ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 239, 2005-06-06 10:00

קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.

קולט אביטל: אנחנו שמחים לארח פה את האומנית אנה פטליוק.

קולט אביטל: אנה עלתה מרוסיה לפני 12 שנים, ראייתה מוגבלת והיא החליטה שהיא מנסה לראות את התכונות הפנימיות של האנשים, וכך היא ציירה אותם.

קולט אביטל: היא אומנם עלתה בתור ילדה וגדלה פה, אבל יש לה חוש הבחנה והסתכלות מאוד חדים.

ראובן ריבלין: ברכות.

ראובן ריבלין: זה יפה מאוד.

קולט אביטל: את התערוכה הזאת החלטנו לערוך כאן, בוועדת הקליטה, משני טעמים.

קולט אביטל: האחד, משום שאנחנו עושים מה שאנחנו יכולים כדי לעודד אומנים עולים.

קולט אביטל: הטעם האחר והחשוב יותר, רצינו גם לדעת איך עולים מסתכלים עלינו.

קולט אביטל: כיוון שהנושא הוא קצת הומוריסטי, חשבנו שלפעמים גם לנו מותר להסתכל על עצמנו בקצת הומור ולהעלות חיוך על השפתיים בכנסת שבדרך-כלל היא די שסועה ודי רועשת ודי גועשת.

קולט אביטל: לפעמים אפשר להסתכל על הדברים גם בהומור, ואם התערוכה הזאת תוסיף לאווירה הטובה בבית ותעלה חיוך על השפתיים, השגנו את המטרה הכפולה, גם להציג אותך, אנה, בפני האנשים, וגם להביא קצת מצב-רוח יותר קל ויותר טוב לכולנו.

קולט אביטל: אני מודה לך.

קולט אביטל: יושב-ראש הכנסת, בבקשה.

ראובן ריבלין: לא רק בגלל שמדובר ביקירה שזה מקרוב חזרה לארצה ולמולדתה, אומנם כילדה צעירה, אלא מבחינת היכולת – אני חושב שטוב עשתה ועדת העלייה והקליטה אשר נתנה מקום ואכסניה לתערוכה שהיא קושרת שלושה נושאים.

ראובן ריבלין: האחד זה היכולת והיצירה של בני-ישראל, השני הוא הקשר של הכנסת ליצירה והשלישי הוא לעולה החדשה שמפרי הכשרונות הברוכים שלה כולנו מתברכים כמדינה.

ראובן ריבלין: אני חושב שההומור והרמיזה בדיוקנות שעל הקיר נותנים יותר מאשר מקור למחשבה וגם לעירוב חיוך יחד עם עומק לגבי הדרך שבה האומנית רואה את כל אחד ואחד מחברי הכנסת, על כל האנשים השונים הנמצאים כאן.

ראובן ריבלין: אני יכול רק לברך ולראות אם הכנסת תוכל שאחת היצירות האלה תישארנה כאן.

ראובן ריבלין: אם המחירים של האומנית הם כאלה שאנחנו יכולים להרשות לעצמנו בכנסת ישראל, שהיא כנסת ציבור.

קולט אביטל: אנחנו תמיד יכולים.

ראובן ריבלין: אנחנו תמיד צריכים להיות אחראים, ודבר כזה תמיד גורר דבר נוסף, אבל יכול להיות שנבחר אחת מהתמונות בעזרת האוצרת שלנו, תמונה שיכולה לסמל יותר מכל את הקשר בין האומנית לבין הכנסת ושאותה נתלה באחת האכסדרות בכנסת, לאות הוקרה ולאות הזדהות אתה ולאות הזדהות שלה עם הכנסת.

ראובן ריבלין: אני מודה לך.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קולט אביטל: אנה, תגידי בבקשה מה הביא אותך לצייר את הדברים האלה.

אנה פטליוק: ראשית אני רוצה להודות על כך שאפשרו לי להציג את התערוכה במקום הזה.

אנה פטליוק: אני רוצה לציין שזה היה החלום שלי, הגשמתם את החלום שלי ואני מאוד מודה לכם.

