ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 237, 2005-05-31 14:00

קולט אביטל: צהרים טובים למנכ"לית, לאדוני השופט, לכל החברים בוועדה, לאנשי משרד הקליטה, אני מבקשת לפתוח את הישיבה השניה או השלישית שלנו היום.

קולט אביטל: אבל אנחנו קראנו לישיבה מהירה, דחופה בגלל אירועים שזעזעו את כולנו.

קולט אביטל: אני רוצה להתייחס לנושא הזה מצד אחד ברגישות.

קולט אביטל: בסך-הכל אף אחד מאתנו בקיום ישיבה כזו לא רוצה להטיל סטיגמה על קהילה שלמה.

קולט אביטל: וגם כולנו צריכים לזכור שחלק גדול מהבעיה נובע ממשברים בעלייה.

קולט אביטל: רוב הקהילה שמגיעה לארץ אין בה סממנים של אלימות ומשהו קורה לנו כאן בארץ באווירה הכללית שגורמת למשברים.

קולט אביטל: אבל מצד שני אני גם רוצה לראות מה ואיך אנחנו יכולים להיערך לתופעה שלצערי ולמרבית בושתנו לא רק שלא חדלה, לפי מיטב הבנתי היא רק הולכת ומחריפה.

קולט אביטל: עכשיו זאת לא ישיבה ראשונה שאנחנו דנים בנושא הזה.

קולט אביטל: אנחנו דנו בעיקר בנושא של בני-נוער יחד עם משטרת ישראל.

קולט אביטל: אנחנו קיבלנו סטטיסטיקות שבסך-הכל זעזעו אותנו.

קולט אביטל: אם זכרוני אינו מטעה אותי אנחנו כמה פעמים דיברנו על כך שכ-14 אחוזים מבני-הנוער שעולים מאתיופיה הגיעו לרמה זו או אחרת של עבירות ושנפתחו לא מעט תיקים בשנה האחרונה.

קולט אביטל: אבל כנראה משהו בטיפול שלנו לוקה בחסר, אם אנחנו לא רק שלא מצליחים להתגבר על התופעה אלא התופעה הזאת רק הולכת ותופחת.

קולט אביטל: והמטרה פה היא לא לקונן ולא לבכות אלא לנסות לראות מה בעצם, לפחות לנסות להבין מה בעצם צריך להיות הטיפול שלנו בבעיה הזאת, איך הוא צריך להיות, אם אין לנו מספיק כלים ובמה כן ניתן לעשות עוד.

קולט אביטל: אני רוצה אולי לבוא ולהוסיף עוד דבר.

קולט אביטל: אנחנו בכנסת ללא כל קשר נקודתית לנושא שבגללו התכנסנו, כל שבוע מעלים את הנושא של רצח נשים.

קולט אביטל: וכל שבוע אנחנו חושבים שאם נדבר זה יעזור.

קולט אביטל: ויש ודאי היום היערכות יותר טובה גם במשטרה, גם במערכת השיפוטית לטפל בנושא.

קולט אביטל: ובכל זאת אין שבוע בלי רצח.

קולט אביטל: אז כנראה שהמעשים לא מספיקים.

קולט אביטל: וכמו שטיפלנו בעבר בנושאים שהחלטנו שצריך להיות איזשהו כוח לאומי שמתחיל להילחם באיזה שהיא תופעה.

קולט אביטל: כמו שאנחנו הקמנו כוח משימה לאומי לעסוק בתאונות הדרכים.

קולט אביטל: יכול להיות שעד שאנחנו לא נתחיל בצורה מאוד אינטנסיבית לטפל בתופעה הזו ונחכה כל פעם לעוד רצח ועוד רצח – לא נתגבר.

קולט אביטל: אז יכול להיות שזו צריכה להיות מסקנה שלנו באמת להיערך בצורה שונה.

קולט אביטל: ואני מודה לכל מי שהואיל לבוא.

קולט אביטל: כל מי שבא הנה מודאג לא פחות ממני מהתופעה הזו ואם ההיענות היתה כל-כך מהירה וכל-כך גדולה סימן שכולנו רוצים יחד לנסות למצוא גם סיבות וגם פתרונות.

קולט אביטל: ואני מבקשת להעביר את רשות הדיבור למנכ"לית.

מירלה גל: תודה רבה.

מירלה גל: קודם כל, בשל חשיבות הנושא אני נמצאת כאן היום.

מירלה גל: אני לא חושבת שאנחנו צריכים להתעלם באיזשהו אופן מבעיות שקיימות.

מירלה גל: אבל קודם כל חשוב לי להדגיש אני חושבת שמדובר כאן באחריות כוללת ולאו דווקא של אותם גורמים שעוסקים בקליטת עלייה.

מירלה גל: אני מאוד שמחתי לשמוע שאת התייחסת לנושא של הסטיגמה משום שאסור שמהוועדה הזו תצא איזה שהיא קריאה שמדובר כאן בתופעה שהיא ייחודית לעולים החדשים.

מירלה גל: החברה הישראלית כחברה עוברת תקופה מאוד קשה בכל מה שנוגע לאלימות.

מירלה גל: ואנחנו כולנו צריכים להסתכל במראות הישראלים הותיקים כמו גם העולים החדשים.

מירלה גל: ואנחנו צריכים לבחון את עצמנו ולראות כיצד אנחנו מטפלים בתופעה של האלימות שאיננה בהכרח, כפי שמנסים לא אחת לצייר תולדה של העלייה ובוודאי לא של עלייה הספציפית.

מירלה גל: יחד עם זה אני באה ואומרת, באותם מקרים שהם מקרים קשים ובעייתיים אנחנו צריכים לבחון ואם יסתבר שהבעיה היא תולדה של היותו של אדם עבריין כזה או אחר או חשוב, היא תולדה של היותו עולה חדש בקשיים שהוא נתקל בהם, צריך לטפל.

מירלה גל: אבל לטעמי אנחנו מדברים היום על תופעה שהיא הרבה מעבר לקליטת עלייה.

מירלה גל: מדובר כאן בחברה הישראלית ולכן אני אפילו תוהה האם הישיבה בנושא כל-כך חשוב צריכה להתקיים בחדר הזה תחת הכותרת של ועדת עליה וקליטה ותפוצות או לא במקום אחר במשכן הזה.

מירלה גל: כי זה חורג הרבה מעבר לקליטת עלייה.

מירלה גל: עכשיו אם אנחנו נסתכל באופן ספציפי ואני יודעת שאת ביקשת לבחון באופן ספציפי את קריית משה.

מירלה גל: אגב, חשוב להדגיש שאותו בחור שהוא חשוד הוא לא מקריית משה.

מירלה גל: אבל אם אנחנו נבחן באופן ספציפי את קריית משה, כמו גם מקורות אחרים, מספר הפעולות ומספר הפעילויות שננקטות ומספר הגופים שפועלים בתיאום בקרית משה אין לו אח ורע.

מירלה גל: ואנחנו רואים הרבה מאוד סיפורי הצלחה, אנחנו רואים התקדמות בתחום התעסוקה, אנחנו רואים התקדמות בתחום החינוך.

מירלה גל: אני בטוחה שכל האנשים שמייצגים את המשרדים השונים כאן ידעו להצביע גם על כל ההצלחות האדירות.

מירלה גל: ואלמלא אותה פעילות שהיתה נעשית במקום – יכול להיות שהיינו, לצערי הרב, רואים עוד מקרים קשים.

מירלה גל: אבל אני אומרת, נעשית הרבה מאוד פעילות של גופים, של משרדים ממשלתיים, של תורמים, של הג'וינט שאני לא רואה שנמצא כאן.

מירלה גל: באמת מגיל 0 כמעט ועד לאחר הבגרות.

מירלה גל: ולתכניות האלה אנחנו רואים את הפירות שלהן.

מירלה גל: אני לא אומרת שצריך להתעלם מהפשעים וצריך לבחון אותם וכולם ביחד, כל הגומרים במדינת ישראל כאחד להירתם לפתרון הבעיה שאיננה, אני חוזרת ואומרת, איננה בהכרח של עולים חדשים.

מירלה גל: אני רוצה לומר שככלל הקהילה האתיופית נהנית מההשקעות הרבות ביותר על פני כל אוכלוסיית עולים אחרת.

מירלה גל: אני לא אומרת את זה בהיבט השלילי, נהפוך הוא, הרבה מאוד גופים נמצאים במקום.

מירלה גל: הרבה מאוד תורמים שמוכנים לתרום באופן ספציפי לקהילה האתיופית.

מירלה גל: ונעשות הרבה מאוד תכניות בתחום הזה.

מירלה גל: קליטת עלייה היא לא רק מה שעושים משרדי הממשלה או הגופים השונים.

מירלה גל: גם לחברה הישראלית יש תפקיד מאוד מאוד חשוב בקליטת עלייה.

קולט אביטל: היא עושה אותו מעל ומעבר, תאמיני לי.

קולט אביטל: אני חושבת שאם את מביעה פה הערכה, זאת גם השעה להביע הערכה להרבה מאוד ארגונים בחברה האזרחית שמתגייסים ועוזרים בקליטת העלייה.

מירלה גל: אכן יש לא מעט גורמים בחברה הישראלית שנרתעים לסייע לקליטת עלייה, אבל הלוואי והיו יותר, אני לא בטוחה כמה אנשים קמים בבוקר ואומרים לעצמם, מה אני עושה למען קליטת עלייה.

מירלה גל: אגב אנחנו שומעים הרבה מאוד בתקשורת, לצערי אם אנחנו פותחים את דפי העיתונות בימים האחרונים או פותחים את הרדיו, אנחנו הרבה מאוד כותרות מאוד מאוד שליליות שכן, אני אומרת, כן מטילות סטיגמות בציבוריים שלמים של עולים חדשים.

מירלה גל: אני גם שמחה לראות כאן הרבה מאוד אנשי תקשורת.

מירלה גל: אני שואלת, סליחה, איפה היתה התקשורת כאשר את יזמת כאן לפני זמן לא רב דיון על ההצלחות הרבות של הקליטה האתיופית.

מירלה גל: ההצלחות האלה לצערי הרב הן רבות והן לא באות לידי ביטוי.

קולט אביטל: אנחנו באמת מתברכים בהצלחות וכולנו יודעים את זה.

קולט אביטל: אבל אני חושבת שכולנו התכנסנו כאן היום, שוב פעם, לא כדי לקונן ולא כדי להעביר את הכדור לחברה כולה, אלא כדי לראות מה ספציפית אנחנו יכולים לעשות עוד.

קולט אביטל: וזה לא שמעתי אותך אומרת.

קולט אביטל: אני את הישיבה הזאת לא עושה למען התקשורת.

קולט אביטל: את הישיבה הזאת אני עושה כי תחושתנו היא שלמרות כל הישיבות, למרות כל ההתגייסות, למרות שנעשים דברים, לא די בכך.

קולט אביטל: לא די בכך ולכן אני באה לשאול מה אנחנו לא עושים מספיק.

קולט אביטל: מה היה אילו היה לך יותר אמצעים, אילו הבעיה היתה כספית בלבד, או אחרת, מה ניתן היה לעשות כדי לעזור עוד.

קולט אביטל: זאת המטרה של ההתכנסות הזאת.

קולט אביטל: עכשיו נכון שבאו אנשים מקרית משה, אני גם רוצה בפתח הישיבה הזאת לבוא ולהגיד שחלק מהם קיבלו איומים והם התבקשו לא לדבר כאן, כדאי שאנחנו נדע את זה.

קולט אביטל: תודה רבה.

מירלה גל: בכל זאת אני כן רוצה להתייחס להיבט של מה עושים כי נעשה הרבה מאוד.

קולט אביטל: ומה צריך לעשות עוד.

מירלה גל: תמיד יש מקום לעשות עוד.

מירלה גל: יחד עם זאת אני אומרת שלא צריך להשליך מן הפרט אל הכלל.

מירלה גל: ועל אף גם במקומות שבהם נעשית פעילות רבה מאוד ופעילות מבורכת, אין בכדי להצביע על כך שבהכרח לא נעשה שם די והותר בעקבות מקרה בודד, קשה ככל שהיה.

מרה קנבל: אני ברשות

מרה קנבל: כם רוצה להתייחס לנושא, אני סגנית ראש העיר, עיריית רחובות.

מרה קנבל: ואני רוצה להתייחס לנושא של קריית משה ובכלל קליטת עלייה בעיר.

מרה קנבל: העיר קליטה 20 אלף עולים ב-15 השנים האחרונות וזה כולל גם עלייה גדולה מאתיופיה.

מרה קנבל: ונעשית פעילות רבה לכלל העולים וספציפית לקריית משה.

מרה קנבל: ואני חושבת שהנושא של קריית משה שהוא היום בפעם השניה נמצא בשיקום שכונות בפרוייקט, זה אומר משהו.

מרה קנבל: שבשנות ה-80 יצא שיקום השכונות מהשכונה ולפני שלוש שנים שיקום שכונות נכנס שנית.

מרה קנבל: בעקבות אותן הבעיות שאנחנו מתמודדים.

מרה קנבל: וכרשות אנחנו מתמודדים עם בעיה קשה וזה אחת מהסיבות, לדעתי ולדעת אולי גם אחרים.

מרה קנבל: אז אני רוצה להתייחס לנושא, הבעיה החמורה בשכונה זה בעיית הגיור.

מרה קנבל: ואם אמרה גם מנכ"לית של משרד הקליטה וגם מוקד הקליטה ותספר על הפעילות מסגרת חברתית.

מרה קנבל: נעשו דברים בלתי רגילים שזה כולל ועדות מקצועיות בשיתוף עם השכונה.

מרה קנבל: בכל ועדה נמצא נציג של השכונה והכל נעשה בתיאום.

איינאו סנבטו: הם חברים בפרוטוקול לא בהחלטות.

קולט אביטל: תסלח לי בבקשה, בפעם הנוספת שזה יקרה, אני אצטרך להוציא אותך החוצה.

קולט אביטל: אני מבקשת ממך לא להתפרץ בבקשה.

קולט אביטל: תינתן לך רשות דיבור, אל תכריח אותי להוציא אותך.

מרה קנבל: אבל אני דווקא רוצה להתייחס בנושא השיקום הפיזי של השכונה.

קולט אביטל: אנחנו לא דנים פה בשיקום שכונות, אנחנו לא באים לטייח.

קולט אביטל: גבירתי הנכבדה, אני מבקשת ממך להתייחס לנושא הספציפי שבגללו התכנסנו.

קולט אביטל: אני בטוחה שאת עושה הרבה בשיקום שכונות.

מרה קנבל: אבל אני רוצה להתייחס כבעיה של מצוקת בני-הנוער, זה נובע ממצוקת הדיור של אותן המשפחות.

קולט אביטל: אז תגידי, אל תתחילי להגיד כמה אנחנו עושים.

קולט אביטל: תגידי לי בבקשה מה הסיבות, בואו ננסה פעם לרדת לשורש הבעיה.

מרה קנבל: אנחנו מדברים על הבעיה, אחת מהבעיות זה צפיפות הדיור.

מרה קנבל: המשפחות הן מרובות ילדים, נמצאים של שלושה, ארבעה אין דבר כזה, שלושה חדרים.

מרה קנבל: זה מצוקה אדירה של בני-נוער שאין להם פינה בבית.

מרה קנבל: אין להם חדר, אין להם שולחן לשים כדי ללמוד.

איינאו סנבטו: את באת פעם לבית של אתיופי, באמת.

מרה קנבל: אני עבדתי בשכונה, אני יודעת את השכונה.

איינאו סנבטו: עבדת עלינו בעיניים.

קולט אביטל: אני אבקש ממך תכף לצאת החוצה.

קולט אביטל: תירגע בבקשה.

קולט אביטל: אתה תקבל רשות דיבור בפעם החמישית אני אומר לך את זה.

קולט אביטל: אז אל תכריח אותי להוציא אותך.

מרה קנבל: אני רוצה להתייחס בכל זאת לנושא של צפיפות הדיור, נושא של תחזוקת הדיור.

קולט אביטל: האם אני מבינה אותך נכון, כי אנחנו מנסים כרגע לבחון מה קורה ומדוע אנשים שבאים, קהילה שלמה שבאה לארץ בלי אחוזי פשע, מגיעה לארץ, 14 אחוזים מבני-הנוער מגיעים לעבריינות.

