו צורה יעבור המידע על צווי ההגנה, האם יעבור למשטרה בכל עיר או למטה משטרה מרוכז, בעקבות המחלוקת או בעקבות עוד סיבות נוספות למשטרה אין מידע מרוכז על צווי ההגנה והאישה המוכה חשופה ולא מוגנת כפי שהיא צריכה להיות מוגנת.

דינה מרום: לגבי צווי ההגנה אם לא מובא לידיעת המשטרה שאישה הוציאה צו בבית משפט לענייני משפחה אז מן הסתם משטרת ישראל לא יכולה לדעת שהאישה הוציאה צו ולא יכולה גם להגן עליה.

קולט אביטל: לפי דעתך אם מערכת בתי המשפט היתה מעבירה גם הודעה למשטרה שיש כזה צו זה היה עוזר?

דינה מרום: אם האישה לא הגיעה מלכתחילה לתחנת המשטרה והיא לא רוצה להגיע מן הסתם היא גם לא תשתף פעולה.

קולט אביטל: לא, אבל ברגע שהוצא כבר צו, האם אם אתם הייתם מקבלים על זה מידע מבתי המשפט זה היה עוזר במשהו?

דינה מרום: העניין הוא כזה, שכרגע, בית המשפט אחרי שהוא מוציא צו, הוא חייב, מתוקף צו ההגנה, תיקון 5 לצו ההגנה, מחייב לקיחת נשק מאותו בעל אם היה לו נשק.

דינה מרום: וזה הדבר היחיד שיכול להיות מובא לידיעת המשטרה.

דינה מרום: כלומר המשטרה צריכה ליטול את אותו נשק ואז המדינה יכולה באמת לדעת על קיומה של בעיה.

גילה פינקלשטיין: אנחנו צריכים לתת את הדעת על שני דברים, שודאי אתם הזכרתם לי כשהייתי בוועדה לזכויות הילד.

גילה פינקלשטיין: פסקי הדין שהשופטים נותנים חייבים להרתיע, חייבים להחמיר בפסקי הדין.

גילה פינקלשטיין: דבר נוסף, בנתניה היה לפני שנתיים פרוייקט נהדר של לחצני מצוקה שנתנו לנשים מוכות.

גילה פינקלשטיין: זה התחיל ברעש גדול, שר הבריאות היה בנתניה, בטכס גדול, רק טכס היה והתחילו ומייד הסתיים, אין תקציב ואין לחצני מצוקה.

קולט אביטל: זה היה פיילוט והפסיקו את זה, אז אנחנו נבדוק את זה.

קולט אביטל: באותו הפיילוט, כשהכניסו את לחצני המצוקה, מישהו הפעיל אותם?

גילה פינקלשטיין: בודאי, קבוצת נשות הדסה בנתניה סיפרו לי שזה עבד מצויין.

גילה פינקלשטיין: זה עזר לנשים מוכות.

אביטל שחר: אני רוצה להתכנס לעניין הממוקד יותר, כי כשאנחנו מדברים על צוי הרחקה ולחצני מצוקה זה דברים שהם ארציים, הם כלליים, כנגד אלימות במשפחה נקודה.

אביטל שחר: תופעת האלימות במשפחה קיימת לא רק בקרב העולים.

אביטל שחר: אז אולי יש עניין כמותי, שאני מצטערת שאני לא מכירה את הסטטיסטיקה, אם בקרב העולים יש יותר אז צריך לאתר את הסיבה של היותר.

אביטל שחר: כי באמת הדיבור שלך על הצו הרחקה זה דברים מצויינים אבל אני לא בטוחה שזה הוועדה הזאת הספציפית שדנה בריבוי מקרי אלימות בקרב העולים.

אביטל שחר: המקרה האחרון המצער, זאת באמת בחורה עובדת סוציאלית שהיתה רכזת יישובית בגדרה של תכנית אשת חיל, תכנית שמופעלת על ידי הג'וינט, תכנית ששותפה לה שדולת הנשים.

אביטל שחר: במקרה בקהילה האתיופית עכשיו זה התפצל ואז עמותת בעצמי עושה את זה.

אביטל שחר: אנחנו את הקווקזיות והבוכריות וגם בקרב ישראליות.

