ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 167, 2004-11-21 11:00

קולט אביטל: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העליה, הקליטה והתפוצות, ואנחנו נזעקנו לקיים את הישיבה הזאת, מחוץ למנין, גם בגלל הנושא עצמו וגם בגלל הדחיפות.

קולט אביטל: אני מודה שלא ראיתי את הכתבה כי לא הייתי בארץ, כאשר היא שודרה, אבל קראתי את התמליל ואני מבינה שבסיפור הזה, של הילדים האתיופים, בקרית ים זה סיפור קלאסי שכל אחד מעביר את הכדור למישהו אחר.

קולט אביטל: ואם אינני טועה, אדוני ראש העיר - אני קודם מנסה לקבוע את העובדות - אני מבינה שמדובר בילדים בגיל גן, שאינם יכולים ללמוד משום אין מסגרת מתאימה.

קולט אביטל: מסגרת שהרבנות כאשר היא מגיירת את העולים האתיופים דורשת שהם ייכנסו לבתי ספר ולמסגרות דתיות, ונוצר פה מצב שלראש העיר אין את האמצעים לפתוח מסגרת מיוחדת, וקיימת מערכת האשמות הדדיות בין הרשויות השונות.

קולט אביטל: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לראש העיר אני רוצה להגיד שזאת לא ישיבה ראשונה שאנחנו מקיימים בזמן האחרון בנושא של ילדים אתיופיים ושל בעיות שנוצרות כאשר מובאים ציבורים אלה ואחרים לרשות עירונית שאין לה יותר את התקציבים לעסוק בכך, ובעצם במקרים לא מעטים אנחנו מאתרים במו ידינו בעיות.

קולט אביטל: אז אני מבינה שהרבנות הראשית, או התנאי לעלייתם של יהודי אתיופיה היא גיור - כהלכה - ואני מבינה שהרשויות שמגיירות תובעות ודורשות שהילדים האלה - לפחות בשנתם הראשונה, אם לא יותר - ילכו רק לבתי ספר דתיים.

קולט אביטל: דרך אגב זה לא רק בשנה הראשונה, כי אני הבנתי שהיו מקרים שבהם התנאי להמשך קיומם כיהודים היה שימשיכו ללכת לבתי ספר דתיים, כי אם לא, היה גם איום שאפשר גם פשוט לבטל את הגיור, גם על כך שמענו.

קולט אביטל: מצד שני, אנחנו מבינים שלעיריה עצמה אין את האמצעים, ואנחנו גם מבינים שמשרד החינוך טוען שזאת לא הבעיה שלו.

קולט אביטל: אז השאלה היא, של מי הבעיה, ואיך צריך לפתור אותה, לפני שאנחנו יוצרים עוד יותר בעיות.

קולט אביטל: אני אבקש את ראש העיר לפתוח, ואחר כך נשמע את הרשויות השונות ונראה אם אנחנו יכולים להגיע לאיזשהו פתרון מוסכם על כולנו.

שמואל סיסו: תודה גברתי היושבת ראש.

שמואל סיסו: אני רוצה לציין שזה לא סיבוב ראשון שאנחנו כעירית קרית ים עושים, גם ראש העיר קודמי מר בן יסאקוב, בשנת 2000 עשה את אותו סיבוב, של בעיה שנוצרת כתוצאה מכך שמביאים פתאום, נוחתים בעיר עולים, אף אחד לא יודע, טלפון ממרכז קליטה, תסתדרו.

שמואל סיסו: הבעיה נראית - כמה שהיא כואבת, עבור 13 ילדים, פתיחה של גן - אני רוצה לרדת לפרטים - זה צריך לעלות בין 200 ל-250 אלף שקל לעיריה.

שמואל סיסו: היום עירית קרית ים נמצאת בתוכנית הבראה, שעל פיה גם אני חתמתי, וגם העיריה חתמה שאין סעיף, אין הוצאה כספית, שלא ממומנת או ממקורות חוץ, או ממקורות של העיריה, שיש עליהם כיסוי תקציבי.

שמואל סיסו: זה דבר שאין עליו כיסוי תקציבי, אף אחד לא ידע, אף אחד לא שמע, ולא יתכן - ואני חוזר ואומר לא יתכן - שינהגו בבני העדה האתיופית כמו שנהגו בהורים שלנו בשנות ה-50, יביאו אותם למקום מסוים ויגידו להם תשברו את הראש, או יגידו לראש העיר תשבור את הראש.

שמואל סיסו: עירית קרית ים - אף אחד לא יטיף לה בנושא של קליטת עליה, כולה מורכבת מקליטת עליה, בעשור האחרון אנחנו קלטנו 40% עולים חדשים.

שמואל סיסו: העדה האתיופית נקלטת בקרית ים, אנחנו עושים את המירב על מנת שהיא תיקלט כמו שצריך.