קולט אביטל: מה קורה להם בארץ?

קולט אביטל: את אומרת לי, אחת הסיבות זה צפיפות דיור.

קולט אביטל: בואי נתקדם הלאה, מה עוד.

מרה קנבל: אחת מהבעיות של קליטה.

מרה קנבל: אני גם בעבר הייתי עולה חדש לפני 26 שנה ואני יודעת מה זה וילדיי עברו את זה, אז אני יודעת את קשיי הקליטה על בשרי.

מרה קנבל: אבל מעבר לזה, היום במצוקה אם אנחנו מתייחסים לקריית משה, אני עוד פעם אומרת, הבעיה בשכונה שיש את האחוז הגבוה של עולי אתיופיה ואחוז מאוד קטן של ותיקים ואחרים שעזבו את השכונה.

מרה קנבל: השכונה היום במצוקה ואנחנו לפני שבועיים ביקר אצלנו בשכונה שר השיכון והוא ביוזמתו וביוזמת ראש העיר וועדי שכונה, נכתב מכתב לראש הממשלה, פניה, כדי להקים ועדה בינמשרדית של כל הגורמים כדי לטפל במצוקה האמיתית של השכונה בנושא דיור.

מרה קנבל: וזה אחד מהגורמים, אני חושבת, הגורם מאוד משמעותי בבעיה של הנוער.

קולט אביטל: תודה רבה.

מירלה גל: אני חייבת לחזק את ידיה של מרה בנקודה הזאת.

מירלה גל: סוגיית הדיור היא אחת הסוגיות הקריטיות.

מירלה גל: וכשרת הקליטה ציפי לבני נכנסה לתפקיד, אחד המהלכים הראשונים שהיא ניסתה להוביל היה.

קולט אביטל: אנחנו לא יושבים פה להתחיל להגיד מה ציפי לבני כשהיא נכנסה למשרד הקליטה.

מירלה גל: סליחה, את שאלת מה אפשר לעשות.

קולט אביטל: כן, תגידי מה אפשר לעשות.

מירלה גל: אז אני מנסה לתת לך תשובה.

מירלה גל: מאחר ואחת הבעיות היא בעיה של הדיור ומענקי המשכנתאות אינם מאפשרים לעולים החדשים להגיע לשכונות חזקות, אנחנו מנסים להוביל מהלך של הגדלת מענקי המשכנתאות.

מירלה גל: זו לדעתנו אחד הפתרונות האפשריים.

קולט אביטל: או-קיי.

קולט אביטל: אני שומעת כאן, אחת הבעיות הקשות היא מצוקת הדיור.

קולט אביטל: אני באמת לא נולדתי אתמול לצערי הרב ואני תוהה אם זאת הסיבה היחידה.

קולט אביטל: אנחנו תכף נשמע גם מהמשטרה האם יש סיבות נוספות?

קולט אביטל: האם יש דברים נוספים שקורים בקליטתם בקרב החברה הישראלית, פרט למצוקת דיור שיכולה להביא אנשים לתסכול.

קולט אביטל: ואני רוצה להזכיר, את אמרת שבאת לארץ לפני 26 שנים, גם כשאני באתי לארץ גרנו חמישה אנשים בחדר.

קולט אביטל: אבל לא הגענו לרמה של אלימות, או-קיי.

מרה קנבל: כי זה השפעה חברתית מאוד גדולה היום.

מרה קנבל: זה לא מה שהיה פעם.

קולט אביטל: אז יכול להיות.

אבאיי זאודה: אני יושב-ראש ועד השכונה, השכונה שמדברים עליה וגם חבר מועצת עיריית רחובות.

אבאיי זאודה: אנחנו באנו למרוח את הבעיה או לחלק ציונים לאנשים שעובדים.

אבאיי זאודה: יש בעיה רצינית, אני רוצה להתמקד בקריית משה ספציפית.

אבאיי זאודה: בקרית משה במשך חצי שנה התאבדו לנו שני בני-נוער שהם בני 16 ו-17.

אבאיי זאודה: האם זה לא בעיה אם איבדנו שני בני-נוער.

אבאיי זאודה: והמקרה שקרה שלשום, אני לא רוצה, זה מקרה חמור מאוד, אבל לצורך ההבנה, לצורך הבעיה של קריית משה, מדברים שיש כסף, מדברים שמטפלים בזה, אבל התוצאה מדברת בעד עצמה.

אבאיי זאודה: התוצאה היא שלילית, אנחנו צריכים לקום ולהגיד את האמת.

אבאיי זאודה: איבדנו בתוך חצי שנה שני נערים, ריבונו של עולם, איפה אתם חיים.

אבאיי זאודה: מה זה, בואו נמרח עכשיו, נחלק ציונים, אבל בינתיים אנחנו מאבדים.

קולט אביטל: סליחה, אני יכולה לשאול אותך שאלה.

קולט אביטל: כיוון שאנחנו שמענו בזמנו גם מראש העיר קריית מלאכי, אתם יכולים לתת לנו איזשהו מושג כמה מקרי התאבדות יש בתוך הקהילה?

אבאיי זאודה: זה הרבה מאוד.

אבאיי זאודה: גם המשטרה יכולה להעיד, הם יגידו את האמת על השולחן מה קורה ברחובות לגבי בני-הנוער של יוצאי אתיופיה, בפרט שכונת קריית משה.

אבאיי זאודה: יש שוטטות, ילדים אין להם תעסוקה.

אבאיי זאודה: חברים, אם הממסד בא לתפור לנו חליפה מה מתאים לך לאכול, קודם כל תשאל אותי מה מתאים לי ותשאל אותי מה הבעיה שלי ואחר-כך אנחנו נמצא את התרופה ביחד.

קולט אביטל: אבל בדרך כלל שואלים גם אתכם, אז זאת ההזדמנות שאתם תגידו.

אבאיי זאודה: אני אומר את זה.

קולט אביטל: מה אתם חושבים שניתן לעשות?

אבאיי זאודה: מה אנחנו חושבים שניתן לעשות.

אבאיי זאודה: אל"ף, אנחנו כולנו צריכים לצאת ולהגיד את הבעיות על השולחן.

אבאיי זאודה: אנחנו כפעילים או בני העדה מעלים את הבעיות האמיתיות, זו הבעיה שלי, אני בא ממנה, ובאים ממשרדי ממשלה או הגופים שפועלים בתוך השכונות, בתוך הקהילה, אומרים: "הכל בסדר, הכל בסדר".

אבאיי זאודה: זאת אומרת, אנחנו מסיקים מסקנה שיש פשוט מגמתי, פשוט כל אחד דואג לכסא שלו ולא על הבעיה שישנה בשכונה.

קולט אביטל: או-קיי, אני כרגע לא באה להגן על אף אחד פה.

קולט אביטל: כל אחד מנסה להגיד שנעשים דברים וגם נעשים.

קולט אביטל: מה שאני מבקשת ממך תגיד לי מה לפי דעתך נחוץ, אפשר, ניתן לעשות עוד היום כדי להילחם בתופעה הזו.

אבאיי זאודה: אנחנו כפעילי שכונה הכנו תכנית, הגשנו תכנית לרשות המקומית.

אבאיי זאודה: אנחנו גם את התכנית הזאת פיקססנו לפה, איתרנו את הבעיה, גם הצענו פתרון.

אבאיי זאודה: אחד הפתרונות שלגבי בני-הנוער לבנות תכניות למניעת אלכוהול, למצוא להם מקומות עבודה, למצוא בית-ספר שהם יכולים להעביר את הזמן שלהם בזמן החופשי.

אבאיי זאודה: ולשבת גם לטפל בשורש הבעיה.

אבאיי זאודה: שורש הבעיה גם ההורים.

אבאיי זאודה: ההורים מבחינת הקליטה לא נקלטו נכון.

אבאיי זאודה: זאת אומרת, אם אתה בא ושם רק קוסמטיקה ואתה לא מטפל בשורש הבעיה לא תיפתר.

אבאיי זאודה: לכן אנחנו הצענו תכנית שגם המשטרה וגם העירייה, גם כל מי שיש לו יד בשכונה – שיהיה מגויס יחד התושבים ויעשה.

אבאיי זאודה: אנחנו כתושבים קמנו ואמרנו, התגייסנו, או-קיי, אנחנו רוצים עכשיו.

קולט אביטל: למי העברתם את התכנית הזו?

אבאיי זאודה: לעיריית רחובות וגם למשרד ראש-הממשלה, הועבר לכולם.

אבאיי זאודה: זאת אומרת, לאף אחד לא מזיז.

אבאיי זאודה: אני אתן דוגמה, לעיריית רחובות כשהעברנו את התכנית, החליטו ב-18.4.2005 שצריכים להיכנס משטרה בתוך השכונה יחד עם ניידת.

אבאיי זאודה: ואמרו, ב1- במאי תיכנס כל התכנית.

אבאיי זאודה: עד עכשיו כל מה שדיברנו הכל באוויר.

אבאיי זאודה: כי לדבר ולהשמיע את זה כאן, אבל גם מעשים.

אבאיי זאודה: אני דיברתי אתמול עם מנכ"ל העירייה, אני אומר לו: "תשמע, התחייבתם, אנחנו ישבנו אתכם, הגשנו תכנית, אתם התחייבתם, שלושה שוטרים אתם קולטים ומכניסים ניידת ב1- למאי, מה קורה?".

אבאיי זאודה: הוא אומר לי: "אין לי מאה אלף ש"ח להכניס שוטרים".

אבאיי זאודה: זו התשובה, אז אמרתי לו: "מה, זו הבעיה של קריית משה, עכשיו בא ומורח".

אבאיי זאודה: ההתייחסות של אותם הגופים, המערכת שעובדת, היא אטומה, היא לא מדברת את האמת.

אבאיי זאודה: אז לכן אנחנו רוצים לבוא ולדבר את האמת.

אבאיי זאודה: לכן גם הגשנו תכנית שמפורטת 13 סעיפים, מה צריך לעשות, מה הבעיה.

קולט אביטל: אפשר לקבל העתק מהתכנית.

אבאיי זאודה: כן, שלחנו את זה גם.

דב אוחיון: מה שאני רוצה להגיד, כלומר אבאיי למעשה הלך בעיני, פנה לציר המרכזי כשאת שואלת מה הפתרונות של הדברים.

דב אוחיון: וזה בהחלט מה שנקרא שיתוף התושבים.

דב אוחיון: אני במערכת של קריית משה לפחות, אני חושב שהרבה מאוד גופים, הרבה מאוד מערכות, הרבה מאוד תקציבים זורמים.

דב אוחיון: אחת מהנקודות החשובות ביותר זה בהחלט שיתוף הפעילים בעניין הזה.

דב אוחיון: עכשיו רותי ענבר, שהיא מנהלת המוקד או מנהלת המנהלת, תפרט לאחר מכן, אבל אני לפחות אבאיי שלמשל בתחום של המוקד קליטה שאנחנו מפעילים שזה חלק מהתקציבים, זה לא כולם, אז יש שיתוף שלו אפילו אישית, של אבאיי, נכון?

אבאיי זאודה: לא, אני לא.

אבאיי זאודה: משרד הקליטה הוא הצהיר שהוא נכנס ברמה עירונית, הוא פועל בשכונה לא רק בקריית משה, על הנייר על הפרוטוקול, יש מוקד קליטה בעיר רחובות.

אבאיי זאודה: אין מוקד קליטה בעיר רחובות.

דב אוחיון: לא, אני מדבר על קריית משה.

אבאיי זאודה: אין.

אבאיי זאודה: גם על-פי החלטת משרד הקליטה שכל מנהלי המוקדים יהיו אתיופיים.

אבאיי זאודה: ובעירייה תפרו מישהו אחר שלא אתיופי.

דב אוחיון: אני באמת אשלים ב-60 שניות את מה שרציתי להגיד.

דב אוחיון: לפחות ברמה של המשרד אנחנו מזרימים, מבחינה היקפית, תקציביים שלנו רק למוקד בסביבות כ-700 אלף ש"ח בשנה.

דב אוחיון: אנחנו כמוקד, כלומר, בתחום שאני מופקד עליו.

דב אוחיון: מעבר לזה נוספים תקציבים.

מירלה גל: הנקודה העיקרית לצורך העניין, הועלתה כאן טענה שאי שיתוף בני-העדה ועל הנקודה הזו אני מבקשת שתתייחס.

מירלה גל: הדברים הם שונים לחלוטין.

דב אוחיון: לפחות ברמה הזאת איך שאנחנו מכירים את העניין, אנחנו רוצים את השיתוף של הפעילים.

דב אוחיון: וסליחה, אבאיי, שאני מאוד מעריך דרך אגב, כנציג הקהילה וכן נציג השכונה, יושב גם בוועדה הזאת שמחליטה לאן הולכים התקציבים.

מירלה גל: למעלה מ-50 אחוז מהאנשים הם יוצאי העדה.

מירלה גל: סגן ראש המוקד יוצא העדה.

דב אוחיון: מעבר לנושא הזה אני אגיד עוד משפט.

דב אוחיון: יש הרבה מאוד דברים, מה שנקרא, תהליכים, כלומר שבפירוש אנחנו לא יכולים לראות את ההתקדמות שלהם בתחום ובתחום התעסוקה, מה שנקרא, מהיום למחר.

דב אוחיון: ולכן מה שרציתי להגיד שבנושא הזה, מוכרח, חייב להיות שיתוף פעולה של בני-הקהילה.

דב אוחיון: לגבי רחובות הועלתה פה טענה שמנהלת המוקד היא לא מבני הקהילה, זה נכון, רותי ענבר היא לא בת הקהילה, היא נבחרה גם מה שנקרא כמנהלת.

דב אוחיון: יחד עם זאת זה המוקד היחיד איפה שיש לנו שני מנהלים והסגן שלה שזה דוד שיושב פה, הוא חלק מהמערך של הקליטה שלנו והוא ממומן גם כן בתחום של עובד קליטה.

קולט אביטל: אני לא רוצה שהדיון הזה יתמקד בעניינים בירוקרטיים.

קולט אביטל: של מי הראש ומי הסגן ומי כמה יש לנו מוקדים.

קולט אביטל: אני פשוט מנסה פעם אחת יחד עם אנשים כאן, כי אני חשה שהנושא הזה הולך ותופח.

קולט אביטל: אנחנו מנסים טיפה להבין מה הסיבות, מה התסכולים, מה ניתן לעשות עוד.

קולט אביטל: עכשיו אני מבקש ממך בלי צעקות אימים.

איינאו סנבטו: אני במקצועי עיתונאי, אני עוסק מדי פעם כותב לכל מיני עיתונים.

איינאו סנבטו: שכונת קריית משה, מהווה תעודת עניות למשרד הקליטה ועיריית רחובות נכשלה טוטאלית בקליטת עולי אתיופיה.

איינאו סנבטו: למה אני מתכוון.

איינאו סנבטו: אם יש החלטות ממשליות, אני מצפה שהממשלה אם החליטה היא תבצע את ההחלטות שלה.

איינאו סנבטו: לא ייתכן עיריית שלא מזמינה את הקהילה האתיופית.

איינאו סנבטו: אנחנו הפכנו להיות מקור הגיוס של כסף שמה.

איינאו סנבטו: כסף, המצוקה של הקהילה הפך להיות לחם והחמאה של ארגונים, מוקד קליטה, פדרציה, כל מיני ארגונים.

איינאו סנבטו: תגיד לי, המצב מתקתק, הנער הזה שהתאבד אני לימדתי שנה וחצי.

איינאו סנבטו: אף אחד לא התייחס אליו, ישב כל הזמן במתנ"ס.

איינאו סנבטו: מה לעשות, אם בן-אדם בא בגישה ואתה אומר, אני בוא אלמד אתכם ולא בא בגישה בוא נלמד אחד מהשני – אז הטיפול הוא כישלון.

איינאו סנבטו: לכן עיריית רחובות, גם ראש העיר נכשל.

איינאו סנבטו: האנשים האלה פשוט מטייחים את הבעיות, מנסים ללטף אותם במלים, המלים האלו כבר נמאס לנו.