אביטל שחר: זה היה קטע עצוב במיוחד לאור העובדה שהיא באמת עסקה בהעצמת נשים ובסוג של פרוייקט מופלא של הוצאת נשים ממעגל האבטלה, כל מה שדובר פה קודם על נשים חזקות ומועצמות.

אביטל שחר: אגב באופן די מעניין בצוות, עד כמה שידוע לי בעדינות מתוך בירור הם לא היו מודעים לחומרת האיום שיש על האישה המיוחדת והמקסימה הזאת.

אביטל שחר: ידעו על בעיה אבל בהחלט, ולדעתי גם היא בעצמה לא שיערה שהאיום הוא ממש עד כדי אבדן חיים.

אביטל שחר: ולכן גם הקושי הגדול.

אביטל שחר: זאת אומרת המעבר הזה בין בעיה של אלימות קיימת, שאני אומרת שהיא קיימת בכל מקום בחברה, לבין המעבר הדרסטי הזה לאקט כל כך חמור של אובדן חיים הוא קשה מאוד לאיתור.

אביטל שחר: לכן באמת הבעייה צריכה להיות מטופלת עוד הרבה קודם, בשלב של האלימות.

אביטל שחר: אני חייבת לציין שאני ישבתי ושמעתי את דברי המשטרה וגם את דברייך, שבאמת גם לך אני לא אקרא אורוגואיית, אני אקרא לך ישראלית שבאה מאורוגוואי, אני חושבת שכן יש בנו מידה גדולה של פטרונות.

אביטל שחר: מה לעשות.

אביטל שחר: העניין הזה שאנחנו יודעים טוב יותר, יכול להיות אולי ברמה המקצועית, הוא בוודאי לא יכול להיות ברגישות התרבותית.

אביטל שחר: אני מנסה לחשוב על הגב' רונית סלומון, שעושה עבודה מופלאה עם קבוצת גברים, ואני מנסה לדמיין אותי עם השיער הבלונדיני החלק שלי יושבת ומנסה לקרב אותם אלי ולהיות באיזה שהוא מקום מבין אותם, זה כל כך פטרוני, אני מדברת על העניין הזה שמה שעולה כאן כל כך בולט ובעיני אינטואיטיבית ולא מקצועית בא ממקום כל כך נכון, זה באמת הנשים מתוך הקהילה.

אביטל שחר: כמה שהם קרובים יותר לקהילה כך הם יבינו יותר, כך הם יהיו רגישים תרבותית יותר, והם יפתרו בעיות.

אביטל שחר: שוב אני אומרת, זו הרי לא בעיה ייחודית לקהילה זו או אחרת, זו אולי בעיה כמותית שנובעת מסיבות טובות מאוד.

אביטל שחר: זה לא איזה עניין, פן אישיותי,

קולט אביטל: לא, אבל יש פה בעיה נוספת ואמיתית, וזאת אחת הסיבות שאנחנו מתכנסים כאן, והיא שהעליה עצמה מביאה למשבר מאוד גדול בהתמודדות עם החברה, ובתוך המשפחה.

אביטל שחר: את מחזקת את דבריי, לא סותרת אותם.

אביטל שחר: ולכן אני אומרת שיותר עובדים סוציאלים מבני הקהילה, יותר אנשי מקצוע מבני הקהילה, הם יהיו העוזרים האמיתיים של פתרון הבעיה.

אביטל שחר: העניין הזה שבאמת יש דילמה קשה מאוד כשאתה עסוק בפרוייקטים של העצמה, ואני מכירה את הפרוייקטים של העצמת נשים, ובאמת אולי הגיע הזמן שיהיה גם פרוייקט של העצמת גברים, אז יש לך באמת איזה סוג של ייסורים האם אתה בעצם גורם לאיזה מחיר תרבותי איום ונורא בפעילות השיטתית שלך.

אביטל שחר: ואני נורא מקווה שזה לא יביא להחלשה ולרצון של פרוייקטים מחנכים ומעצימים ונמצא באמת איזו שהיא דרך, גם אנחנו מנסים לעשות את זה ברגישות תרבותית, אני מקווה ברגישות הראוייה.

קולט אביטל: בזמן שנותר לנו אני מבקשת לשמוע ממך ד"ר לאה קסן על מודל, אם אפשר בקצרה, וגם סגנית שרת הקליטה צריכה לדבר.