שמואל סיסו: יש בעיות, ויש בעיות חמורות, אבל בגדול מה שצריך להיות ואני הייתי רוצה שאולי אתם תהיו הפה של עירית קרית ים, ואולי הרשויות החלשות, שהנושא הזה צריך לבוא עם טיפול מערכתי כולל.

שמואל סיסו: לא רק הבעיה של השבעה.

שמואל סיסו: אני רוצה לבשר שממשרד החינוך כבר ביום חמישי צלצלו אלי מנהל המחוז, יש כבר תקציב לגננת.

שמואל סיסו: אז חצי מהבעיה או 40% מהבעיה נפתרה.

שמואל סיסו: ועוד מוכן לתרום ברוב טובו 10,000 שקל, מנהל המחוז במשרד החינוך, לתרום לעיריה.

שמואל סיסו: גם קרן רש"י שקראה או שמעה או ראתה בטלויזיה את הבעיה והודיעה לנו שמוכנים להכנס ולעזור במימון הגן, אנחנו לא יודעים כמה, אנחנו לא יודעים איך, שלחנו להם תכנית.

שמואל סיסו: אבל צריך לזכור, אלה ילדים שהידע הבסיסי שלהם בעברית הוא חלש מאד, עם צרכים מיוחדים.

שמואל סיסו: בשנה הבאה הם יעלו לבתי הספר, שכבר כיום 30% הם ילדי בתי הספר הדתיים - -

קולט אביטל: סליחה שאני שואלת אותך, אבל הילדים האלה בעצם נמצאים כרגע במרכז הקליטה, באופן ארעי, אנחנו אפילו לא יודעים בסופו של דבר אם ההורים ייקלטו בקרית ים, או שיעברו למקום אחר.

קולט אביטל: זאת אומרת שממך נדרש פתרון, שהוא יכול להיות אפילו פתרון זמני, אתה צריך להשקיע באיזושהי מסגרת שאולי בשנה הבאה לא תזדקק לה יותר, אם אני מבינה אותך נכון, גם כן.

שמואל סיסו: זה נכון חלקית, זאת אומרת, אני שמעתי שמועות, ראיתי באיזה נייר שבכלל לא היה מיועד אלי, שהשנה מיועדים לבוא עוד 100 ילדים עולים לקרית ים.

שמואל סיסו: לא יודע אם זה נכון, לא יודע אם זה לא נכון, אז הבעיה תהיה פי 1000 יותר גרועה.

שמואל סיסו: אם לא נמצא את המכניזם איך אנחנו פותרים את הבעיה, הבעיה לא תיפתר, אז אולי נפתור עכשיו את הבעיה של שבעה ילדים, באמת אפשר לפתור אותה על-ידי, לדעתי, או שמשרד החינוך יחד עם משרד הקליטה ייתנו את התקציב לפתוח גן, אני מוכן להעמיד גן שיתאים שהכל יהיה בסדר, נפתח גן.

שמואל סיסו: אבל זו לא הבעיה, זה חלק של הבעיה.

שמואל סיסו: הבעיה המרכזית היא מה אני אעשה אם מחר מביאים לי עוד 50 ילדים לכיתה א', ב' ו-ג'.

שמואל סיסו: איפה אני שם אותם.

שמואל סיסו: אף אחד לא מוכן לשים את הבעיה על השולחן, אבל זו הבעיה המרכזית.

שמואל סיסו: אף אחד גם לא רוצה להגיד לי כמה ילדים יבואו.

שמואל סיסו: אני בטוח, אני מבטיח לך גברתי, שבסוכנות היהודית יש תוכנית מסודרת להבאת ילדי האתיופים והמשפחות לקרית ים ולמרכז הקליטה.

שמואל סיסו: נכון, שאולי חלק יעזבו, ומצד שני יש גם אנשים שאני יודע שנמצאים כבר מספר שנים במרכז הקליטה ועוד לא עזבו.

שמואל סיסו: אבל נכון שחלק יעזבו ויעברו למקומות אחרים, חלק ישתכנו בתוך העיר קרית ים, אבל אנחנו עומדים, אני מניח, בפני מסה - מספר גדול - של עולים חדשים שיבואו לעיר קרית ים, וצריך למצוא פתרון לזה.

שמואל סיסו: והפתרון לא יכול להיות - -

קולט אביטל: ברמה העקרונית, כשמגיעים אנשים שמשתכנים בעיר שלך, בעידוד משרד הקליטה, האם יש איזשהו תיאום בין משרד הקליטה לבינך, או לבין ראש עיר שיודיע, "אוכלוסייה כזו וכזו" או "מספר כזה וכזה של עולים יקלטו בעיר שלך"?

קולט אביטל: האם קיים דבר כזה?

שמואל סיסו: לא.

שמואל סיסו: כרגע לא קיים.