איינאו סנבטו: לכן אני מציע קודם כל לפני הכל, אני מאוד לך שהזמנת אותנו.

איינאו סנבטו: סוף סוף אנשים מתייחסים אלינו שגם אנחנו נהיה שותפים בוועדה.

איינאו סנבטו: ברחובות מה קורה – מחליטים כל מיני החלטות בדלתות סגורות, אחר-כך אומרים, בואו תהיו בפרוטוקול.

איינאו סנבטו: זה מה שקורה ברחובות.

איינאו סנבטו: הנה חבר מועצת העיר עיריית רחובות, מחזיק תיק הקליטה, והיא סגנית ראש העיר.

איינאו סנבטו: אבאיי הציע תכנית להקים מדור עולים מאתיופיה בעלות תקציב של 370 אלף ש"ח – העירייה לא מוכנה.

איינאו סנבטו: למה – זה סוגר את העצמאות של גיוס כסף.

איינאו סנבטו: אם רוצים מוקד קליטה, אם רוצים מנהלת שכונתית – העירייה היא גוף שלא מאמינה בקהילה, אי אפשר להצליח.

איינאו סנבטו: לכן אני אומר, אני מציע קודם כל תסתכלו אלינו כבני-אדם.

איינאו סנבטו: אנחנו שחורים, אני יהודי שחור גאה, לא מתבייש בצבע שלי.

איינאו סנבטו: אם אנשים לא מאמינים שגם השחור יכול לנהל מאבקים וגם לנהל גוף – אז זה הכישלון.

איינאו סנבטו: קודם כל צריך לדעת שהאדם שעומד מולך הוא גם בן-אדם בעל יכולת כמוך.

מאיר יצחקי: אני תושב העיר משנת 1987.

מאיר יצחקי: אני תושב השכונה, אבל תושב העיר מבטן ולידה.

מאיר יצחקי: את העיר הזו אני מכיר אותה טוב מאוד.

מאיר יצחקי: השכונה הזו עברה שנים מאוד קשות והשכונה הזו הצליחה להשתקם בשיקום שכונות הראשון והיא היתה שכונה לתפארת.

מאיר יצחקי: אלא מה – שהביאו את העלייה החדש ואף אחד, אני מאוד מצטער, אף אחד לא התייחס אליהם ברצינות ואף אחד לא לקח אותם כמו שצריך את העניינים לידיים.

מאיר יצחקי: צריכים לזכור, משרד הקליטה, רבותיי, אנחנו תושבים ותיקים, אנחנו קולטים.

מאיר יצחקי: לנו יש בעיות שלנו, זה לא רק התושבים העולים, זה גם הותיקים.

מאיר יצחקי: אנחנו באותה צלחת עם אותן בעיות.

מאיר יצחקי: כשמדברים על בעיות נוער – זה לא רק נוער אתיופי.

מאיר יצחקי: אתם מחפשים אינטגרציה – יש אינטגרציה בקריית משה.

מאיר יצחקי: האינטגרציה לא מתבטאת בנוער במובן החיובי אלא במובן השלילי.

מאיר יצחקי: שני המפרשים האלה הם הולכים ביחד למטה.

מאיר יצחקי: גם הילדים שלי כילדים ותיקים.

קולט אביטל: את האבחנה הזאת לצערנו אנחנו חלק מאתנו שותפים לה, השאלה היא מה גורם לזה לפי דעתך.

מאיר יצחקי: מה שגורם לזה זה התכניות לדעתי, התכניות הקיימות הן לא מצליחות.

מאיר יצחקי: צריך אולי לשבת ולדון מחדש על איזה תכניות, לווסת את התקציבים מחדש.

מאיר יצחקי: צריך לשתף פעולה את התושבים ולא לבוא ולומר לתושבים, שתכנית נכשלת או שאין תקציב לדבר מסוים, "אין תקציב, זה מה שאתם בחרתם".

מאיר יצחקי: זו לא תשובה.

מאיר יצחקי: אני מאוד מצטער התשובה הזו לא מקובלת עלי לבוא ולומר לי כאיש מקצוע, שביקש ממני לשבת אתו, לשתף אתו דעה ואחרי כן לבוא ולומר לי, בכישלון, "זה מה שאתה בחרת".

מאיר יצחקי: משמע, אני עשיתי מה שאתה אמרת, אז איפה טעית עד עכשיו כאיש מקצוע.

מאיר יצחקי: הכי חשוב, אני רוצה לומר התושבים בשכונה הזו אנשים מאוד חמים, מאוד רוצים, הם מבקשים וזועקים לעזרה.

מאיר יצחקי: אין מצד לא מהרשות המקומית שהיא יושבת ודנה ואומרת, מחר בבוקר ועברו 30 יום ובתוך ה-30 יום האלה ישבנו עוד פעם ועוד פעם דיברו דיונים ובאו עשו לנו הצגת תכלית של מועצת העיר בשכונת קריית משה.

מאיר יצחקי: ואני מאוד מצטער כלום לא יצא משם חוץ מדיבורים וברבורים.

מאיר יצחקי: אז אני מבקש, הרשות המקומית מדברת, היא לא מבצעת, נקודה.

מאיר יצחקי: היא צריכה להיות הרשות המבצעת, היא לא מבצעת.

מאיר יצחקי: תנו לנו, התושבים, תנו לנו להרגיש, אנחנו רוצים להשפיע במהלכים האמיתיים ולא שבן-אדם יחבוש חמישה כובעים והוא יחליט על-ידי כובע אחד או כובע אחר כל פעם הוא יכסה פינה אחרת.

מאיר יצחקי: חבר'ה, אנחנו צריכים טיפול יסודי ורציני.

מאיר יצחקי: אם זה לא יקרה – לא יקרה.

קולט אביטל: תודה רבה.

גדי יברקן: אני סטודנט למשפטים.

גדי יברקן: אני באתי לכאן לומר דברים מאוד חשובים שנוגעים לי וכואבים לי ומסתבר שבאתי לחינם.

קולט אביטל: למה?

גדי יברקן: אמורים לשבת פה חברי ועדה.

קולט אביטל: יושבים.

גדי יברקן: אני רוצה להקריא את השמות שיושבים פה על הדף.

דנה גורדון: זה לא רלוונטי.

גדי יברקן: בבקשה אפשר לקבל רשימה רלוונטית.

קולט אביטל: יושב-ראש הכנסת מאוד ישמח אם תעשה את זה, אבל אנחנו נפסח על זה.

גדי יברקן: זה טיוח.

גדי יברקן: זה מה שעושים כל הזמן.

גדי יברקן: אם בכנסת ישראל, בבית המחוקקים לא מכבדים.

קולט אביטל: זאת ישיבה שלא מן המנין בשעה שבדרך-כלל אין דיון, חברי-הכנסת נמצאים במקום אחר.

קולט אביטל: בגלל דחיפות העניין החלטנו לקיים את הדיון.

גדי יברקן: מה יותר חשוב, שלשום ולפני חג, חצי שנה, אנחנו באים לדבר על הילדים האלה ועל המצוקות שבאים לפתור אותם.

גדי יברקן: ואף אחד לא פה, איפה הם?

דנה גורדון: תדבר אל יושב-ראש הוועדה.

גדי יברקן: אין בעיה, בסדר, אנחנו רגילים לזה ואני אמשיך לומר את דבריי.

גדי יברקן: עכשיו בנושא שדיברתי אני אזכור את הפינה הזאת, רק לתשומת לבכם.

גדי יברקן: עכשיו לגבי הקהילה, בשכונת קרית משה מפורסמת יותר מהעיר רחובות.

גדי יברקן: אם ישאלו אותי בזכות מה מכירים את רחובות, פעם הכירו אותה בגלל מכון ויצמן ובגלל האוניברסיטה שיש שמה.

גדי יברקן: היום מכירים אותה בזכות קרית משה.

גדי יברקן: יש בעיות יום יום, העיתונות והתקשורת מגיעה והיא מסקרת את המקרים הקשים.

גדי יברקן: אני יכול לומר שגם בני הקהילה ברובם הצליחו ואם היא מדברת על הצלחות, אני רוצה לומר, אני אומר בצנעה, אני השתחררתי מהצבא בדרגת סגן, השתחררתי בשביל לא לקטוע את ההתקדמות שלי, אבל מה יש קהילה שאני שייך אליה, שאני בן העדה, שאם אני ממשיך להתקדם בדרגות שלי.

גדי יברקן: זאת אומרת, שאני אוהב רק את הצלחת שלי ולא עוזר לקרובי המשפחה ולחברים, כך אי אפשר להצליח.

גדי יברקן: ברגע שבן אדם מצליח נשאר בקהילה ונשאר לטפל ברובו בהתנדבות.

גדי יברקן: אני מגיל 16 מתנדב בקהילה כמו רובם פה.

קולט אביטל: גדי, אנחנו מעריכים את זה.

קולט אביטל: אבל כיוון שכך תגיד לנו בבקשה.

גדי יברקן: הפתרון שהציע חבר המועצה אבאיי בעיריית רחובות הציע לעירייה, אני זוכר את גב' מרה שמחזיקה תיק בעירייה, 370 אלף ש"ח הוציאה מתוך התקציב של קריית משה.

גדי יברקן: 111 מיליון ש"ח בשכונה אחת.

גדי יברקן: מתוך התקציב הזה חבר המועצה הציע להקים מדור קליטה לעולי אתיופיה בתוך משרד הקליטה.

גדי יברקן: הגב' התנגדה בעיתון "גל-גפן".

גדי יברקן: את העיתון אני אשמח גבירתי להביא לך.

קולט אביטל: ברצינות, האם אתה חושב שעל-ידי זה שתקימו מדור קליטה ב-375 אלף, משרד הקליטה מוציא הרבה יותר כסף.

גדי יברקן: אני בטוח.

קולט אביטל: זה מה שיפתור את הבעיה?

גדי יברקן: זה ההתחלה.

גדי יברקן: זה בשביל להתחיל משהו, את לא באה 200 ק"מ לפני שאת הולכת צעד.

קולט אביטל: מה יעשה המדור הזה ובאיזה סוג בעיות הוא יטפל שאחרים לא טיפלו קודם?

גדי יברקן: המדור הזה קודם כל היה אמור להוות מוקד קליטה לחברים, לבני הקהילה ברחובות.

גדי יברקן: קודם כל גיבוש חברתי שיש להם כתובת, שיש להם לאיפה ללכת.

גדי יברקן: בתוך המדור אנחנו נקים, חיפוש עבודות.

קולט אביטל: המנכ"לית אומרת שיש.

גדי יברקן: חינוך לילדים.

קולט אביטל: המנכ"לית אומרת שיש.

גדי יברקן: מה יש, תצייני לי בבקשה.

מירלה גל: יש מוקד קליטה.

גדי יברקן: גבירתי, אם יש, בבקשה תשימי את זה על השולחן לגברת ולטלוויזיה, תציגי לנו אותו.

גדי יברקן: יש תכנית?

מירלה גל: אני אומרת, יש מוקד קליטה שהתחיל כמוקד שכונתי.

גדי יברקן: מה נעשה?

גדי יברקן: דוגמה אחת.

מירלה גל: אנחנו התחלנו עם מוקדי קליטה בשכונות.

מירלה גל: השנה הרחבנו, הכפלנו את מספר המוקדים והפכו אותם למוקדים עירוניים.

מאיר יצחקי: הכל על הנייר.

מירלה גל: הכל על הנייר והכל פרסונלי.

נגיסט מנגשה: אני מנהלת פרוייקט הלאומי של עולי אתיופיה.

נגיסט מנגשה: לצערי הרב אנחנו התכנסנו שיש אירוע כזה וזה קשה.

נגיסט מנגשה: זה מפגש מאוד אמוציונלי, כולנו באנו עם איזה.

נגיסט מנגשה: והמקרה שקרה הוא תופעה, אנחנו דוחים אותו טוטאלית.

נגיסט מנגשה: אנחנו לא רוצים שיידבק בעולי אתיופיה.

נגיסט מנגשה: בעיה של סמים, עבריינות זה בעיה חברתית קשה של החברה הישראלית.

נגיסט מנגשה: לצערי הרב אנחנו חלק ממנה והיום אנחנו יושבים כאן.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להחזיר בחזרה את הדיון לנושא של נוער.

נגיסט מנגשה: בעיה והתופעה של נוער במצבי סיכון ונוער מנותק היא בעיה הכי קשה בקרב יוצאי אתיופיה.

נגיסט מנגשה: יש קשיים רבים, יש הרבה מאוד נערים, לצערי, שגם משתמשים בסמים, גם יש שימוש באלכוהול ויש עבריינות נוער.

נגיסט מנגשה: הנה, המשטרה מדווחת כל שנה יש עלייה מתמדת בפשיעה של בני-נוער שאנחנו מפענחים ושומעים מהמשטרה, מה הילדים גונבים בסך-הכל, איזה מן פשיעה הם עושים?

נגיסט מנגשה: דברים בסיסיים לצרכים שלהם ולא באמת פריצה או גניבה של דבר בשביל לפגוע.

נגיסט מנגשה: אני רוצה לרדת לרחובות היום האישיו כאן.

נגיסט מנגשה: התקציבים שקיימים ברחובות הם לא מעטים.

נגיסט מנגשה: אם זכור לי נכון מהמיפויים שנעשו בסוף 2004 והנתונים שיש לנו, רק מגיוס הכספים וארגונים וולונטריים יש 4.1 או 4.2 מיליון דולר לרחובות.

נגיסט מנגשה: סליחה אם טעיתי, אני הבאתי את המסמכים קשה לי להציג כאן, אני רוצה להגיד, לא מושקע מעט כסף במקום הזה ולא חסר כסף להשקיע במקום הזה.

נגיסט מנגשה: השאלה במה משקיעים.

נגיסט מנגשה: איזה שינויים מביאים בהשקעה הזאת.

נגיסט מנגשה: אני אומרת ברחל בתך הקטנה, פרוייקט לאומי לא מופעל ברחובות בגלל שיש אל"ף, ג'וינט, מגיל לידה עד גיל 18, יש חינוך והכנה לבגרויות.

נגיסט מנגשה: שתי תוכניות נותרו לנו, להקים מרכז.

קולט אביטל: אנחנו לא דנים כרגע על הפרוייקט.

נגיסט מנגשה: אני רוצה להקים את המרכז הזה, לנערים במצבי סיכון ומנותקים.

נגיסט מנגשה: לא קיבלנו מקום, שבוע שעבר ביום שלישי נציגי העדה היינו במשרד של ראש העירייה לקבל את המקום בדחיפות להקים מרכז סיוע לאותם נערים.

נגיסט מנגשה: היה מקסימום רציני לקבל את המקום הזה.

נגיסט מנגשה: לא יכולנו לפתוח את המקום, התקבלה החלטה שבוע שעבר ועדיין לא קיבלנו סיכוי לתפור, להלביש תוכן למרכז הזה.

קולט אביטל: אני פשוט מבקשת לדעת, היו לנו פה לא מעט דיונים על תכניות שישנן של נוער בסיכון.

קולט אביטל: כמה פרוייקטים כאלה פועלים ברחובות וכמה פרוייקטים מופעלים בשכונות שבהן הקבוצה הקריטית זקוקה להן.

מרה קנבל: יש לכלל נוער ויש לנוער מהעדה האתיופית.

מרה קנבל: ואולי את תציגי מה שקורה בקרית משה, כי אני רוצה ברשותך.

קולט אביטל: ואני גם מבקשת לדעת אם יש מוקד, אני מבקשת לדעת מי אחראי על המוקד ואיפה המוקד.

קולט אביטל: אתם טוענים שיש מוקד, בואו נשמע איפה המוקד הזה.

מרה קנבל: אז המוקד נמצא בקרית משה.

מרה קנבל: מוקד לקליטה העדה האתיופית נמצא בקרית משה בשכונה.

קולט אביטל: בשכונה, איפה, אני רוצה ללכת.

רותי ענבר: רחוב אושרוב 11.

קולט אביטל: ומי עומד בראשו?

רותי ענבר: אני עומדת בראשו וסגני זה דוד אלעזר.

קולט אביטל: כמה תכניות ישנן?

מירלה גל: המוקד משותף לרשות העירונית ולמשרד הקליטה.

מרה קנבל: אני רק רוצה להתייחס לנושא ראש העיר.