לאה קסן: אני רוצה להקדים ולומר שמה שקיבלתם פה ביקשתי אמנם לא להפיץ, כי זה טיוטה, זה לא מסמך גמור, אבל אם זה כבר אצלכם אז אני אשמח לקבל משובים ותרומות והערות, יש למטה את הכתובת.

לאה קסן: כדי שהמסמך באמת יהיה ראוי ומושלם.

לאה קסן: אני חושבת קודם כל שצריך לעשות שתי אבחנות חשובות.

לאה קסן: ראשית אני חושבת שכל מה שדובר פה היום מדברים על הסימפטומים ולא על הבעיה.

לאה קסן: כשמטפלים במחלה צריך לטפל בבעיה כדי שגם הסימפטומים לא יהיו.

לאה קסן: ועשרים שנה אחרי שהאנשים הגיעו מאתיופיה, זה שרק כמות האלימות עולה זה אומר לנו, זה משדר לנו שיש בעיה שלא מטופלת, וכולנו נכשלנו בטיפול בה.

לאה קסן: ועל זה אין אני חושבת חילוקי דעות.

לאה קסן: ואני עוד מקצינה את הדברים שאת אמרת, גם לגבי גברים וכו'.

לאה קסן: הדבר הנוסף שאני רוצה לעשות בו אבחנה, אני חושבת שכשאנחנו רוצים לטפל בבעיה ישנה אבחנה כדי להיות מאוד ריאליים בין קהילות שעלו כקהילות, עם המנהיגות שלהם, לבין קהילות או קבוצות אוכלוסיה גדולות שעלו ללא מנהיגות, בעצם עלו כבודדים.

לאה קסן: אני חושבת שדרך ההתייחסות אליהם יכולה או צריכה להיות לגמרי שונה.

לאה קסן: אני באופן ספציפי מכירה יותר את הנושא בקהילה של יוצאי אתיופיה.

לאה קסן: ואני חושבת שהקהילה הזו היתה עם מנהיגות ועם מוסדות מאוד מאוד חזקים שאנחנו דאגנו לפרק בצורה מוחלטת, עם העלייה שלהם ארצה, בזה שלא הכרנו בקייסים, אני קיצונית אבל אני רוצה שהמסר יעבור, לא הכרנו בשמגלות, בחכמי העדה, שהם אלה שטיפלו בבעיות האלה באתיופיה.

לאה קסן: ויש להם כלים, אני חושבת שאפשר לכתוב ספרים על גישור ופתרון סכסוכים מהידע שהם צברו בטיפול שלהם בפתרון סכסוכים באתיופיה.

לאה קסן: ולכיוון הזה אני הולכת גם במודל שאני מציעה.

לאה קסן: אני חושבת שצריך להחזיר את הכוחות לקהילה, וכל אחד מהמוסדות שנמצאים פה צריכים להיעזר בכוחות האלה.

לאה קסן: בראש ובראשונה צריך לטפח את המנהיגות הפנימית.

לאה קסן: יש מנהיגות פנימית חזקה, אני עבדתי אתם עכשיו, השמגלות,

קולט אביטל: אנחנו דנו בזה לפני שבוע כאן, על הסכנה לפרק את זה.

לאה קסן: אני לא הייתי פה אבל אני יכולה להעיד ממקור ראשון שליויתי אותם במשך שנה של עבודה מקרוב, אני אומרת לכם באופן אישי, תהיה לי בעיית אישות, בעיה זוגית, אני הולכת אליהם.

לאה קסן: אנשים חכמים, אנשים שמבינים, אנשים שאומרים תשתמשו בנו.

לאה קסן: יש לנו כוח.

לאה קסן: גם הצעירים וגם המבוגרים עדיין מכבדים את המוסד הזה וצריך להשתמש בהם בכל תכנון של כל התערבות.

לאה קסן: שמגלה צריך לשבת במשטרה, ושמגלה צריך לשבת בבית דין.

לאה קסן: זה צד אחד.

לאה קסן: פן אחר הוא הפעלה של מתנדבים, שגרירים, יש פירוט במסמך הזה על כך אחד מהדברים, אבל אנשים מתוך הקהילה שהם בעצם יהיו שגרירים לנושא, למשל אתה מדבר על סבלנות, אם מתנדב ייכנס יחד עם השוטר למשפחה למתנדב יש סבלנות, הוא יודע את הקודים, הוא מכיר את הקודים.