שמואל סיסו: זו הבעיה שאני שם את האצבע בנקודה הקריטית.

שמואל סיסו: כי אם נניח שהיתה תכנית כזאת, אז היינו יכולים לבוא כרגע למשרד הקליטה, למשרד החינוך ולמשרד העבודה והרווחה, חלק מהאנשים האלה צריכים גם טיפול אחר,לא רק באותו רגע לגן הילדים.

שמואל סיסו: אז המשפחות שלהם צריכות טיפול, חלק שמקבלים בסוכנות היהודית, במרכז הקליטה, חלק מוטל על כתפי העיריה, אבל אף אחד לא אומר לנו שום דבר.

שמואל סיסו: אנחנו פתאום מגלים אנשים חדשים בעיר, שאנחנו לא יודעים מאיפה הם באו.

קולט אביטל: ולגביהם אתם לא מצפים.

שמואל סיסו: בדיוק, אם אנחנו מדברים על שבעה ילדים או על 13 ילדים, הפתרון, לדעתי - אני הצעתי פתרון - לפתוח גן רב-גילי, שאני מבין שכבר יש גננת, למצוא עוד 100-150 אלף שקל כיסוי תקציבי לזה מאחד המשרדים, משרד הקליטה, משרד החינוך, הסוכנות, לא חשוב מאיפה.

שמואל סיסו: העיריה לבטח לא יכולה לתת את התקציב הזה, בבקשה, נפתח.

שמואל סיסו: אם לא, יש פתרון בעלות הרבה יותר קטנה, אם מתעקשים לשלוח אותם לגן ממלכתי-דתי.

שמואל סיסו: דרך אגב, אני הודעתי שאפשר לשלוח אותם לגנים לא דתיים, בעיר.

שמואל סיסו: אבל אם לגן ממלכתי-דתי, אז בבקשה, אפשר לארגן מערכת הסעות, העיריה מוכנה לעזור בזה, לקריות השכנות שזה גיאוגרפית היינו-הך, נניח לקצה אחר של קרית ים או לקריה שכנה אחרת, קרית שמואל, קרית מוצקין, קרית ביאליק ובא שלום על ישראל.

קולט אביטל: ואז העלות היא?

שמואל סיסו: ואז העלות היא הרבה יותר קטנה, מבחינת החזקת הילדים, ואז אפשר למצוא את הפתרון.

קולט אביטל: דוד יאסו, מנהל מחלקת הקליטה של אתיופים במשרד הקליטה, אני הייתי מבקשת את ההתייחסות שלך ברמת המקרו, לא לגבי המקרה הספציפי הזה, אלא מה קורה כאשר, זאת אומרת, האם יש איזושהי הידברות בין משרד הקליטה לבין ראשי הערים, או שפתאום הם מתעוררים בוקר אחד ומוצאים שיש כך וכך עולים חדשים בעירם.

קולט אביטל: איך ההיערכות.

קולט אביטל: הרי בסך הכל, על כל קבוצה חדשה, חוץ מסל הקליטה, צריך להיערך - צריכים להיערך שרותי הבריאות, ושרותי הרווחה והחינוך וכו', וזה צריך למצוא, וזה בסך הכל עד כמה שאני יודעת דווקא לילדים אתיופים יש תיקצוב יפה מאד לגנים.

קולט אביטל: אז בבקשה, תסביר איך אנחנו מגיעים למצב כזה שראש עיר אפילו לא יודע.

דוד יאסו: ברמת המקרו, כפי שאת אומרת, הנושא של הקמת מרכזי קליטה - אנחנו גם דיברנו על זה בעבר - זה נעשה על ידי מכרזים שיוצאים ועל פי הזכיה של המכרזים, אנחנו מקימים את מרכזי הקליטה.

דוד יאסו: אם אני אכנס לקרית ים באופן קונקרטי - -

קולט אביטל: אז למה אי אפשר, אם הם נמצאים במרכז קליטה - ואני ביקרתי בכמה מרכזי קליטה - למה אי אפשר לתת להם שרותי גן, למשל, היינו בלוד, יש במרכז הקליטה גן ילדים.

קולט אביטל: למה אי אפשר לתת להם את השרותים במרכז הקליטה.

דוד יאסו: אבל היה שם גן, ובמסגרת השיפוצים שלהם, סגרו, למה להם לשבור את הראש.

דוד יאסו: אפשר לבנות את זה - - -

9315: היה שם גן לפני 15 שנה.

דוד יאסו: מבחינת המיקום שלו, מרכז הקליטה כבר קיים, כפי ששמענו מפי שלמה ידידי שיושב פה, מעל 15 שנה.

דוד יאסו: זה שייך לסוכנות, אז מבחינה טכנית פנימה, הם התייחסו לנקודה.

דוד יאסו: אבל לשאלה שלך, אנחנו כן, לאלה שנמצאים עד טרום חובה, משרד הקליטה מסייע בנושא של כל נושא הגן.