מרה קנבל: אני חושבת שראש העיר מעורב ומטפל ומתייחס לנושא של העדה, ופה יושב חבר-מועצה.

מרה קנבל: ואני חושבת שאבאיי, אתה יכול להגיד עד כמה ראש העיר מעורב ואכפתי וכואב את הבעיה.

אבאיי זאודה: הוא רק בדיבור.

אבאיי זאודה: אנחנו מבקשים לשפץ את כיתות בבית-ספר, לא מסוגלים להשקיע כסף.

אבאיי זאודה: משרד החינוך מתנה, תשפצו את הבית-ספר כדי שבית-הספר שנסגר לפני שלוש שנים, ייפתח.

אבאיי זאודה: העירייה אומרת לא, אני לא משפצת.

מרה קנבל: בית-הספר נסגר מאותם הסיבות שאתם סגרתם את בית-הספר, בוא נשים את הדברים במקום.

אבאיי זאודה: לפני שלוש שנים נסגר, אז מה.

אבאיי זאודה: נשאר אותו מצב.

מרה קנבל: סליחה, הגיע באמת האפשרות לפתוח את בית-הספר.

אבאיי זאודה: אבל איך?

אבאיי זאודה: הזמן משחק לרעתנו.

מרה קנבל: אבאיי, מה שנאמר על בית-הספר, כיתה א' כיתה אחת שאמורה להיפתח בספטמבר השנה.

מרה קנבל: ורוצים לעשות את הכיתה הכי טובה, הכי יפה בעיר.

אבאיי זאודה: מתי?

אבאיי זאודה: בספטמבר?

אבאיי זאודה: אני שואל מתי?

מרה קנבל: אבאיי, אתה בדיוק יודע ואתה ישבת לפני כמה ימים.

אבאיי זאודה: אבל אתמול דיברתי, ריבונו של עולם, דיברתי עם איילה אתמול.

קולט אביטל: לכל אחד מאתנו יש תסכולים ויש רגשות ולא יכול להיות דיון כזה בלי תסכולים, כי אם לא היו תסכולים – לא היו כל הבעיות שישנן.

קולט אביטל: אני רק מבקשת יש דיון, באתם מרחוק, אנחנו רוצים להבין את הבעיה ואנחנו רוצים להבין מה לא הולך ומה אנחנו צריכים לדרוש מהמשרדים לעשות עוד.

קולט אביטל: אז מאוד מבקשת לשתף פעולה וכשמישהו מדבר, אנא, תנו לדבר כפי שאנחנו נתנו לכם לדבר.

קולט אביטל: אלה כללי המשחק, או-קיי.

קולט אביטל: תסיימי בבקשה ואחרייך ידבר חבר-הכנסת איוב קרא.

קולט אביטל: כולם ידברו, ושאני אשאר פה עד הערב, כולם ידברו.

מרה קנבל: בנושא של מחלקת הקליטה מה שנאמר פה, אז מחלקת קליטה עירונית קיימת כבר משנת 1989 ואבאיי פנה וביקש לפתוח עוד מחלקת קליטה.

מרה קנבל: אמרנו שאין דבר כזה שברשות יהיו כמה מחלקות.

מרה קנבל: יכולה להיות מחלקה אחת ונאמר, תציגו שישבו במחלקה ויעשו את העבודה, יקבלו אנשים יעשו מה שאתם חושבים לעשות ולא להתחיל מכסף ורק כסף יפתור את הבעיה.

מרה קנבל: אלא פשוט תבואו למחלקה, שבו, תקבלו קהל, תגידו מה טוב ומה רע, אולי מזה אנחנו נבנה את המערך באמת הדרוש.

איינאו סנבטו: בהתנדבות, למה בהתנדבות.

מרה קנבל: אני סגנית ראש-העירייה בהתנדבות כבר שבע שנים.

איוב קרא: גבירתי היושבת-ראש, אורחים נכבדים.

איוב קרא: אני באתי למרות שאני לא חבר הוועדה כי אני שונא קיפוח מסוג כלשהו.

איוב קרא: וכשאני שומע על אזרח בכלל שהוא מקופח – אני מתייצב לידו ולצורך העניין אני גם שחור בהיקפי, אין לי בעיה עם זה.

איוב קרא: ואני מתבייש, אני לא יהודי, אבל אני מתבייש כאשר אני רואה אנשים שעברו חוויות קשות של קיפוח מאיפה שהם באו וממשיכים אתם את הקיפוח הזה.

איוב קרא: יכול להיות שהביקורת שלהם בצדק ויכול להיות שלא.

איוב קרא: האזרח הפשוט הוא לא מבין את הבירוקרטיה וכל מה שיש מסביב ומה שמעניין אותו זה להגיע לנחלה ולאווירה טובה, הוא ומשפחתו.

איוב קרא: אני יודע כמה שסבלו כי אני הייתי עצמי באתיופיה ואני יכול להגיד לך שהאווירה שפה, זה רק לדעתי, כבר הייתי בכמה דיונים, אני מעריך שאם המגמה תימשך ככה כמו שהיא עכשיו בתוך הציבור הזה, עלול להיות מצב שאנחנו נכה על חטא יום אחד.

קולט אביטל: אנחנו כבר מכים על חטא.

קולט אביטל: לא צריך לחכות שיהיה יותר גרוע.

איוב קרא: אבל אני מעריך שתגבר הסכנה והקיצוניות ומישהו יצטרך לתת דין על כך.

קולט אביטל: אין פה קיצוניות, יש פה מצוקה.

איוב קרא: מצוקה.

איוב קרא: אני אומר, הקיצוניות של הביקורת כלפי הממסד וכך היו בהרבה מקומות.

איוב קרא: אני מסתובב בעולם ואני חושב שזה סימפטום שעלול להתפתח.

איוב קרא: אני חבר הקואליציה וכל דבר שקשור לאתיופים וכל מה שקשור לשכבות חלשות ומגזרים חלשים, אנחנו רואים את זה לאורך ולרוחב.

איוב קרא: יש קיפוח של המגזרים הללו, אבל אני בקטע שלהם, בגלל השוני שלהם, הייתי קורא לממשלה בסיכום הדיון, לעשות כל דבר שלא ירגישו, כי מי שרוצה את עצמו כמו שונה ואת שומעת את זה, לפחות כלפיו שיהיה אפליה ותיקון נקודתי.

קולט אביטל: הם לא שונים, הם רואים את עצמם כחלק מאתנו והם רוצים שאחרים לא יסתכלו עליהם כשונים.

איוב קרא: נכון, אז בשביל שהוא לא, מה שקרה ואני מבין אותו, אז צריך טיפול נקודתי וגם אפליה מתקנת מעל ומעבר לכל פרופורציה במגזרים אחרים.

איוב קרא: זאת דעתי ולכן בידייך ההמלצות ובידייך האפשרויות לפנות לממשלה.

איוב קרא: אני חושב שכל פניה או כל המלצה שתהיה פה, כולל אם יהיה צורך להזמין דיון מיוחד עם ראש העיר ועם כל מי שצריך להשפיע בסוגייה הזאת, אני חושב טוב נעשה כדי, חס וחלילה לא יקרה מצב שהאנשים הללו יצאו לרחובות ויהיה אפרטהייד מסוג חדש פה.

איוב קרא: אפרטהייד מסוג חדש באזור אחר וזה חשוב לעשות כמה שיותר מהר.

קולט אביטל: חבר-הכנסת קרא, אתה לא שותף לדיונים לעתים קרובות של הוועדה הזאת ואני מעריכה שאתה בא.

קולט אביטל: אבל אני רוצה כדי שהדבר יהיה ברור לפרוטוקול, אין פה אפליה, לא קיימת אפליה.

קולט אביטל: אני אינני מדברת בשם הממשלה, אני חושבת שיש השקעות, אני חושבת שיש הרבה רצון טוב, אני חושבת שמשרד הקליטה ומשרדים אחרים משקיעים יותר מאשר משקיעים בקבוצות אוכלוסייה אחרת.

קולט אביטל: אבל אני חושבת שיש כשלים, אני חושבת שאולי חלק מהתקציבים מוצעים ולא בודקים את האפקטיביות.

קולט אביטל: אני חושבת שאם אתה מסתכל על תוצאות ואם היית בא לכל אורך הדרך, היית רואה שכשמשקיעים באמת כמו שצריך בחינוך – התוצאות הן מצוינות ויש הצלחות מאוד גדולות.

קולט אביטל: ולכן אנחנו התכנסנו לא כדי לדבר על אפליה, לא כדי לתת פה לאנשים תחושה שאנחנו עוסקים באפרטהייד.

קולט אביטל: אני חושבת שאף אחד בחברה הישראלית, אני מציעה לכולנו להיות מאוד זהירים בעניין הזה.

קולט אביטל: כמו שאני לא רוצה שתהיה סטיגמה על הקהילה האתיופית, אני לא רוצה שמישהו יבוא ויגיד שיש לנו יחס של האפרטהייד פה.

קולט אביטל: זה לא נכון ואני לא חושבת שזה מוצדק.

איוב קרא: הסימפטומים יוצאים פה.

קולט אביטל: אני לא חושבת שזאת הבעיה.

קולט אביטל: אני חושבת שהבעיה שכולנו מתלבטים היא ברמת חוסר ההצלחות בטיפולים בחלק מהאוכלוסייה.

קולט אביטל: וכיוון שאנחנו לא רוצים שהדבר הזה ילך הלאה והכדור הזה יתדרדר, כולנו זועקים פה לראות מה ניתן לעשות יותר טוב.

קולט אביטל: זאת האמת ואני ככה חשה אותה.

רותי ענבר: אני מנהלת את מוקד הקליטה שהתחיל בקרית משה.

רותי ענבר: לשאלתך הוא נמצא ברחוב אושרוב 11 ברחובות.

רותי ענבר: ביחד אתי מנהל את זה דוד שיושב כאן כסגני.

רותי ענבר: והמוקד הזה הורחב עכשיו להיות מוקד עירוני ולא רק שכונתי.

רותי ענבר: כמה הערות לגבי זה, פשוט לגבי הנושא של הבנה.

רותי ענבר: מוקד הקליטה רק בשנה האחרונה, דוד מתעסק יותר בקטע של הקשר עם התושבים, עם האנשים ואני יותר בקטע של ארגון התקציבים.

רותי ענבר: שהעבודה הזו נעשית במשותף.

רותי ענבר: ונעשית במשותף עם נציגי העדה שהם חברים בוועדת ההיגוי.

רותי ענבר: רק מינואר עד השנה, מי שלא יודע איפה מוקד הקליטה, פנו 1,113 איש בני העדה האתיופית למוקד הקליטה שנמצא ברחוב אושרוב 13.

רותי ענבר: את הפניות קיבל דוד, כך שאני מאמינה.

רותי ענבר: 182 פניות היו בקשר לנושא של תעסוקת גברים; 381 פניות בקשר לתעסוקת נשים; 100 איש פנו לקורסי הכשרה מקצועית.

רותי ענבר: 300 איש פנו בפניות כלליות של רווחה, ביטוח לאומי וכו'.

רותי ענבר: ו-150 פניות היו ל"טבקה", אני שמחה שגדי לומד משפטים, אנחנו מפתחים אצלנו, יש לנו שירות מעולה של עמותת "טבקה" שנותנים שירות בהתנדבות לבני העדה, שירות של עורך-דין.

קולט אביטל: בכמה אתם מטפלים באופן יזום חוץ מאשר אתם מקבלים פניות, כמה אתם מטפלים באופן יזום במצוקות של בני הנוער.

רותי ענבר: ברשותך אני עכשיו אענה לך.

רותי ענבר: התכניות שלנו ואני יכולה לדבר על מוקד הקליטה ואני יכול לדבר על תכניות של קרית משה בכלל, כי אני גם מתכללת את סך-הכל התכניות.

רותי ענבר: סיפא הדברים שלך לאחרונה היה בנושא של החינוך.

רותי ענבר: ואת צודקת מאוד, מירב ההשקעה כפי שנקבעה בסדר עדיפות משותף היה על צמצום פערי למידה.

רותי ענבר: יושבת כאן דפנה לב מנהלת המחוז, בידיה גם מספר נתונים.

רותי ענבר: יש לנו נתונים מדויקים כאן שאני יכולה להשאיר אותם.

רותי ענבר: על ההשקעות הרבות ואת דיברת על הנושא האם יש בקרה על איכות התכניות והתוצאות.

רותי ענבר: הן תוצאות מצוינות בנושא החינוך החל מגני-הילדים ועד הבגרות כולל תכנית לבגרות.

קולט אביטל: אז אם הפרוייקט כל-כך טוב, הכל כל-כך נהדר.

רותי ענבר: לא, לא, סליחה, לא אמרתי שהכל טוב.

רותי ענבר: גבירתי, לא אמרתי שהכל כל-כך טוב.

רותי ענבר: אני נותנת כרגע נתונים על החלקים הנורמטיביים של האוכלוסייה.

רותי ענבר: אני נותנת כאן נתונים על הטיפול לטווח ארוך בדברים.

רותי ענבר: לא אמרתי שאין לנו בעיות ומיד אני אגיע לבעיות.

קולט אביטל: רק אני מבקשת להצטמצם.

רותי ענבר: או-קיי, אז אני באמת אצמצם מאוד.

רותי ענבר: כדי לסבר את האוזן לגבי נושא של מוקד הקליטה.

רותי ענבר: אחד הדברים שעושה מוקד הקליטה הוא לזהות את הנקודות שאין להן מענה מגורמים אחרים ולגורמים האלה להיכנס.

רותי ענבר: רק בתקציב 2005, פרט למועדון קשישים, כל התכניות שלנו הלכו לנושא נוער.

רותי ענבר: גבירתי, לנושא מניעה בנוער, לא טיפול.

רותי ענבר: את מתייחסת לטיפול, אני אתייחס גם לזה.

רותי ענבר: אבל כדי שהילדים לא יגיעו לבעיה שזקוקים לטיפול, אנחנו משקיעים הרבה מאוד.

רותי ענבר: אל"ף, כמו שאמרתי, בחינוך.

רותי ענבר: בי"ת, בפעילות אחר-הצהרים בנושא של מניעה.

רותי ענבר: אני יכולה להשאיר כאן את החומר שנקבע ביחד, בני העדה מבקרים, דוד מבקר בכל התכניות.

רותי ענבר: יש לנו כל חודש דיווח כתוב על מצב התכניות.

רותי ענבר: אז זה דבר אחד.

איינאו סנבטו: למה רק דוד.

רותי ענבר: מה לעשות שהוא מבקר בתכניות.

איינאו סנבטו: את מפחידה אותו גם.

רותי ענבר: הא, אני מפחידה אותו.

רותי ענבר: שמעתי שהפחידו להגיע לכאן.

רותי ענבר: איינאו, באמת אתה לא שותף בתהליכים כי אתה לא תושב קרית משה.

איינאו סנבטו: אני שותף לבעיות.

קולט אביטל: רגע, סליחה, אני רוצה שאתם תגידו אם הוא מפריע או לא.

אדיסו צאיי: הוא לא מפריע.

קולט אביטל: הוא לא מפריע, אז תנהלו אתם את הדיון.

רותי ענבר: לנושא של הנוער במצוקה או נוער בסיכון, שהוא נושא מאוד בעייתי שעלה חזק מאוד על הפרק, בשבעה החודשים האחרונים יש התגברות קשה מאוד של אלימות נוער.

רותי ענבר: יושבת כאן המשטרה, גם ענת וגם אלי שאנחנו בהחלט עוקבים ומשתפים פעולה אחרי הנושא.

רותי ענבר: יש הרבה מה לעשות בנושא הזה.

רותי ענבר: הנושא הזה לא נגמר.

רותי ענבר: הוא נושא שכרגע בטיפול עם הגורמים כולם ביחד.

רותי ענבר: הזכירה נגיסט את הנושא של המפגש שדרך אגב גם זומן, כי זה ביום חמישי הקרוב.

רותי ענבר: בתוך ארבעה ימים קבעו פגישה.

רותי ענבר: זאת אומרת, זה לא כל-כך בורחים ומטאטים את הדברים.

רותי ענבר: אני זומנתי מתואם עם נגיסט, אני מצטערת, התיאום עם מזכירתך.