לאה קסן: אנחנו לא מבינים עד הסוף את התרבות.

לאה קסן: גם אני לא מבינה עד הסוף את התרבות.

לאה קסן: ואנחנו עושים המון טעויות שמזיקות, שגורמות בסופו של דבר למשל לאלימות של נשים כלפי גברים.

לאה קסן: וזה אנחנו אשמים בזה, כי אנחנו מלמדים אותם איך לעשות את זה.

לאה קסן: אנחנו מלמדים את הנשים שבקלות אפשר לזרוק את הבעל מהבית, והם עושות את זה הרבה פעמים, ויש לי עדויות אישיות של נשים שאמרו הבנו שאנחנו יכולים לקבל יותר כסף אם נזרוק את הבעל מהבית.

אביטל שחר: אני מציעה להיזהר עם האמירות האלה אבל כי התוצאה הסופית היא שלא ראיתי עדיין מקרה רצח של גבר על ידי אישה.

אביטל שחר: האלימות עדיין כלפי הנשים.

לאה קסן: אני לא אומרת שאין אלימות כלפי נשים, יש, נשים נרצחות, בהחלט לא רואים גברים כמעט שנרצחים בידי נשים,

קולט אביטל: ד"ר קסן, אני מתנצלת אבל אני באמת צריכה לצמצם אותך.

קולט אביטל: מעבר למה שאמרת היום, מה מהמודל שלך ההמלצות שלך.

קולט אביטל: ראשית המשגלות, שנית מתנדב יחד עם המשטרה,

לאה קסן: נכון, וברמה הקהילתית, הרבה יותר להשקיע ברמה הקהילתית, כי ברמה הפרטנית זה פתרון בעיות אישיות שלא תמיד אנחנו מגיעים אליהם בזמן והם קיימים.

לאה קסן: אני רק רוצה עוד דבר אחד להגיד, אני חושבת שצריך להשקיע הרבה מאוד במניעה והסברה מגיל בית הספר, כי הילדים הם גם גורם ממתן לגבי האלימות.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שהשרה ביקשה ממני להיכנס בנושא של אתיופים ואני התחלתי וגם אני לוקחת יועצת אתיופית, בגלל שמה שאני רואה ושומעת אני רואה קודם כל הבדלים, דבר שני שמענו היום, אנחנו מעצימים את האישה ולא עובדים עם הגברים.

מרינה סולודקין: וכשאני שומעת שהיה פיילוט בנתניה, הפיילוטים האלה, שיש לנו מאה אלף איש ואנחנו עושים פיילוט עם שלושים איש אז אני אומרת איפה רדיו, איפה טלויזיה, למה גברים אחרי כל כך הרבה שנים לא יודעים את החברה הישראלית, חוקים ישראלים, למה כל הזמן אנחנו אומרים אנחנו לא יכולים להכניס שוטר בכל דלת אבל רדיו יש, אפשר לתת הרצאות.

מרינה סולודקין: צר לי מאוד ממה שאני שומעת.

מרינה סולודקין: ומה שאני אומרת טוב מאוד שעשו את המחקר, אבל יש לי בעיות עם מה שאת אומרת.

מרינה סולודקין: בטח שאפשר להשתמש ולא לשבור.

מרינה סולודקין: אבל לא רק זה.

מרינה סולודקין: זה גם חברה מודרנית צריכה גם להיכנס, לא לפגוע, אבל להיכנס.

מרינה סולודקין: משרד שלי עובד הרבה ומבינים בעיות של אלימות במשפחה וגם במשטרה מודעות עשר שנים.

מרינה סולודקין: אבל תוצאות הם שליליות.

מרינה סולודקין: כל שנה עשרות מקרים רוסים ואתיופים.

מרינה סולודקין: רוסים ואתיופים.

מרינה סולודקין: ומה שאנחנו לא לוקחים בחשבון, משברים סוציו-אקונומים, משברי קליטה.

מרינה סולודקין: למה עכשיו זה יותר ממה שהיה לפני כמה שנים, מה קרה במשפחות, יש צמצומים ויש אבטלה, יש כל מיני דברים.

מרינה סולודקין: אז זה נושא מאוד חמור.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם שאני רוצה לשמוע מה יגידו לי עוזרות שלי וגם לדבר עם רדיו באמהרית שאנחנו חייבים את התכניות האלה.