דוד יאסו: אבל מה שההורים אמורים להשתתף בו יחד עם משרד הרווחה, משרד הרווחה נותן את החלק שלו, אנחנו מעבירים את החלק שלנו, - -

קולט אביטל: למי אתם מעבירים את זה?

דוד יאסו: לרשות, למי שחייב.

קולט אביטל: אתם העברתם, כשאתם יודעים מה קורה במרכזי קליטה.

קולט אביטל: אתם יודעים שיש ילדים שנשארו בלי סידור של גן.

קולט אביטל: מה אתם עשיתם מאותו הרגע שידעתם שאין סידור?

קולט אביטל: האם אתם פניתם לראש העיר?

קולט אביטל: האם אתם הצעתם איזה סוג פתרון?

דוד יאסו: לגבי מה שאנחנו עשינו, מאחר והנושא של הטרום חובה, זה באחריות של משרד החינוך, אז ההידברות היתה מול עודי בהט, ואנחנו יודעים שזה גם ירד לשטח וגם חנוך סלס, סמנכ"ל, דיבר איתו מבחינת הדברים, וגם המחוז שלנו היה בהידברות מול הרשות, ויחד עם הסוכנות היהודית.

דוד יאסו: ויש לנו את הפנייה של הסוכנות היהודית, שמרכזי הקליטה מופעלים גם על-ידי הסוכנות היהודית, אז לכן, אני אומר שוב, - -

קולט אביטל: הם מופעלים.

דוד יאסו: מופעלים וגם מתוקצבים, מבחינת משרד הקליטה.

דוד יאסו: מתוקצב על-ידי משרד הקליטה והסוכנות.

דוד יאסו: לכן אני מסביר, מופעלים בתקציב של משרד הקליטה, על-ידי הסוכנות, לכן גם לילדים האלה לא שהיתה בעיה בנושא של מה שהורה צריך לשלם, ההפך, אנחנו משלמים לגן חובה, 850 שקל - -

קולט אביטל: כשהורה נמצא במרכז קליטה, עדיין במרכז קליטה, הוא צריך לשלם בשביל הגן?

דוד יאסו: לא ההורה משלם, אנחנו - משרד הקליטה - משלמים, במקומו.

קולט אביטל: אז למה אין מסגרת לילדים האלה?

קולט אביטל: מה אתם עושים עם זה?

דוד יאסו: למה "אין מסגרת"?

דוד יאסו: שמעת את הסיבות, של - -

קולט אביטל: מה זה "את שמעת אותו"?

קולט אביטל: אני שואלת אותך.

דוד יאסו: אני מוכן להעביר את זה למנהלת הלשכה במחוז, שהיא נמצאת יום-יום שם.

דוד יאסו: בבקשה, שהיא תתן - -

קולט אביטל: אני רוצה להבין, אני מבינה שאתה אחראי למחלקה הזאת.

קולט אביטל: קורה דבר כזה, יש תזכיר כזה שמתפרסם בעיתונות, האם אתה בתור מנהל מחלקה לא בודק את הנושא, לא מקבל פרטים, לא בא לישיבה מוכן עם איזשהן תשובות?

דוד יאסו: באתי מוכן.

דוד יאסו: קיבלתי את הפרטים, באתי לישיבה הזאת מוכן, שמענו את הבעיות, שהרשות לא מוכנה לפתוח, לכן הסברתי, ושוב אני אומר, - -

קולט אביטל: אבל למה הרשות צריכה לפתוח גן, אם הילדים האלה נמצאים במרכז קליטה?

קולט אביטל: למה אתם זורקים ילדים על הרשות המקומית?

קולט אביטל: מה, כל עוד הם במרכז קליטה הם צריכים להיות בטיפול שלכם ושל הסוכנות.

דוד יאסו: בטיפול שלנו ושל הסוכנות, בשיתוף של הרשויות.

דוד יאסו: אנחנו משתתפים עם הרשויות בכל מרכזי הקליטה שיש לנו, אנחנו מפעילים גם את בתי הספר וגם את הגנים ביחד עם הרשויות.

דוד יאסו: זה לא שמשרד- בתוקף התפקיד גם הקמנו גנים.

דוד יאסו: במקרה הזה, שמעתי לפני 15 שנים היה, לא בנתונים, אבל כפי שאמר.

דוד יאסו: מרכז הקליטה הזה קיים כבר שנים רבות, וכל - -

קולט אביטל: יש פתרון במרכז הקליטה כמו שיש במרכזי קליטה אחרים?

דוד יאסו: מאחר וזה כבר פנימי של הסוכנות אז אני כבר מוכן שהם יענו מבחינתם.

9315: אני אתן נתונים קודם כל, יש כ-14 ילדים, ילדי מעונות, זאת אומרת של נעמ"ת ו-ויצ"ו שמפעילות, אין בעיה עם זה.