איינאו סנבטו: בעקבות הישיבה הזאת, תאמיני לי.

רותי ענבר: מאה אחוז.

רותי ענבר: חבל כי זה היה מלפני שבועיים, איינאו, אם היית יודע זה היה לפני שבועיים.

רותי ענבר: אבל לא חשוב, בסדר.

רותי ענבר: יש הרבה מאוד מה לעשות בנושא של הנוער המנותק.

רותי ענבר: את שאלת מה נעשה, אני יכולה להגיד על מעט דברים שנעשו בקטע הטיפולי.

רותי ענבר: יש הרבה מה לעשות בנושא הזה, הוא סדר העדיפות הראשון שלנו בשכונה כרגע.

רותי ענבר: אושרו לזה תקציבים, הישיבה ביום רביעי תראה איך אנחנו מעגנים את הכל ביחד לתכנית מערכתית בשיתוף כל השירותים שעובדים שם.

רותי ענבר: זה מה שיש לי להגיד לנושא האלימות.

מירלה גל: אני מבינה שגם בוועדות הפנים של הפרוייקט יושבים נציגי העדה.

רותי ענבר: בוודאי.

9315: אל"ף, אני רוצה להגיד לחברים, אם אתם חשבתם שבדיון הזה משהו יקרה, לא יהיה עוד פעם דיון על הנושא, אז אנחנו טועים.

9315: זה דבר אחד.

9315: דבר שני, אני זוכר ב-1999, מירלה, היה דיון במשרד הקליטה על הנושא של קרית משה.

9315: כל הנושאים האלה שעלו, עלו גם בזמנו.

9315: היתה החלטה קטגורית אחת שברורה, שאני יודע שבדיעבד מי שטרפד אותה זה האוצר, זה היה מה שנקרא לפזר את שכונת קרית משה.

9315: זאת אומרת, לאפשר לבנות תכנית של בניה כפרית.

9315: זאת אומרת, לתת משכנתאות לאנשים או דיור ציבורי.

9315: לתת למי שרוצה כמובן, זה לא חובה.

9315: אני אומר לכם, אני באמת חושב אם לא מגיעים להחלטה הזאת בצורה יסודית, מעמיקה, לא נגיע לתוצאה, אבל אני אומר לכם, יהיה עוד פעם דיון ועוד פעם דיון, עוד פעם אנחנו נעלה את הסוגיה הזאת.

9315: צריך לפתור את הבעיה בצורה יסודית.

קולט אביטל: אגב, שלמה, אם אתה אומר את זה לגבי קרית משה, הנכון הוא לבוא ולהגיד גם במקומות כמו קרית מלאכי ומקומות אחרים.

9315: לכן צריך לפתור את הבעיה בצורה יסודית.

9315: הדבר השני, אני יודע שמירלה מקיימת דיונים מעמיקים בנושא המשכנתאות.

9315: ואני אומר לכם עכשיו, ואני הפושע שלמה, יודע בדיוק איפה המשפחה קונה, באיזה שכונה היום, במרכז קליטה, אנחנו נדון בה בעוד שנים.

9315: אני יודע אפילו להגיד ברמה הארצית באיזה עיר, באיזה שכונה, העולים מתרכזים.

9315: נושא המשכנתאות ומדיניות המשכנתאות, צריך להודות, זה פשוט פשט רגל.

9315: זה צריך להודות.

9315: ולכן אני חושב, עכשיו ההחלטה שלפני שבועיים, שלושה שבועות, לתת עוד משכנתאות.

9315: לאפשר למשפחות להגיע לשכונות יותר חזקות, אפילו בתוך רחובות, זאת צריכה להיות המדיניות, זאת צריכה להיות התפיסה.

9315: הדבר הנוסף ובזה אני את הדברים שלי.

9315: באמת, אם בעיריית רחובות ובאמת מישהו בא ואמר, אל תדברו, אני חושב שזה פגיעה בחופש הביטוי, זה נורא, באמת נורא.

9315: זה לא יכול להיות שאתם תפחידו אנשים שלא ידברו.

9315: מעבר לזה אם יש לכם גם מה לעשות, לעשות דיון אצלכם.

9315: בואו תעשו חשיבה, אולי בכל זאת אתם גם טועים, מותר לבוא ולהגיד, אנחנו חיים ביחד, החלטנו שביחס לאנשים של התושבים.

9315: אי אפשר לעזוב את הכל ולבוא ולהגיד הכל בסדר.

מרה קנבל: לא אמרנו.

9315: סליחה, ויחד עם זה, אני אומר, הדבר האחרון שצריך לעשות בעיני בינתיים, להחזיר את בית-הספר, לשאת אוניברסיטה בשכונה.

9315: כל הגורמים לא יחזירו את בית-הספר, הרי יש שמה ילדים כמעט הם בני 15, בני 12, לא יכולה להיות שכונה שבה לא יהיה בית-ספר, כל הילדים מגיעים מהאוטובוסים נוסעים בכל רחבי העיר.

9315: ולכן אם אנחנו רוצים בינתיים לפתור את הבעיה, משרד החינוך והעירייה צריכים לבוא ולהגיד, אנחנו נביא את המורים הכי טובים, נפתח את בית-הספר וכל השכונה, אפילו תלמידים אחרים ירצו לבוא ללמוד בבית-הספר.

9315: אם זאת לא התפיסה, אני חושב שאנחנו טועים.

קולט אביטל: סליחה, אני יכולה לשאול שאלה.

קולט אביטל: משרד החינוך נמצא כאן, אני רוצה את אודי בהט, זאת החלטה עירונית?

מרה קנבל: עם משרד החינוך.

מרה קנבל: בזמנו זה נסגר לפני שבע שנים, לפי בקשת השכונה והתושבים.

מרה קנבל: הם סגרו את זה, היה בית-ספר.

דפנה לב: אני רוצה להגיב לשלושה נושאים או ארבעה נושאים שעלו כאן מאוד בקצרה.

דפנה לב: ראשית, אני בטוחה שצריך להעביר את האחריות על התושבים לתושבים.

דפנה לב: אין לי שום אפשרות לפתוח בית-ספר בתוך השכונה אם התושבים לא יהיו אחראים על כך ואני אסביר מדוע.

דפנה לב: ראשית, רמת האלימות בתוך השכונה היא גבוהה ביותר.

דפנה לב: היא לא קשורה כרגע לנושאים את אלה ואחרים, לדעתי יש לפחות שלושה דורות בתוך השכונה שצריך להתייחס אליהם.

דפנה לב: יש הדור הותיק, המובטל, שיושב הרבה שנים ומקבל דמי אבטלה או ביטוח לאומי שהוא בעייתי.

דפנה לב: יש דור צעיר שיש לך פה הרבה נציגים שלו.

דפנה לב: אבאיי הוא הנציג, אחרים שהם יושבי-ראש של הקבוצה הזאת.

דפנה לב: אנשים משכילים שיכולים להנהיג את הקהילה הזאת.

דפנה לב: וישנם הילדים, שברובם הם ילדים שנולדו בישראל.

דפנה לב: לגבי שני הדורות האלה, גם הדור הצעיר וגם ילדים שנולדו כבר בארץ, אני מבקשת להגיד שנגיסט לא טעתה כנגד כל דולר שמביאים מארצות-הברית, משרד החינוך ומשרדים אחרים משקיע את ההכפלה.

דפנה לב: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לפירוט אני חושבת שיש הצלחות גדולות ואני מאוד מקווה שלא נפסיק אותם בגלל לקיחת אחריות של אנשים.

דפנה לב: אני לא רוצה עכשיו לעשות הערכות על טוב ורע, אני רק רוצה להגיד שאני מקווה מאוד שלא נפסיק אותם כי ההצלחות מדברות בעד עצמן.

דפנה לב: איפה הכשלים.

דפנה לב: הכשלים קשורים לנוער, בייחוד לנוער שמוצע לפנימיות, שכשנושר מהפנימיות וחוזר ללא מסגרת חזרה לתוך השכונה.

דפנה לב: הוא גם נעצר בדרך, בעיקר בתחנה המרכזית בתל-אביב.

דפנה לב: אמנם יש שם איזה מרכז שקולט אותו, אבל בעקרון הוא חוזר לשם, מבצע שמה כמה פשעים, כמו ששמענו עם הילד הזה, שמים אותו על אוטובוס שולחים אותו לרחובות והילדים חוזרים לשכונה ומשוטטים.

דפנה לב: הקידום נוער שלנו מעסיק כ-50 נערים כאלה שמשוטטים, מעסיק אותם ברמה טובה מאוד.

דפנה לב: גם נותן להם לימודים, גם מכשיר אותם לתעסוקה, אבל זה כמובן לא מספיק כי כל יום יכול להגיע נער מהסוג הזה.

קולט אביטל: או-קיי, מה הכשלים חוץ מהנוער?

דפנה לב: הכשל קודם כל בעיה של נוער שלא נמצא בבתי-הספר ברחובות.

דפנה לב: רק כדי קצת לתת נחמה אני הייתי ביום ראשון באורט רחובות, כל התלמידים מהמוצא האתיופי גם משכונת קרית משה וגם ממקומות אחרים הגיעו לבית-הספר, היו בבית-הספר והתקבלו על-ידי החברים האחרים כשווים לכל דבר.

דפנה לב: שום אפרטהייד ושום דבר, הם גם מרגישים טוב בתוך החבורה הזאת.

דפנה לב: הבעיה השניה שאני לא מבינה למה אנשי השכונה לא העלו אותה, זה השתלטות של אנשי פשע מחוץ לרחובות על השכונה.

דפנה לב: אנשי ג'ואריש יושבים בתוך השכונה, מוכרים סמים, השתלטו על אולם ספורט שהיה בבית-הספר שעומד כבר כ-8 שנים ריק.

דפנה לב: אני מודיעה פה לכל האנשים ותאמיני לי כבר הפעילו עלי לחצים מכאן ועד אוסטרליה, להקים את בית-הספר.

דפנה לב: אני לא אקים את בית-הספר, אם בתוך החצר של בית-הספר יהיו פושעים בלילה ובבוקר אני אצטרך לנקות את חצר בית-הספר מאלכוהול וממזרקים של סמים.

דפנה לב: אני לא אפתח את בית-הספר אם המקום לא יהיה מתאים לקליטת תלמידים.

דפנה לב: אני התחייבתי בפני אבאיי, ישב אצלי במשרד, יש היום 24 תלמידים של השכונה, לאו דווקא ממוצא אתיופי, רובם ממוצא אתיופי, שרוצים לחזור ולהקים בית-ספר בשכונה, זה התנאי שלי.

דפנה לב: מישהו צריך להיכנס ולעשות סדר.

קולט אביטל: מה אומרת על כך המשטרה?

קולט אביטל: כדי להשתלט על חבורות כאלה ואם זה נכון, זה תפקידכם, זה לא התפקיד של משרד החינוך ולא השכונה.

אלי מוסרי: אני ממלא מקום של מפקד התחנה.

אלי מוסרי: לגבי מה שקורה כאן בוועדה, אני רוצה רק לומר ברשותך גבירתי, שהמשטרה מבחינתה זיהתה את הבעיה גם.

אלי מוסרי: יש בעיה, אנחנו שמנו את הדברים על השולחן וגם יש לנו כאן ידידה אמיתית כאן, את רות ענבר שהיא באמת עושה עבודת קודש בכל מה שקשור לטיפוח האוכלוסייה.

אלי מוסרי: מבחינתנו כמשטרה ואני תכף אגע בנושא הזה של תופעות פשיעה ומה שנאמר כאן.

אלי מוסרי: אנחנו מכינים מודל בכל מה קשור אנחנו מתפנים ואני מפנה כוחות מההתעסקות בעבודה הפלילית.

אלי מוסרי: התעסקות בפן החברתי, הקהילתי.

קולט אביטל: אנחנו מדברים כרגע על תופעה פלילית.

אלי מוסרי: כן, אני רק אומר בגדול ככותרת יש לנו גם, אנחנו פועלים בשני ערוצים.

אלי מוסרי: לגבי תופעה פלילית – אין תחנת סמים, מה שהוזכר כאן.

אלי מוסרי: יש התעסקויות בודדות בתפיסת סם במשכנים מינוריים.

קולט אביטל: אין שימוש באולם כפי שהגברת דפנה לב מציינת.

דפנה לב: באולם הספורט של העדה.

דפנה לב: אבל יש אנשים שהיו בעבר.

אלי מוסרי: בסדר, תופעה של שימוש בסמים, אני חושב.

דפנה לב: באי הכניסה לאולם האלה, הם אנשים מג'ואריש.

קולט אביטל: אני מאוד מבקשת שהתופעה הזאת, רק אתם יכולים, אתם היחידים שיכולים גם לבדוק וגם להשתלט.

אלי מוסרי: התופעה המקומית טופלה.

אלי מוסרי: אני חושב שאי אפשר גם להכליל את זה בכלל.

אלי מוסרי: תופעות של עישון סם ושימוש בסם זה חוצה ערים, תופעה שחוצה ערים, זה לא קשור בכלל לעדה האתיופית.

אלי מוסרי: אי אפשר להחדיר את זה פה לתוך החבורה הזו.

אלי מוסרי: אם תרצי לאחר מכן, אני אפרט גם מבחינתנו כמשטרה כל מה שקורה.

קולט אביטל: תראה, אבל כולנו הרי יודעים וסליחה שאני אומרת את זה, כולנו יודעים שהילדים האלה אם הם צורכים סמים הם לא המציאו את זה, מישהו בא ודוחף להם את הסם.

קולט אביטל: ויותר מאשר צריך להתעסק בילדים ברמה הזאת, צריך לתפוס את אלה שמוכרים להם את הסמים.

קולט אביטל: ואם אנחנו יודעים, יש לנו ידיעות שבשכונה הזאת נכנסו ומשתלטים אלמנטים פליליים והם אלה שמביאים את כל המצוקה.

קולט אביטל: אז בבקשה, תגידו לנו איך אנחנו מתמודדים עם זה.

אלי מוסרי: לפני כיומיים או שלושה ימים, נתפסו שני בני-נוער עם כמות סם ובחקירה הודו גם ממי הם קנו.

אלי מוסרי: הסוחר הזה נעצר, דובר בשטח בית-ספר.

אלי מוסרי: אני לא אזכיר את שם בית-הספר.

אלי מוסרי: וגם תופעות פליליות, לא רק תופעות סמים, גם תופעות של גניבות.

אלי מוסרי: לפני כשבוע, עשרה ימים, עוצרים שני בני-נוער שגנבו עשרות פלאפונים ועשרות ארנקים של תלמידים ופרצו ל-35 דירות.

אלי מוסרי: אז גם בזה טיפלנו.

אלי מוסרי: ועוד עשרות מקרים אחרים שאנחנו מטפלים.

אלי מוסרי: אין תופעה שאנחנו לא מטפלים.

אלי מוסרי: עכשיו הטיפול שלנו לא מסתיים במעצר הקטין, אלא גם בהמשך והליווי ופרוייקט כדי לנסות להציל אותו ממעגל הסמים.

אלי מוסרי: וביחד עם רות וביחד עם הרבה גורמים אחרים באגודת אל-סם, עיר הנוער ובאים ומחברים פרוייקטים ומנסים לקחת את אותו קטין ולהוציא אותו ממעגל הסמים ולנסות באמת לגרום למצב שהוא לא יחזור.

אלי מוסרי: חלק מהמקרים באמת הקטינים האלו עשו את שלהם ואנחנו לא רואים אותם אצלנו.

אלי מוסרי: לצערי חלק מהמקרים הם כן חוזרים.

אלי מוסרי: אבל תופעת השימוש בסמים ותופעת הסוחרים מטופלת.

אלי מוסרי: לא הייתי אומר שזה, את יודעת מה, לא הייתי משתמש גם במילה של תופעה בתוך השכונה.

אלי מוסרי: יש לנו מקומות, ערים אחרות ושכונות אחרות ולא ברחובות שהם באמת צועקות לשמים.

קולט אביטל: אני רוצה לשאול רגע אם אפשר, מי מכם שמייצג את השכונה.

קולט אביטל: נניח בהנחה שאנחנו משכנעים את משרד החינוך לפתוח מחדש את בית-הספר, שהמשטרה מטפלת ברמת השיטור מדי פעם.