קולט אביטל: גבירתי סגנית השרה, אני רוצה להגיד לך בהזדמנות חגיגית זאת,

מרינה סולודקין: זה לא חגיגית,

קולט אביטל: מאוד חגיגית, שאנחנו משקיעים, אנחנו מדברים עכשיו על רדיו, ורדיו מאוד חיוני לקהילה האתיופית, ולעומת אחת עשרה וחצי שעות שיש ברוסית יש בקושי חמש דקות באמהרית.

קולט אביטל: ואם אנחנו לא נעשה משהו לשנות את הפרופורציות, מבלי לעורר עלי את כל האנטגוניזם של כל חברי הכנסת הרוסים כאן בבית וכל הצעקות בעיתונות אז את ואני לא עשינו כלום.

קולט אביטל: ואני מבקשת לקחת את זה בחשבון, זה אפרופו רדיו.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת לגבי רדיו, עד כמה שאני יודעת זה רק עניין של השקעה, אולי אנחנו צריכים הקצאת זמן, ערוץ אתיופי שלם, אני בעד.

אורית נוקד: טוב, אני חושבת באמת שקודם כל אנחנו מכירים לתופעה, זה שלב אלף שהוא כבר מוכר.

אורית נוקד: צריך בעצם לבחון שלושה דברים.

אורית נוקד: הדבר הראשון לדעתי זה באמת איך למנוע, ואיך למנוע אני מאוד מתחברת לקו שאומר שהדבר צריך להיעשות בשיתוף יחד עם הקהילה בשל הרגישות התרבותית, ולהעצים את הנשים.

אורית נוקד: ואת הגברים ביחד אני חושבת.

אורית נוקד: אני חושבת שאם יהיו גברים שגם יבינו את כל המשמעות ויירתמו לעניין אני חושבת שזה יכול להצליח.

אורית נוקד: זה דבר אחד.

אורית נוקד: שיתוף פעולה.

אורית נוקד: דבר שני אני חושבת שהכל מתחיל ונגמר בחינוך, תמיד, ואני חושבת עכשיו גם קדימה, לעתיד.

אורית נוקד: אני עומדת בראש השדולה למען תנועות הנוער ואתמול היה לי העונג באמת להשתתף ביום שנערך בכנסת, שיזמה חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, והיתה שם חניכה שהיא עלתה מאתיופיה, ומי ששמע אותה פשוט בכה.

אורית נוקד: וזה רק מראה שאפשר גם חינוך, חינוך שהוא פורמלי אבל גם אפשר עם חינוך שהוא לא פורמלי לעשות הרבה דברים.

אורית נוקד: הילדה הזאת שדיברה היה לה המון בטחון, ואני משוכנעת שהיא לא היחידה.

אורית נוקד: ואני חושבת שחייבים בעניין הזה באמת, כאן אני פונה גם למשרד החינוך, מאוד לחזק גם את התקציבים וגם כמובן את העושים במלאכה.

אורית נוקד: זה דבר חשוב מאוד.

אורית נוקד: ההערה השלישית היא כמובן כאשר קורה משהו, אז אנחנו יודעים שצריך להרתיע, ואני חושבת שבאמת בתי המשפט כאן צריכים להחמיר את הענישה.

אביב דוד: אני מארגון הגג של עולי אתיופיה.

אביב דוד: אני רוצה להגיד משהו לגבי הסברה.

אביב דוד: קודם אמרת שרה שמשרד הקליטה משקיע בהסברה וכו'.

אביב דוד: הכל טוב ויפה רק שההסברה ממוקדת, איך שהבנתי אותה, כלפי העולים שמגיעים זה עתה.

אביב דוד: לדעתי ההסברה צריכה להיות גם בקרב העולים היותר ותיקים.

אביב דוד: אני יכול לתת לך דוגמא למשל שאנחנו בארגון הגג הפעלנו שני פרוייקטים שנגעו להסברה בעניין הזה של סכסוכים בתוך המשפחה בשילוב של הנשים והגברים.

אביב דוד: והתוצאות שראינו הם היו מדהימות.

אביב דוד: זה היה בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל, והסברנו את הדברים שצריכים להיות במדינה, את ההשתנות התרבותית וההשתנות החוקתית שישנה, ובסופו של דבר מה ששמענו מהם זה שתמשיכו.