קולט אביטל: אני מבקשת שנדבר בצורה מסודרת, אל תגיד לי שיש ילדי מעונות, תסביר לי בבקשה של מי האחריות, איפה האחריות.

קולט אביטל: אנשים נמצאים במרכז קליטה, יש להם ילדים קטנים.

קולט אביטל: בידי מי האחריות?

קולט אביטל: איך מתחלקת האחריות?

9315: האחריות אני חושב שקודם כל זה ילדי מרכזי הקליטה, ברגע שהם מגיעים, נרשמים בתעודת הזהות, בכתובת שלהם, כמו כל אזרח במדינת ישראל.

9315: אחריות צריכה להיות מחולקת על פי אותם אמות מידה של אזרחי מדינת ישראל.

9315: הילדים של המעון צריכים ללכת למעון, הילדים של הגן צריכים ללכת לגן עירוני, הילדים של בית ספר צריכים ללכת לבית ספר.

9315: זה באחריות.

9315: אנחנו מבחינתנו האחריות הסטטוטורית הזאת צריכה כל הזמן להנחות אותנו.

9315: גם משרד הקליטה, גם אנחנו, מגבים את אותן המסגרות שאליהן הילדים מגיעים, אם זה נדרש אני אבוא ואגיד לגבי - -

קולט אביטל: אל תגיד, תזכיר לי בבקשה כי אני מנסה לדייק.

קולט אביטל: אני לא רוצה להקשות עליך, אני רוצה להבין את המצב מבחינה משפטית.

קולט אביטל: אל תגיד לי "צריך להיות".

קולט אביטל: תגיד לי מה הנוהל - מגיע עולה חדש לארץ, הוא מגיע למרכז הקליטה.

קולט אביטל: בשנה, שנתיים, עולים מאתיופיה, משפחה אתיופית מגיעה למרכז קליטה, מי אחראי לילדים האלה?

9315: אני אחזור ואומר, האחריות היא של הרשות, הילד.

9315: מרכז קליטה הוא קורת גג, הילד נשאר בתוך מרכז הקליטה, הוא צריך להיות רשום בבית ספר, בגן, במעון, כמו שכל ילד עולה אחר - נרשם.

קולט אביטל: אם הוא צריך להיות?

קולט אביטל: אני לא שאלתי אותך אם הוא צריך להיות, שאלתי מה הנוהל.

9315: על זה אני מדבר.

9315: הנוהל הוא כזה - ילד שמגיע לרשות מסוימת, אם גילו הוא גיל הגן, הוא צריך ללכת לגן.

9315: אם הוא מבקש גן דתי, הוא צריך ללכת לגן דתי, אם הוא מבקש גן ממלכתי, לממלכתי.

קולט אביטל: גם אם הוא במרכז קליטה?

9315: גם אם הוא במרכז קליטה.

קולט אביטל: עכשיו, תגיד לי בבקשה, אם זה כך, ואם אתה אומר שזה באחריות הרשות המקומית, מי מודיע לרשות המקומית כמה ילדים צריכים להיות בטיפולה?

9315: אנחנו.

9315: כל ילד שמגיע למרכז הקליטה - מרכז הקליטה קרית ים ממוקם יותר מעשרים שנה, הוא קולט את העולים מאתיופיה משנת 99 בהפסקה של שנים, משנת 99' עד השנה הזאת לא היתה לנו שום בעיה.

9315: הילדים האלה היו כל הזמן נמצאים - אני רק רוצה להגיד - אבל אף ילד, אף משפחה לא נשארה בעירית קרית ים, למעט 11 משפחות שבישוב קבע.

9315: כאשר כל שנה קלטנו קצת יותר מ-300 במרכז קליטה בצורה של התחלפויות.

9315: זה נכון, בקיץ היה שיפוץ במרכז קליטה, נשארו 150 עולים, ואז ברגע שהשיפוץ הסתיים חזרנו לתפוסה מלאה של 300 עולים.

קולט אביטל: סליחה, עד שהיה השיפוץ, היה שם גן ילדים?

9315: לא, לא היה שם גן ילדים בעשר השנים האחרונות.

קולט אביטל: מה קרה בעשר השנים האחרונות, שכשהחובה היא לספק לילדים האלה מסגרת דתית, והמסגרת הדתית הזאת לא קיימת?

9315: אני חוזר ואומר, גם בשנה שעברה, גם בשנה לפני-כן ולפני שנתיים, העולים שמגיעים בשנה הראשונה מתגיירים, היו מסגרות, מה שהשתנה - הדבר היחיד - זה שראש העיר התחלף.

9315: זה כל מה שקרה.

9315: אני לא אומר את זה סתם, באמת זה בדיוק מה שקרה.