קולט אביטל: האם יש ועד הורים שיכול להיות בבית-הספר ולמנוע תופעות אלימות.

אבאיי זאודה: אנחנו כשכונה, תושבי השכונה מוכנים לשתף פעולה אמיתי.

אבאיי זאודה: אנחנו פנינו למשרד החינוך, משרד החינוך נענה לבקשה שלנו לפתוח את בית-הספר.

אבאיי זאודה: אבל הוא מתנה תנאי, שהתנאי שלו לשפץ את בית-הספר, לפחות קומה אחת.

אבאיי זאודה: את בית-הספר להעביר אותו למצבו הקודם ולהביא אותו שבאמת אפשר ללמוד בו שם.

קולט אביטל: איפה הבעיה של העירייה?

אבאיי זאודה: אני מגיע לזה, אנחנו קיימנו דיון עם העירייה שישפצו את בית-הספר כדי שייפתח בית-הספר.

אבאיי זאודה: אני אומר לך ממה שדיברתי אתמול, מה שהם אומרים, הם באים לשפץ כיתה אחת.

אבאיי זאודה: כיתה אחת, מה זה כיתה אחת, זה צחוק?

אבאיי זאודה: כיתה אחת לשפץ?

אבאיי זאודה: זאת אומרת, משרד החינוך דורש לפחות שש כיתות לשפץ שיש בהם תנאים, רוצים לעשות מעבדות, רוצים לעשות בית-הספר הכי טוב.

אבאיי זאודה: אז העירייה אומרת: "אין לי כסף".

אבאיי זאודה: גם לגבי המשטרה, המשטרה אני חושב שהיום היא מתנדבת להרבה בעיות.

אבאיי זאודה: אבל באנו והעלנו, והבהרנו את הבעיה של המשטרה שתמיד היא לא יכולה להגיע לשכונה כי היא מטפלת בהרבה מקומות.

קולט אביטל: יכול להיות שהמשטרה איננה יכולה להגיע כל הזמן, אתם יכולים לדאוג לועד של הורים.

אבאיי זאודה: אני רוצה להגיע לזה.

אבאיי זאודה: המשטרה, אנשים באים אמרו, כ-120 איש באו ורצו להתנדב למשמר השכונה.

אבאיי זאודה: ואז באנו לעירייה ואמרנו שצריכה להיות המשטרה.

אבאיי זאודה: העירייה התחייבה להעמיד שלושה שוטרים וניידת.

אבאיי זאודה: היא התחייבה, עד היום אין התחייבות.

אבאיי זאודה: אתמול דיברתי עם מנכ"ל העירייה, אומר לי: "אין לי כסף 100 אלף ש"ח כדי להעמיד משטרה".

מאיר יצחקי: לשאלתך לגבי הורים.

קולט אביטל: אתה יכול בבקשה, כיוון שאני שומעת מהמשטרה שזה לא נכון.

קולט אביטל: מי נתן את ההתחייבות?

אבאיי זאודה: ראש העיר.

קולט אביטל: תודה רבה.

מאיר יצחקי: בהמשך לשאלתך, לגבי ההורים.

מאיר יצחקי: שאלת שאלה ורצית מהתושבים תשובה.

מאיר יצחקי: את שאלת בעצם שייפתח בית-הספר ויהיה ועד הורים?

מאיר יצחקי: כן.

מאיר יצחקי: אני אומר לך שכן.

מאיר יצחקי: יהיה ועד הורים.

מאיר יצחקי: אני רוצה לחזק, מעבר לזה בשכונה קיימת מנהיגות מקומית שהיא בעצם קבוצה שהיא מודרכת ומונחית על-ידי אנשי מקצוע כדי שאנחנו נוכל לקום כמנהיגים בשכונה ולהקים ולעזור לשאר התושבים ולהגיע ממקומות שיש לנו חזון אליהם.

מאיר יצחקי: אני מאוד מצטער, אבל איפה שהוא הוחלטה החלטה שהתקציב לאותה קבוצת מנהיגות שזה אנחנו, החבר'ה שרוצים לפעול לפתרון ולהתנדב ולשתף פעולה ולתמוך ואנחנו לא מקבלים את העזרה הזאת.

קולט אביטל: אין תקציב.

מאיר יצחקי: נכון, אבל כדי להתחיל אנחנו צריכים הנחיה.

מאיר יצחקי: אנחנו צריכים מי שינחה אותנו.

קולט אביטל: העירייה תנחה אתכם.

מאיר יצחקי: העירייה אין לה תקציב.

מאיר יצחקי: אין תקציב לנושא הזה.

מאיר יצחקי: הנושא הזה מורידים אותו מהפרק.

קולט אביטל: תודה רבה.

בתיה איוב: קודם כל, אני רוצה להגיד שעם כל הדברים וכל הציפיות שכן עלו כרגע, יש כמה דברים שאנחנו לפחות בפניות שאנחנו מקבלים ספציפית ברחובות ואני לא אדבר ספציפית רק כלפי קרית משה.

בתיה איוב: עם כל הכבוד להשקעה המרובה, לתקציב הזורם והמרובה וכל הגופים שמעורבים, התושבים שורה תחתונה הם לא מרגישים שהכסף מגיע ליעדים שלו.

בתיה איוב: יכול להיות שיש תכניות, התכניות לא מגיעים לצרכים של הקהילה.

בתיה איוב: התחושה היא שמתסכלים על הקהילה כבעיה ולא כחלק מהפתרון.

בתיה איוב: התושבים, למרות שיש אמירה על הנייר שיש שותפות עם הקהילה – אין שותפות אמיתית עם הקהילה.

רותי ענבר: איך את יודעת את זה?

בתיה איוב: אני אומרת לך את הטענות שאני מקבלת.

בתיה איוב: את אמרת אתמול שהיה לך על הנייר ואני אומרת לך את מי שיש לי לומר.

בתיה איוב: את יודעת מה יכול להיות מצב שיש בן-אדם כזה שאומר שטויות פה ושטויות שם, זה לא יכול להיות מצב שרוב התושבים אומרים שטויות.

בתיה איוב: גם כשאנחנו עושים טעויות – אני חושבת שכדאי לך להסתכל פנימה ולהגיד איפה טעינו.

בתיה איוב: דברים שקשורים גם למשטרה, אתם אומרים שאתם עושים דברים, דוגמאות, בשכונת דניה, בשכונת אושיות, אנחנו מקבלים כל הזמן תלונות.

בתיה איוב: דוגמה הכי קטנה, בדניה, שכונה אחת שמתלוננת כבר הרבה זמן שבתוך הבלוק יש סוחר סמים שלוקחים את הילדים שלהם ומשתמשים בהם, שיש במקלטים שיושבים.

בתיה איוב: הפניות שנעשו חזרו ונעשו מול המשטרה.

בתיה איוב: מה המשטרה עושה?

בתיה איוב: כלום.

בתיה איוב: מביאים את הניידת, משוטטת בכביש הראשי, אומרים, ראינו, הגענו, אין שום דבר.

בתיה איוב: אנחנו הסתובבנו בשעות הערב עם אמהות, שתי אמהות מבוגרות שהן עושות סיורי לילה לבדוק באמת אם במקלטים האלה הילדים שלהן נמצאים או לא.

בתיה איוב: התחושה של התושבים שנמצאת שמה שמצד אחד אנחנו כן רוצים להיות חלק מהפתרון של הבעיה שלנו בתור חברה.

קולט אביטל: יש לכם לא רק בשיטור גם מגשרים אתיופיים?

אלי מוסרי: כן.

בתיה איוב: ורק דקה, והפתרון, שלמה, עם כל הכבוד לפיזור של האתיופים בכל המקומות זה נחמד, נכון.

בתיה איוב: אבל הבעיה, לי אין בעיה שיש ריכוזים גבוהים של יוצאי אתיופיה, הבעיה היא האם התנאים שמצריכים כאזרחים בסיסי להיות אזרחים טובים במדינת ישראל – הם מקבלים את זה או לא.

בתיה איוב: האם הם מקבלים את בית-הספר הטוב?

בתיה איוב: האם הם מקבלים את השירותים הנאותים?

בתיה איוב: זה הבעיה.

בתיה איוב: לא בריכוז של האתיופים.

בתיה איוב: מה כל-כך רע להיות בריכוז של אתיופיים.

קולט אביטל: גם באתיופיה הם היו בריכוז.

בתיה איוב: הריכוז הוא לא הבעיה.

בתיה איוב: האם אתה נותן את התנאים הבסיסיים הנדרשים לאותו בן-אדם, לאותה אוכלוסייה כדי לשרוד, זו הבעיה.

בתיה איוב: הבעיה של האלימות וכל הדברים האלה הם בסך-הכל התוצאה, הם התוצאה של הבעיות.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: תשובת המשטרה.

אלי מוסרי: לגבי קרית משה – יש לנו והייתי בשיחה עם 40 נציגי שכונה שהתכנסנו במתנ"ס לפני כחודשיים והעלו בפני טענה שיש חוסר נוכחות משטרתית.

אלי מוסרי: אז קיבלתי את הטענה הזאת, באמת היתה טענה צודקת.

אלי מוסרי: והוקמה מפקדה שכאן יושבת פקד ענת קצב, עם שישה שוטרים.

אלי מוסרי: היה שוטר אחד, שישה שוטרים נמצאים בשכונת קרית משה.

בתיה איוב: לא רואים אתכם.

אלי מוסרי: אני על עובדות ממש לא מתווכח.

אלי מוסרי: חברים, אני שמעתי אתכם בקשב רב, אנא ממכם, אני עם עובדות לא מתווכח.

אלי מוסרי: כשאני אשלח את הסיור, אני אבקש שיבואו ויחתמו ליד דלת של כל אחד.

אלי מוסרי: אתה מוזמן ולהצטרף אלינו.

אלי מוסרי: הפעילות מתבצעת.

אלי מוסרי: יש לי שישה אנשים, יש לי שוטרים אתיופיים, אחד שוטר קהילתי ושוטרת חוקרת שמטפלת בנושא הזה.

אלי מוסרי: זה לצורך העניין, כל אחד שנמצא פה אני מזמין אותו בכל עת, 24 שעות להצטרף לפעילות.

אלי מוסרי: ואל תשבו בטירות או בבתים או בוועדות ותשאלו אותי איפה.

אלי מוסרי: הדלת שלי פתוחה ואני אמרתי לכם את זה, 24 שעות לבוא ולהעלות לניידת ולהצטרף בתוך השכונה עם ניידת משולבת של עיריית רחובות.

אלי מוסרי: אז אנא ממכם, תבואו ותבדקו את הדברים.

אלי מוסרי: זה אחד.

קולט אביטל: יש גם מתנדבים?

אלי מוסרי: יש קרוב למאה מתנדבים, מה שנאמר פה זה נכון.

אלי מוסרי: וכל אחד שיבוא אחריהם יתקבל בברכה.

אלי מוסרי: ואני מזמין את כל הצוות, גם את יושבת-ראש הוועדה.

קולט אביטל: יש ניידת אחת של על"ם, אבל היא לא מספיקה.

אלי מוסרי: לגבי מה שהעלתה הגב' בתיה לגבי תופעת הסמים בדניה.

אלי מוסרי: אני לא מכיר את המקום, רשמתי את זה, אני אחזיר לך תשובה.

אלי מוסרי: אני לא תושב העיר רחובות, אבל אני יכול לומר שהעיר רחובות, אחת הערים הנקיות, אני 18 שנה בתחום השיטור.

קולט אביטל: זה לא מה ששמעתי מעל"ם.

אלי מוסרי: אני אומר, חד משמעית לא.

אלי מוסרי: תחנת רחובות אחת הערים הנקיות.

אלי מוסרי: אני אומר שבסך-הכל אנחנו לא סובלים, אין תחנות סמים.

אלי מוסרי: יש תופעות של שימוש, יש תופעות של אחזקה, זה רחוק מלצייר את זה כתחנת סמים.

אלי מוסרי: אז כנראה אנשים מתבלבלים בין ההגדרות, יש תופעות של שימוש, יש תופעות של אחזקה ויש גם תופעות אחרות, אבל זה לא תחנות, זה רחוק.

אדיסו דאיי: אני הלכתי לדניה לרחוב שטיינברג, הייתי מזועזע ממה שקורה שמה.

אדיסו דאיי: נערים בני 17 שהפסיקו ללמוד, יש להם מקלט, בנו להם איזה גדר כזה, שאף אחד לא יכול להיכנס.

אדיסו דאיי: אפילו יש להם כלב שמירה שמה.

קולט אביטל: ומה עושים בפנים?

אדיסו דאיי: אז על זה אנחנו אומרים שזה לא בעיה, באמת.

וונדה אקלה: בגלל שאני נפגש הרבה עם קבוצות הורים, אני רוצה להביא את הקולות של ההורים.

וונדה אקלה: היום אנחנו מדברים על חינוך הילדים וגם כל התופעות.

וונדה אקלה: ההורים נלקחה להם האחריות, זה אחת מהבעיות, קודם שאלת מה הבעיה, ההורים היום הם לא יכולים לטפל בילדים שלהם.

וונדה אקלה: הם נמצאים במצוקה גם, ההורים גם נמצאים בעצמם במצוקה.

וונדה אקלה: זה אחד מהדברים, אני חושב שצריך לטפל.

וונדה אקלה: אני מציע גם לטפל בנושא הזה גורמי משטרה, כי היום הילד יכול להתלונן שההורים מרביצים לי, המשטרה יכולה לבוא ולהפחיד את ההורים.

וונדה אקלה: ההורים הם עכשיו הרימו את הידיים.

וונדה אקלה: לכן כאן מה שצריכים לעשות לשבת עם ההורים, גם עם המשטרה, גם כל מיני אנשי מקצוע לשבת ולפתור את הבעיה, להחזיר את האחריות להורים.

וונדה אקלה: אם לא נחזיר את האחריות להורים, כל אחד ואחד בזמן הפנוי שלו או במשרה שלו שהוא מטפל, זה לא טיפול נכון.

וונדה אקלה: וזה אחת מהנקודות.

קולט אביטל: אני פשוט אבקש מכם להסתכל על השעון, השעה היא 15:40, אנחנו יושבים פה מהשעה 14:00.

קולט אביטל: בשעה 16:00 אנחנו גומרים ויש לי שבעה דוברים.

קולט אביטל: ואני רוצה שכל השבעה ידברו וגם המנכ"לית צריכה ללכת וגם אני.

קולט אביטל: אז לכן אני מאוד מבקשת שכל דובר יסתפק בשתיים-שלוש דקות.

קולט אביטל: ובואו לא נחזור על מה שנאמר.

מלקו סלומון: אני גר ברחובות, אני פעיל ותיק.

מלקו סלומון: יש שני דברים שאני רואה דברים מאוד מרכזיים ברחובות.

מלקו סלומון: אחד, בעיה של נוער.

מלקו סלומון: והשני בעיה של דיור.

מלקו סלומון: כמו קרית משה מדברים מהאזרח הקטן עד לממשלה, עד חוץ-לארץ, יש צפיפות דיור ויש צינורות שהתפוצצו בתוך הבית בבניינים.

מלקו סלומון: העולים אין מה להוציא.

מלקו סלומון: עכשיו מה הם עושים – איזשהו קבלן מזמינים, כל אחד מוציא 500 ש"ח, 300 ש"ח, זה עולה חמשת אלפים ש"ח, עשרת אלפים ש"ח, כל יום כמעט צינור מתפוצץ.

מלקו סלומון: יש בעיה בקרית משה.

מלקו סלומון: אני אמרתי לפני שמונה שנים, הנוער משוטט, הנוער גונב, הידרדרות לסמים.

מלקו סלומון: לא היה שיתוף עם ההורים.

מלקו סלומון: עכשיו וונדה אמר, להחזיר את הסמכות להורים.

מלקו סלומון: זה מתחיל מהגן, להגיד להם, אבא אומר משהו, הולך לספר למורה, המורה מדווחת למשטרה, המשטרה באה לוקחת את האבא.

מלקו סלומון: עכשיו יש סטיגמה, כל ההורים ירימו ידיים, הממשלה תטפל, לא איכפת לנו.