אביב דוד: דבר אחרון שאני אגיד זה שצריך לחשוב, כאשר אנחנו מדברים על הפתרון, צריך לחשוב על משהו מערכתי שיהיו שם משולבים בני העדה, כאנשי מקצוע.

אביב דוד: לא רק מישהו שבא ומייעץ אלא כאנשי מקצוע שהם אלה שילוו את האנשים.

מרים שכטר: אני הממונה על השיוויון בין המינים בחינוך במשרד החינוך.

מרים שכטר: דבר ראשון אני רוצה להגיד לפרוטוקול להערתו של ח"כ רשף חן משרד החינוך כן מתפקד.

מרים שכטר: ואם אני צריכה להוכיח את זה אני גם אוכיח.

מרים שכטר: ומשום שזה רק כמה משפטים אני רוצה לציין שאני במסגרת תפקידי התחלתי כבר בשנתיים שלוש האחרונות לעבוד מול מגשרים ומול קידום נוער ומול כל מי שעובד עם עולות ועולים מהחברה הקווקזית, הבוכרית והאתיופית.

מרים שכטר: אנחנו כן עובדים עם הבנות ועם הבנים בשל כל מה שכאן נאמר אנחנו הקדמנו מראש, גם דרך תכנית נערות מובילות שינוי,

קולט אביטל: יש לך תכניות ספציפיות לכתות של עולים?

מרים שכטר: בנושאים שלנו אנחנו עכשיו תוך כדי מהלך ההכשרה והשתלמויות והעבודה אנחנו בונים כדי שזה יהיה מותאם באמת לעליות השונות, אני מקווה שעד סוף השנה הקרובה תהיינה לנו תכניות וגם מתורגמות לרוסית ולאמהרית.

מרים שכטר: אני רק רוצה להוסיף שדרך נערות מובילות שינוי זה מבחינתנו ערוץ מאוד חיובי להיכנס לאוכלוסיות האלה כי זה לא בשונה מהאוכלוסיה הרגילה, כי אנחנו עושים את זה גם ברמת השרון וגם באופקים, וגם לאוכלוסיות של העולים החדשים, לבנות ולבנים.

קולט אביטל: אנחנו נרצה כמובן בוועדה הזאת לקבל קצת יותר מידע מה אתם עושים בהתאמה לציבורי העולים, מסיבה אחת פשוטה שבכל זאת יש הבדלי תרבות.

מרים שכטר: וגם אנחנו עושים תכנית שכבר עובדת שנה שנייה, כפיילוט, זה לא שייך לנושא אבל לידיעת הציבור, לערבים.

מרים שכטר: התכנית של נערות מובילות שינוי זה שדולת הנשים ומשרד החינוך, שאנחנו כבר הפכנו להיות גוף אחד.

מרים שכטר: הם מדברים על אנחנו ואנחנו מדברים על אנחנו.

מרים שכטר: הכל עובד ביחד מאוד יפה.

מרי חדייר: ישנה מסגרת שקיימת שמטפלת בגברים אלימים, שזה בית נועם.

מרי חדייר: אני חושבת שאולי כדאי לבקש מהם הכניס איזו תכנית ייחודית שתתמחה בנושא של אלימות בקרב האוכלוסיה יוצאת אתיופיה.

מרי חדייר: מה שרציתי להוסיף שכל החומרים שלנו בנושא מניעת אלימות הם כן מתורמים לשפות הרלוונטיות, כולל אמהרית.

הילה קרנר-סולימן: אני בלב כואב אומרת, אנחנו נשב פה עוד שלושה חודשים, ותירצח עוד אישה, ודמן של הנשים האלה בראשו של משרד האוצר.

הילה קרנר-סולימן: אני איחרתי כי באתי מדיון של ועדת חוקה ששבע שנים הצעה לאיבחון והערכת מסוכנות של עברייני מין לא עוברת בגלל האוצר, והאוצר באופן קבוע נמנע מלתקצב את המחיר של הרצח, את המחיר של הטיפול.

הילה קרנר-סולימן: עכשיו במשך עשרים שנה ישנם יתומים, את כל ההשלכות הסביבתיות, אני לא מקבלת את הנימוק שאין כסף לפיילוט.