9315: ילדים שלפני שנתיים הלכו לממלכתי-דתי, ונרשמו, עברו את הגיור, והלכו.

9315: זה מה שהשתנה.

9315: זאת האמת, אין פה משהו שאנחנו לא יכולים להחליט.

9315: יחד עם זה, לגבי מה שנקרא סל הקליטה שמגיע להם, אנחנו - משרד הקליטה מעבירים לנו ואנחנו מעבירים את זה לרשות.

9315: מה שאנחנו עושים ברגע שילד מגיע היום, שכבר השתתף, אנחנו מעבירים את הבקשה לעיריה, "הילד הזה הגיע, בבקשה תרשמו אותו".

9315: ואז אמרו לנו, "חסום, אנחנו את האתיופים לא נקלוט פה".

9315: זה כל מה שקרה עם הקבוצה הזאת, ספציפית.

9315: זה שיש להקה - -

קולט אביטל: זה מה שאמרו לכם, "אנחנו את האתיופים לא נקלוט"?

קולט אביטל: בוא תדייק.

9315: כן, הם אמרו לנו, "אין לנו מסגרות, אנחנו לא מסוגלים".

קולט אביטל: "אין לנו מסגרות", או ש-"אין לנו מסגרות דתיות"?

9315: אבל אנחנו אמרנו, "שנה שעברה היה לכם, מה השתנה?", אני אמרתי, "הרי הילדים של מרכז הקליטה שהיו שנה שעברה עברו לדיור קבע, אז הגיעו חדשים, הרי המסגרות לא השתנו".

9315: אני חוזר ואומר, רק 11 משפחות נשארו משנת 99' כיושבי קבע בקרית ים.

9315: על מה אנחנו מדברים?

קולט אביטל: אנחנו מדברים על העדר מסגרות.

9315: היו.

9315: זה שהרשות החליטה להקשות עלינו, לבוא ולהגיד "אנחנו לא רוצים", זה עניין אחר.

9315: יחד עם זה, עם המסגרות המטופלות, פנינו למשרד החינוך.

9315: במשרד החינוך התרענו ואמרנו, וזה המצב.

יצחק בלונדר: אני מנהל צפון של הסוכנות היהודית.

יצחק בלונדר: האחריות הסטטוטורית לחינוך של הילדים במדינת ישראל היא על משרד החינוך, באמצעות הרשויות המקומיות.

יצחק בלונדר: הסוכנות היהודית לא באה להחליף את משרדי הממשלה.

יצחק בלונדר: כל השרותים שמקבל האזרח במדינת ישראל, את אותם השרותים ומאותם גורמים אמור לקבל גם אותו אזרח שמתגורר במרכז הקליטה.

יצחק בלונדר: משך השהות של העולה במרכז הקליטה הוא בממוצע כשנה וחצי, וכעבור שנה וחצי העולים עוזבים את המקום.

יצחק בלונדר: הרשות המקומית - על שני ילדים היא כבר ידעה בחודש מאי שנה שעברה שהם ישנם, ועל שאר הילדים ב-30 וב-31 לאוגוסט הודענו על הגעת הילדים.

יצחק בלונדר: הגעת עולים למרכזי הקליטה השונים הינה על בסיס מקום פנוי, ברגע שאנחנו מצליחים לפנות או שמתפנה דירה או חדר, אנחנו מאכלסים את אותם המקומות.

יצחק בלונדר: התפוסה המקסימלית של מרכז הקליטה היא כ-120 דירות, מתוכם כשני-שליש מיועדים לעליה מאתיופיה, והמספרים הם סדר גודל של עד 300 נפש במרכז הקליטה.

יצחק בלונדר: אני חושב שעניתי בזה על כל השאלות שלך, האחריות היא לא על הסוכנות היהודית.

יצחק בלונדר: על הנושא של הגן, היה לנו שם גן אשר פעל לפני כ-15 שנה במקום, ומזה כ-10 שנים המקום הוסב לכיתות מכשירים.

קולט אביטל: מה קרה בכל השנים עם ילדים שיש חובה לגביהם שיכנסו למסגרות דתיות?

קולט אביטל: מה קרה?

יצחק בלונדר: בכל השנים, בכל שאר המקומות.

יצחק בלונדר: בכל שאר המקומות הילדים מקבלים שרותי חינוך במתואם בין משרד החינוך ובין הרשויות המקומיות.

יצחק בלונדר: בצפת ישנם כ-600 ילדים שמוסעים למקומות שונים באזור, זה לא באחריות שלנו, כל המימון, כל הביצוע, הכל על משרד החינוך ו/או הרשות המקומית.

עמיהוד בהט: קודם כל אני מציע שיעקב ויזל ידבר לפניי, שהוא ממלא המקום של מנהל המחוז.