מלקו סלומון: לכן הבעיה לא נפתרה.

מלקו סלומון: כל אחד מדבר רק על קרית משה, יש שכונת שכונה שבעייתית עכשיו.

מלקו סלומון: שמה כל הנערים שמה יש להם בית.

קולט אביטל: מה אתה מציע?

מלקו סלומון: אין דבר כזה נוער ברחובות, אין מספיק עובדים בעירייה שיכולים לעבוד מול הקהילה.

מלקו סלומון: כולם נגיד פה דיברנו, אבל יש דברים שנעשה, יש דברים שנשאיר.

מלקו סלומון: יש דברים שלא נעשים.

מלקו סלומון: לעיריית רחובות אין מספיק עובדים שיעבוד עם הקהילה.

קולט אביטל: תודה מלקו.

אדיסו צאיי: אני רכז הפרוייקט הלאומי באזור רחובות.

אדיסו צאיי: אני אנסה למלא את בקשתך ולדבר רק דקה או נכון היותר דקה וחצי.

אדיסו צאיי: יותר נכון, אני רוצה לשאול את המנכ"לית.

אדיסו צאיי: המנכ"לית אמרה בראשית דבריה שבאמת הושקע כסף רב ועדיין מושקע בנושא הקליטה, במיוחד עבור עולי אתיופיה.

אדיסו צאיי: ועל זה אני באמת מאמין, זה ניתן לומר אולי גם אפשר להוכיח שהדברים באמת מושקעים.

אדיסו צאיי: השאלה שלי היא שאלה מאוד מהותית.

אדיסו צאיי: אם כל הרבה כסף הושקע וכסף באמת מושקע, אם באמת כסף כל-כך מושקע, איך זה ייתכן את התוצאה החיובית ואנחנו לא רואים.

אדיסו צאיי: אני לא אומר שאין תוצאות חיוביות, יש, אבל בכמות ההשקעה של הכסף, התוצאות הן מאוד קטנות.

אדיסו צאיי: אני אתן איזשהו גם, לא רק לשאול אולי גם מן תשובה קטנה לעצמי, כנראה יש בעיה בצינור שעובר.

אדיסו צאיי: אולי גם יש בעיה בקביעת סדרי עדיפויות.

אדיסו צאיי: אנחנו, אני אמרתי קודם שאני רכז הפרוייקט הלאומי ברחובות.

אדיסו צאיי: ברחובות אנחנו ניסינו להקים מרכז נוער עבור נוער במצוקה.

אדיסו צאיי: עיריית רחובות עושה לנו עוול או עושה לנו טובה שרוצה להכניס אותנו לעיריית רחובות לטפל בנוער במצוקה.

אדיסו צאיי: אני באמת לא יכול להבין את הגישה הזאת.

אדיסו צאיי: אנחנו באים, הפרוייקט הלאומי בא ואומר, אנחנו מוכנים לעזור אם יש נוער במצוקה, תנו לנו מקום, תשתית בסיסית.

אדיסו צאיי: עירית רחובות באה ואומרת: "לא".

אדיסו צאיי: למה?

אדיסו צאיי: למה דבר כזה אמור להיות?

דוד אלעזר: אני מוכרח להגיד כבן הקהילה הימים האלה הם ימים באמת כבדים ואני רוצה להגיד לך, לנו יש כארבעה אנשים שעובדים בבתי-ספר ברחובות.

דוד אלעזר: אגב, עשינו כעשר קבוצות הורים ביחד עם הג'וינט מה קודם וונדה הזכיר.

דוד אלעזר: אבל אני רוצה להגיד לך שהתחושה היא לא קלה של בני הקהילה.

דוד אלעזר: ילדים מסתובבים באיזה שהיא תחושה שבוחנים אותם, רואים אותם בחזקת חשודים וכו'.

דוד אלעזר: יש תחושה קשה בקהילה בימים אלה.

דוד אלעזר: באמת לא פשוט ואני אומר שדיברנו עם כמה חבר'ה, הרגשנו שחזרנו קצת לתקופת פרשת הדם שהיתה תחושה שאנשים קצת רוצים להתרחק מאתנו.

דוד אלעזר: תחושה לא קלה.

דוד אלעזר: ואני רוצה להוסיף לזה, גבירתי היושבת-ראש, אני חושב שקצת לא דיברנו, אבל הקהילה שלנו סובלת ממצוקות כלכליות.

קולט אביטל: קיבלנו כרגע ידיעה מ-Y-net שבעל דקר את אשתו.

דוד אלעזר: כן, בשדרות.

דוד אלעזר: אני אומר, כשיש ילדים בעידן שלנו, בעידן האינטרנט, בעידן הפיתוי, שיש ילדים במצוקה כלכלית שאפילו חדר נורמלי אין להם, אי אפשר לצפות שלא יהיה ניקור אצלם כלפי החברה.

דוד אלעזר: כשהם משוטטים עד השעה 10:00, 11:00 בלילה, חסרי מעשה, אי אפשר לצפות שלא ידרדרו להרבה מצוקות.

דוד אלעזר: אני הגשתי כמה תכניות שם לעניין הזה ואני שמח שאם יקום מרכז שדובר עליו, מרכז היגוי זרוע של משרד החינוך, אנחנו נשמח לחבור ולתת את חלקנו לעניין הזה.

דוד אלעזר: ואני רוצה להגיד נקודה נוספת ונקודה אחרונה.

דוד אלעזר: אני כן כתבתי וגם הצעתי הצעה כתובה.

דוד אלעזר: במדינת ישראל אנחנו מדברים כרגע על רחובות, אבל אני רוצה להגיד לכם, בעוד חודש כנראה נדבר על שכונת שמשון באשקלון או עוד חודשיים נדבר על שאול המלך בבאר-שבע.

דוד אלעזר: ואני רוצה להגיד שאני כן ואני הצעתי הצעה כתובה, איך לפתור את הריכוזים של יוצאי אתיופיה.

דוד אלעזר: ההצעה שלי בין היתר היא, חלק מהריכוז הגבוה של יוצאי אתיופיה, את יודעת מה זה, זה היה פעם מרכזי קליטה שקלטו בשיכוני העולים בשנות ה-80.

דוד אלעזר: ואז מה עשתה הסוכנות – היתה תקופה שקראו להם מרכזי קליטה, אלה בלוקים שהסוכנות החליטה שזה היה פעם מרכזי קליטה, החליטו, סוגרים את המשרד והולכים הביתה ואומרים להם, "עכשיו אתם תחיו לנצח".

דוד אלעזר: יש עולים מאתיופיה ש-20 שנה מבחינתם גרים במרכז קליטה.

דוד אלעזר: וככה נוצרו הריכוזים הגבוהים של יוצאי אתיופיה.

דוד אלעזר: אם להם לא יינתן משכנתאות כמו לעולים חדשים, לאפשר להם לצאת מהשכונות האלה ואם איפה שיש ריכוז גבוה – לא נאפשר להם לצאת משם.

דוד אלעזר: ויש לי הצעה כתובה לשלב אותם פשוט, חלק מההצעה שלי, לשלב בני הקהילה בהתיישבות במושבים, ביישובים הקהילתיים על קרקעות של הסוכנות ושל מקרקעין.

דוד אלעזר: לתת להם אדמות, לבנות שמה ולהשתלב באופן אינטגרטיבי.

נתן רדה: כל הזמן מדברים על השקעות בחינוך, על השקעות בזה.

נתן רדה: בסופו של דבר הוא מבחן התוצאה.

נתן רדה: ומבחן התוצאה מבחינתי הוא כרגע נכשל.

נתן רדה: ולא רק מבחינתי אלא מבחינת כל שאר התושבים.

נתן רדה: אם אנחנו אומרים שאנחנו משקיעים כל הזמן בחינוך, חינוך, חינוך, חינוך, אנחנו אמורים לראות את זה מתבטא אצל הילדים ולא לראות את הילדים משוטטים, משתמשים בסמים, יורדים לפשיעה.

נתן רדה: גורמי המשטרה אמרו שאין, אני מציע לכם לבוא ולהסתובב עם שאר התושבים ולסיורים רגליים, לא רכובים שלא רואים שום דבר ולהיכנס סמטאות, סמטאות, ואז אתם תראו באמת את הבעיות האמיתיות.

נתן רדה: פתרונות - להקים את בית הספר ולהקים מוקד קליטה לנוער, עלה פה פיזור השכונה, זו אופציה יפה מאוד מבחינתי.

איתי אשטו: רוב הדברים שחשבתי עליהם נאמרו, אבל אני רוצה להגיד דבר אחד.

איתי אשטו: יש פה תהליך והתהליך ארוך מאוד.

איתי אשטו: אני אומר את זה באמת מכל הלב.

איתי אשטו: אני אומר את זה בפניה שלי בעצם לאנשי המקצוע.

איתי אשטו: התהליך הוא שיש פה אנשים, יש פה עדה שעברה והילדים שלה התקדמות.

איתי אשטו: הגיעו להישגים מאוד מאוד טובים.

איתי אשטו: והקהילה קהילה שיודעת לחנך לעצמאות.

איתי אשטו: ההורים שלי, "אנאלפבתיים" בלי לדעת קרוא וכתוב, חינכו אותי את החינוך הכי טוב שיכול להיות.

איתי אשטו: אם לא הייתי מתחנך כך – אוי ואבוי למה שיכולתי להגיע.

איתי אשטו: אגב, הקריאה הזאת שאני אומר היא לא רק לאנשי המקצוע, אנחנו מתכוונים גם לאתיופים שיושבים במקומות השונים.

איתי אשטו: לפעמים כשטועים ומנסים ומנסים ולא הולך, זה לא בושה לפרנס את המקום ולתת לאנשים אחרים שיכולים לטפל בדרך שלהם, שיש להם גישה נכונה וטובה יומיומית עם ההורים.

איתי אשטו: הם יודעים, הם מכירים את הבעיה שלהם.

איתי אשטו: ואני אומר, עבודה, שיתוף פעולה שמדברים עליה, זה לא בקטע של רק ברמץ ההתנדבות, אלא לקחת אחריות.

איתי אשטו: גם הקטע של לימוד וגם קטע של לשים אנשים.

איתי אשטו: אני אומר, אני באמת יכול להצביע ולהגיד כל הכבוד למשרד הקליטה, אבל אין שום אחר בארץ שהוא קולט עובדים בתוך המשרדים שלו.

איתי אשטו: וגם כשאני מדבר על דברים אחרים, אז פרוייקטים וזה במשרות וזה אף פעם לא אחריות שיכולים לקחת.

קולט אביטל: למה, יש לך פה אנשים, גם בסוכנות היהודית, גם במשרד הקליטה שנקלטו והם עובדי המשרדים.

איתי אשטו: משרד הקליטה והסוכנות, משרד הקליטה באמת עושה את העבודה הזאת, אבל המודל הזה לא קיים בשום משרד אחר.

דפנה לב: סליחה, יש גם מורים במשרד החינוך.

קולט אביטל: חבר'ה, אתם יודעים מה, זה נשמע כמו שלפני 50-60 שנה היינו אומרים, כמה יהודים יש בחוץ-לארץ בכמה משרות בכירות.

איתי אשטו: במשפט, אני רק אומר, שהטיפול בבעיות ואני חושב שהמערכת ועיריית רחובות יודעת את הבעיות האמיתיות של הקהילה, של העיר עצמה, רק מה, נוח להעלים עין או לטפל בזה בצורה שיכולה להיות או לא כדאי לפתור אותה.

איתי אשטו: אולי עדיף ליצור את הבעיה שתהיה יותר גדולה על מנת שזה ייתן עוד יותר.

איתי אשטו: אני יודע מה, איזה פרי, אם האתיופי כמו תרנגולת שמטילה ביצי זהב.

איתי אשטו: וזה נשמע ונראה ככה.

איתי אשטו: אני אומר את הדברים האלה באיפוק רב, עם הרבה כאב.

איתי אשטו: אני סטודנט בחינוך, אני רואה את הדברים האלו.

איתי אשטו: אני לא מזמן הייתי רכז נוער בקרית משה, אני יודע שהבעיות האלה ילכו ויחמירו אם הטיפול לא יהיה ביחד אתם.

איתי אשטו: אני אומר ביחד אתם, יחד עם ההורים ואנשים שכואב להם.

נגיב מנגיסטו: אני 14 שנים בארץ, אני 12 שנים מתנדבת בקהילה.

נגיב מנגיסטו: אבל אני רואה הרבה בעיות, אני גם אימא.

נגיב מנגיסטו: אני יצאתי לרחובות, ילדים שרואה שם, לפני 10 שנים כמה ילדים היו?

נגיב מנגיסטו: אפס.

נגיב מנגיסטו: בכל מקום אחד, אחד.

נגיב מנגיסטו: עכשיו כמה יש?

נגיב מנגיסטו: הרבה.

נגיב מנגיסטו: מה הסיבה הילדים יוצאים מבית-ספר?

נגיב מנגיסטו: אף אחד לא שואל.

נגיב מנגיסטו: אם אני מפריע, יש לו סיבה, בלי סיבה הוא לא יכול לעשות כאלה דברים.

נגיב מנגיסטו: אבל לפתור בעיות באמת כולם אם אנחנו מדברים, לא צריך למרוח, לדבר אמיתי.

נגיב מנגיסטו: אנחנו נפתור.

נגיב מנגיסטו: לא סתם אנחנו ככה.

נגיב מנגיסטו: אחרי זה ילדים שלנו ידעו בהיסטוריה מה יכתבו, דברים קשים מאוד.

נגיב מנגיסטו: באמת אני אומרת, גם תעזרו פה, תשנו חוק בחינוך.

נגיב מנגיסטו: צריך גם משטרה.

נגיב מנגיסטו: משטרה מפריעה לנו, לגדל את הילדים שלנו, המשטרה מפריעה לנו.

נגיב מנגיסטו: וצריך לשנות את החוק פה.

נגיב מנגיסטו: לחברי-הכנסת יש הרבה דברים לשנות.

טלי גזביי: אני רק רוצה לדבר בקשר לתחושה של הנוער שהם נוטשים, הם לא מוכרים ולא שייכים.

טלי גזביי: אני גרה בקרית משה והרבה פעם אני שואלת אותם, למה אתם לא לומדים או משהו.

טלי גזביי: הם אומרים, "בשביל מה, אנחנו ממילא לא נתקבל לעבודה במה שאנחנו נלמד".

טלי גזביי: ולכן התשובה שלי בשביל זה שכמה שיפעילו סמכויות, אנשים אתיופיים שהיו בשכונה כדי שיהיו דוגמה לכך שכן אפשר להתקדם.

טלי גזביי: ועוד דבר, גוף מאגד לכל הגופים האחרים שעוזרים לשכונה.

טלי גזביי: זה היה מאוד עוזר.

קולט אביטל: את לא יכולה.

טלי גזביי: בתחושה גם של הקשר בין האנשים לבין אלה שנותנים את השירותים, שאנשים גם לא יודעים לדבר, שירגישו יותר חופשי לבוא ולדבר על הבעיות שלהם.

טלי גזביי: או בכלל, אני חושבת שהישראלים לא מבינים מה הנורמות של האתיופים ולכן אתיופי יהיה לו קשה יותר.

דוד יאסו: דובר פה הרבה על הרבה נושאים.

דוד יאסו: אני מעדיף להתמקד בנושא של נוער שזה מה שכינס אותנו כאן.

דוד יאסו: לא משנה מה שנעשה.

קולט אביטל: אתה לא יכול לדבר על נוער בלי להבין את ההקשר של המשפחה.

דוד יאסו: אני מעדיף להתמקד על זה כי לא משנה מה אנחנו נעשה, מספיק מקרה אחד שקורה, זה הורס לנו את הכל, זה מקלקל את כל מה שעשינו.

דוד יאסו: ואני אומר, אני כאחד שאני עובד שם די מספיק זמן, אין לי מה מנדט בנושא של נוער במצוקה, נוער בסיכון, זה לא המנדט שלי, זה בדרך-כלל מטופל על-ידי גופים אחרים.

קולט אביטל: בוא תתרכז בעיקר, לא למי יש מנדט ולמי אין.

דוד יאסו: או-קיי.