הילה קרנר-סולימן: לא לעשות את הפיילוט ולא לעשות את התכנית עולה הרבה יותר למדינת ישראל, מעבר להפסד המוסרי.

הילה קרנר-סולימן: ואני כן מבקשת שיושב ראש הוועדה, כי באמת זה כרגע בנפשם של העולות, תבקש ממשרד האוצר לא רק הערכה תקציבית יחד עם הוועדה למעמד האישה לכמה זה עולה ולכמה זה עולה לנו כשזה לא קורה.

הילה קרנר-סולימן: אנחנו נשב פה עוד שלושה חודשים.

דינה מרום: אני רוצה לומר שהפרוייקט הזה עובד יחד עם קהילה, אגף קהילה משטרה, הוא כבר מתקיים בהמון תחנות, רחובות, ראשון, וכל אותם מקומות שגם יש אוכלוסיה של אתיופים, רוסים וכו'.

דינה מרום: אני מאוד מאוד אשמח, זה פרוייקט שעובד על ידי מתנדבים, תצטרפו אלינו, תבואו אלינו, תסייעו.

דינה מרום: אני רוצה לומר שזה הולך לפעול בכל תחנות המשטרה וזה כבר עובד בהרבה תחנות משטרה.

דינה מרום: אנחנו נשמח לקבל את הסיוע שלכם במסגרת אותם מודלים שיפעלו בתחנות המשטרה.

קולט אביטל: אני גם מציעה למען הסדר הטוב שאולי, וזה אנחנו הצענו כמה פעמים למפכ"ל המשטרה, תעשו מפגש של הדרגים הבכירים אצלכם עם נציגי הקהילה האתיופית סביב שולחן אחד.

קולט אביטל: תשבו איתם, תקבלו עזרה מהם.

קולט אביטל: תקחו, תפנו אליהם לקבל מתנדבים.

קולט אביטל: אתם לא נפגשים עם נציגי הקהילה האתיופית.

קולט אביטל: יש ארגונים, יש ארגונים שעובדים בקרב האתיופים.

קולט אביטל: תעשו פעם אחת, אני מוכנה לארח אתכם כאן, את כולכם, אבל בואו נעשה את זה, כי מרוב דיבורים ומרוב רצון טוב לא יוצא כלום.

קולט אביטל: אף אחד לא בא הנה להגיד שאין רצון טוב.

קולט אביטל: הבעיה שהרצון הטוב הזה מתורגם לטיפות בים.

קולט אביטל: ואנחנו כל פעם נתקלים באותו סיפור, פה חסר תקן, שם חסר תקן.

קולט אביטל: יש מצד אחד הממסד, ויש מצד שני המון ארגוני מתנדבים וחברה אזרחית שיכולה לעזור.

קולט אביטל: אז אנא, בואו נרתום את כולם יחד.

שלמה אקלה: אנחנו מפעילים גם את השמגלוג', שהנושא עומד לקרוס.

שלמה אקלה: היה לי חשוב מאוד לומר כמה מלים בנושא הזה כי במפגש הקודם לא היו כל כך הרבה גופים שמעורבים בנושא של אלימות.

שלמה אקלה: מה שאני אומר שמורשת ותרבות זה בגד שאתה פושט אותו וזורק אותו.

שלמה אקלה: צריך זמן.

שלמה אקלה: צריך עיתוי גם להביא מסרים לאותם עולים שמגיעים.

שלמה אקלה: לכן יש גופים, במקום לבנות גופים חדשים למניעת אלימות ישנם גופים בשטח שעובדים, הוכשרו ומניבים פירות בקרב הקהילה.

שלמה אקלה: והם הולכים למות.

שלמה אקלה: אני חושב שכל אחד צריך לחשוב, לנצל את הכוחות הקיימים בתוך הקהילה.

שלמה אקלה: הם הוכיחו את עצמם, אם ב-2004 היו מאה שמונים וחמש פניות רק שהגיעו למרכז שלנו לשמחתנו .

שלמה אקלה: לכן הייתי מאוד מבקש מכל הגופים שרק מול הנושא הזה, בלי הקהילה שום דבר לא נעשה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני רוצה להתנצל בשמה של יו"ר הוועדה למעמד האישה אתי לבני, היא במקומי כן היתה צריכה לעלות למליאה כי לה יש שאילתא ואני יכולתי להישאר עוד קצת.