עמיהוד בהט: משא ומתן היה בין היתר, כמעט כולו, בין המחוז לבין הרשות לבין נציגות הסוכנות במחוז, ומנהל המחוז טיפל בזה גם אישית, לכן אני מציע שיעקב ויזל ידבר ואחר כך אני אשלים.

יעקב ויזל: מבחינתנו, משרד החינוך מתחיל בטיפול ברגע שהילדים נקלטים בישוב והרשות פונה אלינו לקבל פתרון לילדים.

קולט אביטל: "ברגע שהם נקלטים" זאת אומרת, אחרי שהם עזבו את השלב של מרכז הקליטה.

יעקב ויזל: ברגע שהם מגיעים למרכז הקליטה, ועברו את כל ההליך שהם צריכים לעבור, ואנחנו מקבלים התראה שאנחנו צריכים לקלוט את הילדים, מאותו רגע מתחיל שלב שאנחנו לוקחים את האחריות על עצמנו.

יעקב ויזל: בעיר עצמה, בקרית ים, שנים העיריה קולטת תלמידים.

יעקב ויזל: אני חייב פה לומר משפט לזכותו של ראש העיר, ללא כל קשר לדיון, שגם בקדנציה הראשונה שלו וגם בקדנציה הנוכחית ההתייחסות שלו אל התלמידים מכל השכבות, מכל הזרמים, היתה באותה מידה.

יעקב ויזל: הבעיה שנוצרה כעת היא באמת בעיה מקומית קשה.

יעקב ויזל: יש לנו בישוב שני גני ילדים דתיים, ושלושה בתי ספר.

יעקב ויזל: בבתי הספר ישנם 625 תלמידים מתוכם 171 בני העדה האתיופית.

יעקב ויזל: שני גני הילדים שנמצאים הם גנים מאוכלסים, דהיינו על פי התקן של משרד החינוך שבכל גן קרוב ל-50% הם ילדים מעולי אתיופיה.

יעקב ויזל: אין לנו גנים נוספים כדי לקלוט ילדים.

יעקב ויזל: דרך אגב, יש מספר ילדים שמוסע בבקרים לבתי ספר בקרית שמואל או בקרית אתא.

יעקב ויזל: אבל מדובר שם על ילדים שהם כבר בגילאי בית ספר יסודי.

יעקב ויזל: אבל לקחת ילדים שהם בגילאי 3-4, ולהסיע אותם בבקרים, אני לא יודע אם אני מבחינה מוסרית יכול גם לעשות מעשה כזה.

קולט אביטל: גם מסוכן.

יעקב ויזל: מבחינת המשרד, מה שאנחנו אמרנו לראש העיר, וזה מה שאנחנו מוכנים, מחר בבוקר, אנחנו מוכנים לתת גננת על חשבון משרד החינוך.

יעקב ויזל: אנחנו נותנים את החלק היחסי להשתתפות הוצאות לעוזרת גננת, ואנחנו מוכנים לתת במצ'ינג 10,000 ש"ח להצטיידות ראשונה, על כל המשתמע מכך.

יעקב ויזל: זה מה שהמשרד מוכן לתת, נכון להיום, על מנת שאותם 13 ילדים ייכנסו מחר למערכת החינוך.

יעקב ויזל: צריך להביא את הנקודה הזאת, יש פה איזשהו ויכוח, באיזה שלב הרשות המקומית מקבלת את המידע שהיא אמורה לקלוט תלמידים.

יעקב ויזל: אני לא נכנס, בין הרים גבוהים של משרדי ממשלה אלו ואחרים, אני רק יכול לומר את זה, שזה לא רק פה קורה, באיזשהו מקום ישנו מידע שלא מגיע.

יעקב ויזל: ואנחנו גם - כמערכת החינוך - לפעמים שומעים את הנושא שבאים תלמידים בדקה ה-90, ואז ההיערכות לפעמים היא היערכות חפוזה, של מציאת פתרון מקומי או מציאת פתרון אזורי, והיו גם תקופות שבהן הוצאנו ילדים גם מחוץ למחוז, הסעות לנתניה, לכפר הרוא"ה, לאליכין, וכו' כדוגמה.

יעקב ויזל: לכן בקטע הזה אני אומר, פה בקרית ים, באופן אמיתי אין לנו כרגע אפשרות לקלוט את הילדים בשני הגנים הדתיים.

יעקב ויזל: והילדים קיבלו הצעה גם להשתלב בחינוך הממלכתי, אבל הם לא מעוניינים.

קולט אביטל: מה זה "לא מעוניינים"?

קולט אביטל: הם פשוט אסרו עליהם.

יעקב ויזל: אנחנו בזמנו גם העלינו הצעה לרשויות הקשורות לנושא הזה, ואני, למשל, בזמנו הצעתי, אני מוכן לפתוח למשל כיתת לימוד של תלמידים מאתיופיה בבית ספר ממלכתי, עם חסות של החינוך הדתי גם כדי לפתור צורך של מקום.