דוד יאסו: אני אגיד את זה, אני אומר, מי שמכיר את קרית משה, קודם כל, קרית משה היא לא ברחובות, היא מחוץ לרחובות.

דוד יאסו: ניתוק השכונה מהעיר זה אחת הסיבות שגורם, הנוער לא מחובר לעיר, לא מחובר לשום דבר שקורה בעיר.

דוד יאסו: יש מרכז נוער בעיר, אבל הנוער לא משתמש בו, נוער קרית משה.

דוד יאסו: אין בקרית משה, שיש בו הרבה מאוד ילדים, מעל 700 ילדים, אין מרכז נוער כזה שיכול לשמש.

דפנה לב: יש מתנ"ס.

דוד יאסו: שיכול לשמש לנוער הזה.

דוד יאסו: אז איפה השירות, אז איפה האנשים?

דוד יאסו: המתנ"ס הזה אנחנו מכירים אותו, הוא מתנ"ס שיש בו בקושי שני חדרים וזה גם לדברים אחרים.

דוד יאסו: אין מקום לנוער בקרית משה, זה צריך לשים את הדברים על השולחן.

דוד יאסו: אז איפה כולם?

דוד יאסו: השכונה הזאת מנותקת מהעיר, ילדים שגרים בשכונה אין להם קשר עם העיר.

דוד יאסו: האוטובוסים שמגיעים לשכונה מפסיקים לנסוע בשעה 10:00 בלילה, אז מה אנחנו נצפה?

דוד יאסו: זה גטו של הקהילה.

מאיר יצחקי: אני רוצה לומר בסיכום הדברים שלי, אני חושב שמה שיש לומר בסופו של דבר, ברשותך אני מאוד מבקש ממך כיושבת-ראש הוועדה הזאת, המסקנה, שגם לדעתי הרשות עצמה היא מודה בזה.

מאיר יצחקי: כל הנושא הזה הוא כבד מאוד.

מאיר יצחקי: צריך קצת מעבר לזה, נושא לאומי, שראשי מנכ"לים של משרדים מרכזיים של הממשלה ייכנסו ויתנו תמיכה לשכונה ובעיר בכלל.

קולט אביטל: לא רק בשכונה הזאת.

מאיר יצחקי: העירייה לא מסוגלת לבד לשאת במשקל הזה.

חיים מנגיסטו: אמנם יש אנשים שדיברו על הרבה דברים.

חיים מנגיסטו: אני רציתי לדבר על הילדים שהיום אין להם מסגרת.

חיים מנגיסטו: אני גר ברחובות שאני רואה ילדים בגיל 15, 14.

קולט אביטל: אתה מדבר על מסגרת אחרי שעות הלימודים?

חיים מנגיסטו: יש ילדים שמגיל 14 עד 16,17,18, כל היום מסתובבים, יושבים שותים שתיה חריפה, מתעסקים על כל מיני שטויות.

חיים מנגיסטו: הילדים חוזרים מבית-ספר, הילדים האלה מה עושים היום?

חיים מנגיסטו: הילדים האלה מה מחכה להם היום – מחכה להם, כמו שקרה, שהתאבדו נערים לפני חצי שנה.

חיים מנגיסטו: יכול לקרות כמו גם שקרה בשבוע שעבר.

גדי ברקן: אני חושב כשבאים לטפל בבן-אדם צריך יהיו אמון הדדי וכבוד הדדי בין המטופל למטפל.

גדי ברקן: עכשיו היו מקרים מאוד חריגים בקרית משה למשל מקום שבו יושבים עובדי הרווחה נשרף פעמיים.

גדי ברקן: קודם כל צריך לגנות את זה, אבל צריך לבדוק גם למה זה קורה.

גדי ברקן: אני מסיים בדבר טוב, אנחנו מדברים על הדברים הרעים, יושבים פה מיטב בני העדה, הטובים שבני העדה יכולה להוציא ויש רבים שעוד ישנם בתפקידים בצבא, קצינים, סטודנטים.

גדי ברקן: אפילו יש סטודנטים לרפואה והרבה דברים.

גדי ברקן: וחבל שאת הדברים האלה לא מבליטים ולא עושים את הדברים האלה.

גדי ברקן: היתה לי חוויה, זה אמנם דבר קשה להשתתף בוועדה ולראות את האנשים שמבחינתי הם מוסמכים, לדוגמה, יושבים אנשים ממש מכובדים בעדה ואני אישית מחזיק מהם והם דוגמה לחיקוי לכולנו.

איינאו סנבטו: אני רוצה להגיד שני דברים.

איינאו סנבטו: אחד, אני חושב שיותר מדי מגזימים להפריד את הקהילה.

איינאו סנבטו: איך יהיה פה החיבור, אם מקימים מרכז נוער לעולי אתיופיה, איפה החיבור?

איינאו סנבטו: איפה החיבור עם הנוער האחר?

איינאו סנבטו: שנית, אני רוצה להגיד ולסיים את הדברים האלה.

איינאו סנבטו: הצבעים השונים בטבע יוצרים יופי מיוחד לסביבה.

איינאו סנבטו: בואו לא נתעלם מהצבעים השונים, ניתן להם הזדמנות יפה כדי לעורר את הנוף המיוחד שיש לנו בחברה.

קולט אביטל: ישב פה איתנו שעתיים השופט אלון גילון ואני מבקשת גם ממנו להגיד כמה מלים לפני שאנחנו מסכמים.

אלון גילון: אני מוכרח להגיד שאני הוזמנתי לפה בעקבות האירוע שאירע כדי שאם תהיינה שאלות להנהלת בתי-המשפט שאני אוכל להשיב.

אלון גילון: ואני מאוד שמח מצד אחד שכל הדיון לא נעשה על הרצח שהיה ועל מה שהביא לרצח והכל, אלא היה דיון ענייני פה.

אלון גילון: אני לרגע אחד חס וחלילה לא חושב שהוזמנתי לשווא.

קולט אביטל: לא, לא שאין שאלות.

אלון גילון: אני למדתי הרבה מהדיון פה, אבל אנחנו מבחינתנו, אני קצת הכנתי חומר על הנושא.

אלון גילון: למשל, שאלו אותי כמה בני-נוער מהעדה האתיופית מגיעים למשפט לפני שופטי נוער.

אלון גילון: ואצלנו במחשב אין לנו פילוח ואין לנו שדה של עדות או דתות.

אלון גילון: כל מי שמגיע בפני שופט – כולם אותו דבר, אז אני לא יכול להגיד, אולי למשטרה יש סטטיסטיקה, אני לא יודע, אולי לפרקליטות.

אלון גילון: לנו, לבתי-המשפט, אין אפשרות להגיד כמה בני-נוער מעדה כזו או אחרת נפתחו להם תיקים והתקיים דיון בעניינם.

אלון גילון: אלא אם נכנסים פרטנית לתיק, תיק.

אלון גילון: אבל במחשוב אנחנו לא יכולים להוציא את זה.

אלון גילון: ואני גם רוצה לחזור על מה שאמרו פה בהתחלה, בהתחלה, שאסור לעשות הכללה עם מקרה אחד על עדה שלמה.

אלון גילון: המקרה הזה מבחינת בית-משפט טופל נכון ואני בכל זאת אתייחס לנושא הזה, אפילו שהדיון לא היה על המקרה הספציפי הזה.

אלון גילון: הנער הזה הובא בהתחלה בפני בית-המשפט לנוער ונשלח לגמילה במוסד פתוח.

אלון גילון: ושבית-המשפט ראה שהוא לא מצליח להיגמל – הכניסו אותו למוסד סגור.

אלון גילון: לגבי היציאה לחופשה, זה נהלים של המוסדות האלה.

אלון גילון: יוצאים לחופשות ממוסדות כמו ממשלתיים לחופשות מבית-הסוהר.

אלון גילון: אני שמעתי את מנהל המוסד מדבר ברדיו שהוא אומר, שגם בגלל ההתנהגות הטובה של הנער, אם הוא היה צריך להחליט עוד פעם לצאת לחופשה, הוא היה מוציא אותו לחופשה.

אלון גילון: אז אני למדתי הרבה מהישיבה שלי פה ולפעמים טוב לשבת ולא להשתתף בדיון.

קולט אביטל: תכף אני אשיר "אדוני השופט".

קולט אביטל: אני באמת מתקשה לסכם את הישיבה הזאת עם משהו שהוא לא נאמר קודם.

קולט אביטל: אבל ברור לי לגמרי שני דברים.

קולט אביטל: ברור לי אל"ף, שמבחינת השלטונות, אם זה משרד הקליטה או אם זה עיריות, או אם זה מערכת החינוך, נעשים מאמצים ויש השקעות מאוד גדולות.

קולט אביטל: ואנחנו הקדשנו לא מזמן ישיבה, היתה לנו אתכם ישיבה עם הרשות למלחמה בסמים וגם עם מוסדות אחרים והג'וינט ואחרים שמקימים גופים וארגונים שמטפלים בנוער וגם הפרוייקט הלאומי.

קולט אביטל: נעשים הרבה מאוד מאמצים ואם להיות אובייקטיבית אני חושבת שמושקעים, אם לא יותר, אבל ודאי לא פחות מאשר בקהילות אחרות.

קולט אביטל: יכול להיות גם שזאת קהילה שזקוקה ליותר השקעות.

קולט אביטל: אין ספק בזה.

קולט אביטל: ואני אומרת את זה גם משום שאנחנו רוצים להמשיך להביא אנשים, מכיוון שבתור עומדים הרבה ואני הייתי רוצה שלפחות במה שטעינו לא נעשה את הטעויות עם אותם אנשים שעומדים בתור ויגיעו.

קולט אביטל: לא נכניס אותם כשהם מגיעים לארץ לגטאות ולא נגרום לתסכולים ונלמד ממה שקרה במשברים המשפחתיים.

קולט אביטל: אני לא בדיוק משתמשת במינוח של איוב קרא, אבל שזה לא יהיה בכייה לדורות שלא קלטנו טוב את העלייה הזאת.

קולט אביטל: ולכן אני חושבת שהדיון הזה כנראה יצטרך להימשך.

קולט אביטל: אבל אני כן הייתי רוצה להוציא כמסקנות או כהמלצות את הדברים הבאים: אל"ף, לי אין לי צל של ספק שהעיריות לבד לא יכולות להתמודד עם הנושא הזה וגם התקציבים שכפי שידוע לנו מועברים לעיריות, רחוק מלהיות מספיק.

קולט אביטל: ולכן אני כן פונה למנכ"לית משרד הקליטה בבקשה לבדוק, לדון עוד פעם, ודאי בערים שקולטות עולים.

קולט אביטל: אל"ף, לאפשר יותר תקציבים.

קולט אביטל: בי"ת, להקים יחידה או להקים אדם מיוחד שעוסק, אולי יותר מאדם אחד, אם יש יותר שכונות, צריך להיות טיפול, צריכה להיות כתובה בכל קהילה, בכל שכונה שאנשים ידעו שזאת הכתובת שיוכלו לפנות.

קולט אביטל: הדבר השני, אנחנו מדברים על טיפול שהוא צריך להיות הוליסטי.

קולט אביטל: לא מספיק לטפל רק בילדים, צריך לטפל גם בילדים בקשר עם ההורים, זה אנחנו יודעים.

קולט אביטל: ודבר נוסף, אני כן חושבת ואני מבקשת והייתי רוצה לראות תוך כמה שבועות, שלושה, ארבעה, חמישה שבועות, שכל טיפול שיהיה, שתשתפו יותר את בני הקהילה.

קולט אביטל: התסכול העמוק ביותר הוא שאנשים חשים שהם לא שותפים.

קולט אביטל: זאת התחושה והיא תחושה בכל מקום.

קולט אביטל: אז אנחנו צריכים להתחשב בה.

קולט אביטל: אולי צריך לבקש מכולם להקים איזה ועד משותף של כולם.

קולט אביטל: אני לא יודעת, אני אולי אומרת דברים לא נכונים כי אני לא מכירה ספציפית את המקרה הזה.

קולט אביטל: אבל אם את חושבת שאת מדברת איתם והתחושה שלהם הם שלא שותפים בתהליך קבלת ההחלטות, או שההחלטות מתקבלות והן לא מתבצעות.

קולט אביטל: משהו פגום כאן.

קולט אביטל: ואני חושבת שחלק ממה שקורה, לא חס וחלילה ברמת הקרימינליות של הנוער, אבל ברמת חוסר היכולת להשתלב כמו שצריך.

קולט אביטל: זה שאנשים לא מרגישים שותפים.

קולט אביטל: אני חושבת שישנם פרוייקטים ואני שמעתי על פרוייקטים שנעשים בשיתוף עם הג'וינט.

קולט אביטל: נדמה לי שזה "פאקט" או משהו כזה.

קולט אביטל: אז בסדר, אז כנראה שזה התחלה של פתרון נכון.

קולט אביטל: כנראה שמה מושקע לא מספיק.

קולט אביטל: כי אם באותם המקומות שבהם מפעילים את אותם הפרוייקטים של הורים וילדים יחד ומחזירים להורים את האחריות.

ירון מנשה: שמענו כאן על תכניות רבות שיש בקהילה, בשכונה.

ירון מנשה: אני חושב שצריך גם להביא לטיפול בנושא את משרד התעסוקה, את משרד האוצר.

ירון מנשה: אם יש 50 אחוזים אבטלה, כמה שלא יקימו מועדוניות.

קולט אביטל: אני מבקשת פשוט, אנחנו נקיים, אני מבקשת מעיריית רחובות, אחרי הישיבה הזאת, כיוון שמדובר בלא מעט שכונות ואנחנו קיבלנו פה תכנית פעולה, אני מבקשת לקבל ממך התייחסות תוך שבועיים, מה התכניות, איך ישבתם עם האנשים במקום.

קולט אביטל: ואני רוצה לדעת מה יבוצע, איך יבוצע.

קולט אביטל: והמלצתנו היא כן לפתוח את בית-הספר.

קולט אביטל: וכן לפתוח את בית-הספר בשיתוף ובקבלת אחריות עם ההורים.

קולט אביטל: ודבר אחרון, אני באמת פונה למשטרה, לא פעמיים, לא שלוש, ישבנו עם המפקדים שלכם, פעמיים ישבנו עם שני המפכ"לים ואנחנו חושבים שאין מספיק אתיופים בתוך המשטרה.

קולט אביטל: אין, אין מספיק מגשרים, אין מספיק אתיופים.

קולט אביטל: יש לך 100 מתנדבים, זה מאוד נחמד.

קולט אביטל: אז אני חושבת שודאי במוקדים כאלה, במקומות כאלה שקיימות כאלה בעיות, בין אם זה נכון, בין אם זה לא נכון, אני חושבת שאין עשן בלי אש.

קולט אביטל: לא יכול להיות שכל-כך הרבה אנשים אומרים שדוחפים שם סמים.

קולט אביטל: אתם צריכים להתלבש על השכונות האלה יותר ברצינות.

קולט אביטל: אולי תיקחו יותר אנשים מתוך השכונות לעזור לכם.

קולט אביטל: כי חלק מהבעיות הן אלה שדוחפים את הסמים לא את הילדים האלה שעליהם משפיעים.

קולט אביטל: ואני חושבת שיש לכל אחד, לא רק למשרד הקליטה, יש למשרד שלכם אחריות, יש לתמ"ת אחריות.

קולט אביטל: אם אנחנו לא נטפל, משרד הלקיטה בסך-הכל הוא גורם המטה שמתאם בין יתר הגורמים.

קולט אביטל: הוא לא יכול להגיד לכם מה לעשות.

קולט אביטל: אבל אנחנו כחברי-כנסת כן פוקחים עין וכן רואים שמה שאתם עושים באותה השכונה כנראה לא מספיק.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על פעולות מנע.

קולט אביטל: אנחנו מדברים שאם באים אנשים ואומרים לכם, "בואו" ואתם שומעים כתובת עם רחוב שיש בו סמים, בואו תיכנסו לשם לעתים יותר קרובות.

קולט אביטל: אתם לא יכולים לעשות את זה עצמכם, תיעזרו בקהילה האתיופית ותעבדו איתם יחד.

קולט אביטל: כי אם לא נבער את הנגע הזה – זה ימשיך להיות ככה.

קולט אביטל: תודה רבה, הישיבה נעולה.