קולט אביטל: לצערי הרב זאת ישיבה, אני לא יודעת כמה בנושא הזה, ואני מניחה שאת צודקת שזאת לא תהיה הישיבה האחרונה, אבל לא משום שאני מאחלת לעוד רצח אלא משום שאנחנו כן רוצים להיות בטוחים שמה שהתחלנו גם נמשיך לטפל בו בצורה עקבית.

קולט אביטל: ולכן אני כן הייתי רוצה על דעתה של אתי ועל דעתי להגיד לכם פלוס מינוס, ואחר כך ננסח את ההחלטות, מה ההחלטות שלנו ומה הדגשים שלנו.

קולט אביטל: אנחנו כן חושבים וכן פונים שוב פעם למשרד הקליטה ולסגנית השרה שנמצאת כאן להגביר את ההסברה ואת המודעות בעיקר דרך הרדיו והטלויזיה ולנסות לראות מה אנחנו יכולים לעשות, וזה קשור לזה, זה לא יכול להיות, להגביר את הזמן המוקצה לשידורים בשפה האמהרית.

מרינה סולודקין: אני אגיד לך, אני מול ראש הממשלה, בגלל עלייה של פלשמורה, מבקשת ערוץ נפרד, רדיו אתיופי, לפחות חמש או שבע שעות.

קולט אביטל: אם ראש הממשלה אחרי שהוא ידבר גם האוצר יקצה, אנחנו ישבנו פה השבוע, לא הספקת להיות, שמענו את כל התכנית הגרנדיוזית סוף סוף, איך הולכים להעלות את הפלשמורה ואיך כל משרד התגייס ומה התכנית הספציפית של כל משרד.

קולט אביטל: ומירלה גל עשתה יופי של עבודת מטה.

קולט אביטל: כשהגענו לשאול רגע והשלושה וחצי מיליארד שקל, שזה דורש, האם מתוקצבים, לא.

קולט אביטל: אז כאן אני מתחברת למה שאת אמרת ואנחנו נפעל.

קולט אביטל: שנית אנחנו כן נפעל בכיוון הגברת תכניות לשיקום גברים אלימים על ידי מנחים מתוך הקהילה.

קולט אביטל: זה דורש עבודה שלנו במשרד עם משרד הרווחה ומשרדים אחרים ועם הג'וינט.

קולט אביטל: ויכול מאוד להיות, אם הפרוייקט הלאומי יסכים להיות גג לזה, אז אני אתן כתף לזה.

קולט אביטל: דבר נוסף, אנחנו כן נפנה ואולי נעשה פה יום עם כל הארגונים כדי לבקש כמה שיותר מנהיגי קהילה ומתנדבים שיתנדבו ויעבדו בצורה לא רק התנדבותית אלא מקצועית בכל הנושאים שנוגעים לאלימות.

קולט אביטל: אנחנו פונים למשרד החינוך ומבקשים לקבל תכנית יותר ממוקדת לדעת מה אתם מתכוונים לעשות בנושא שיוויון בין המינים וחינוך נגד אלימות בקרב ציבורי העולים.

קולט אביטל: ואנחנו נבדוק את הנושא של, אני לא ידעתי אם אנחנו צריכים, אולי נתייעץ, אבל אולי ננסה לראות אם במישור המשפטי או אם אנחנו נצטרך להכין הצעת חוק שאחרי צו הרחקה יופעלו אמצעים נוספים.

קולט אביטל: ואחרון אחרון חשוב אני אשב אתך ואולי נחשוב אם לא כדאי, מה שאתם לא הצלחתם בוועדת החוקה אני לא בטוחה שאנחנו נצליח כאן בעוד החלטה.

קולט אביטל: אבל אנחנו נצטרך אולי לחשוב על אמצעים כמו שאילתות לשר האוצר.

קולט אביטל: בצמוד לחלילה כשיש רצח אנחנו נצטרך בצורה מאוד ממוקדת לקחת את דברייך ולחשוב איך להפנות את השאילתות לשר האוצר, איך הוא מתרגם את הנושא הזה לתקציבים.

מרינה סולודקין: הוא לא עונה לשאילתות,

קולט אביטל: הוא כן עונה.

קולט אביטל: תודה רבה.