אנה פטליוק: את הציורים התחלתי לצייר לפני כשלוש שנים.

אנה פטליוק: ציירתי יותר מ-40 תמונות, שחלק מהן תלויות כאן.

אנה פטליוק: התחלתי לצייר בזמן תעמולת הבחירות שהיתה בשנת 2002-2003.

אנה פטליוק: מאוד התעניינתי בפוליטיקה ומאוד התעניינתי בחברי הכנסת, אבל רציתי לצייר אותם יותר כמו אנשים, לא להראות את הפוליטיקה שלהם ולא לבקר חס וחלילה, אלא להראות דברים שהם עשו, דברים מהחיים שלהם.

ראובן ריבלין: את מתפרנסת מציור?

אנה פטליוק: לא.

ראובן ריבלין: מה את עושה?

אנה פטליוק: אני אדם נכה, יש לי בעיות ראייה.

אנה פטליוק: אני רואה 50%, כך שאדם רגיל אני רואה.

קולט אביטל: אתמול אמרת לי איך הגעת, למשל, לצייר את חבר הכנסת מצנע בתור אקרובט.

קולט אביטל: תני לנו דוגמה אחת או שתיים, כדי שאנשים יבינו איך קשרת בין אדם לבין הדמות שאת עשית ממנו.

אנה פטליוק: כאשר ציירתי את חבר הכנסת מצנע זה היה בזמן תעמולת הבחירות ושרון ומצנע התמודדו על ראשות הממשלה.

אנה פטליוק: ציירתי את שרון כאדם שבטוח בהצלחה, ואת מצנע ציירתי כהולך על חבל דק, שהראה שאני לא מרגישה שהוא יצליח.

קולט אביטל: למה פואד הוא מתאבק?

ראובן ריבלין: ההתמקדות בדמות של פואד היא במדליה שלו, שמראה שהוא הגיע למקום שני.

אנה פטליוק: את חברת הכנסת דליה איציק ציירתי כך אחרי שקראתי בעיתון ריאיון אתה והיא אמרה שיש אנשים שמעיזים לקרוא לה מכשפה, והיא מאוד נפגעת מזה כנראה.

אנה פטליוק: היא אמרה שבבית היא אישה, היא אדם אחר לגמרי.

אנה פטליוק: בפוליטיקה אישה צריכה להיות חזקה ולא כל כך רכה.

אנה פטליוק: את המלים האלה אני מאוד זוכרת, לכן ציירתי אותה כך אבל עם פנים יותר רכות.

קולט אביטל: אני מקווה שהיא לא תיעלב מזה, אבל אנחנו קראנו לזה "הקוסמת".

קולט אביטל: אנחנו רואים שחבר הכנסת עמיר פרץ הוא צועני.

אנה פטליוק: הוא בהסתדרות, ויש תמיד כל מיני אנשים והוא מנסה לעשות משהו.

אנה פטליוק: גם במראה החיצוני שלו יש משהו מזה.

נעמי בלומנטל: למדת ציור?

אנה פטליוק: לא.

אנה פטליוק: בשנת 2000 התחלתי לצייר באצבעות, כשהייתי חולה מאוד.

אנה פטליוק: היתה לי תאונה וסבלתי מכאבי גב ולכן הייתי הרבה בבית.

אנה פטליוק: אחרי זה עברתי למכחול ומשנת 2002 אני מציירת במכחול.

נעמי בלומנטל: הציורים הם בשמן?

אנה פטליוק: כן.

קולט אביטל: כאדם שלא למד ציור וכאדם שחי עם מגבלה מאוד קשה, את חוללת נסים.

קולט אביטל: אנחנו רוצים להודות לך ורוצים לקוות שזאת התחלה ושתצליחי.

קולט אביטל: אנחנו חושבים שעם כשרון טבעי כזה ובלי שום עזרה, מגיעה לך קצת תוספת של קורסים והשתלמויות כדי שתוכלי להעלות עוד יותר את הרמה.

קולט אביטל: בהצלחה.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

אנה פטליוק: תודה רבה.