יעקב ויזל: והתשובה שקיבלתי היא שיש - כמו שאת אומרת גברתי - החלטה חד משמעית, שתלמיד עד תום תהליך הגיור, לפחות, חייב ללמוד במסגרת של חינוך דתי, ואנחנו קולטים אותם באהבה ונותנים להם את כל מה שצריך.

יעקב ויזל: כרגע, הקטע הוא קטע כספי, ומעבר לקטע הכספי יש גם קטע שהוא, כנראה, שצריכים כנראה ברמה מערכתית - -

קולט אביטל: יש קטע שאתה צודק.

קולט אביטל: יש קטע עקרוני.

קולט אביטל: אני חושבת שכשאנחנו מדברים על קליטה, וכולנו רוצים לקלוט את האנשים גם בצורה נכונה, ולספק להם את כל השירותים, מן הדין שלא יהיה קצר בתקשורת, ומן הדין שראש העיר או מי שמטעמו ממונה על תיק הקליטה, יוכל להיערך בהתאם, ולהגיד, "יש לי מסגרות אלה ואחרות", או "אם אתם רוצים שאני השנה אקלוט עוד 100 ילדים במסגרות שאין לי, אז אני מבקש את עזרתכם, תספקו לי".

קולט אביטל: כי אנחנו לא יכולים לדרוש מראש עיר - גם לא לחרוג מהתקציב, גם לקצץ לו את התקציב, וגם פשוט לתת לו מתנה, וכרגע לא משנה מאיזו עדה אנחנו מדברים - אם זה אתיופים, אם זה ילדים בעלי צרכים מיוחדים או אם זה ילדים מארגנטינה.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על זה שאנחנו מעמיסים על העירייה הוצאה נוספת שלא מתוקצבת.

קולט אביטל: והשאלה היא, איך נערכים מבעוד מועד.

קולט אביטל: ואני מבינה - ופה אני רוצה לשאול את האחראים לנושא, אם נכון הדבר שבקרוב יהיה עוד גל של ילדים עולים.

קולט אביטל: אז אם זה נכון, אז גם לזה צריך להיערך בהתאם.

קולט אביטל: אם נכון שבאים עוד 100 ילדים.

שמואל סנבטו: אני יועץ של ראש העיר, שמואל סיסו, אני נציג העדה בקרית ים.

שמואל סנבטו: אני את אשר רציתי להגיד - אין שיתוף פעולה בין רשות לבין הסוכנות היהודית ומשרד הקליטה.

שמואל סנבטו: אני נציג, ויושב יום-יום שם.

שמואל סנבטו: ישנם ילדים ללא מסגרת, אחרי חודשיים, אני מבקש לעשות פנייה למשרד הקליטה - צריך לשתף אותנו, לא להביא ולזרוק אותם ואחרי זה לבוא בדרישה.

שמואל סנבטו: אני מפריע לממסד יותר מכל האתיופים שנמצאים פה או לא נמצאים.

שמואל סנבטו: אני מצייר את הבעיות של העדה האתיופית כמו שצריך, אבל אם את לא יודעת יש קליטה של העולים במרכז קליטה, אין קליטה של העולים.

שמואל סנבטו: אנחנו לא ידענו, לפני שלושה שבועות אני ידעתי, דיברתי עם יעקב ויזל, דיברתי עם ראש העיר, גם הוא לא היה מתוכנן, הוא לא ידע.

שמואל סנבטו: אני לא אומר - -

קולט אביטל: מתי הגיעו הילדים?

שמואל סנבטו: לפני 3 חודשים.

יצחק בלונדר: ב-30 וב-31 ההורים ניגשו להירשם לגן, ב-1 לספטמבר היתה לי פגישה עם ראש העיר ושוחחתי איתו על כך.

קולט אביטל: אחרי שהם הגיעו.

לאה הרפז: אני רוצה להשלים את מה שאמר איציק בלונדר.

לאה הרפז: באמת בתחילת ספטמבר ישבנו - מנהל מחוז חיפה, איציק ואני - אצל ראש העיר שהציג את הבעיה, והיתה לי שם תחושה שבעצם הדברים הולכים להסתדר, והיתה פנייה של מנהלת מרכז הקליטה למנהל המחוז חיפה, והתחושה היתה שזה בסדר, שהם ייקלטו בגנים.

קולט אביטל: כנראה שהוא לא ידע שאין מקומות.

שמואל סיסו: אני כל הזמן אמרתי, "תביאו לי מימון, אני אפתח גן, אין לי בעיה".

לאה הרפז: הבעיה היתה גם מספר הילדים, שהם 6 בגן טרום חובה, ו-7 בגן חובה.

לאה הרפז: ואי אפשר - - -

קולט אביטל: אני רוצה לשאול שאלה אפיקורסית, ואני אשאל אותה את נציג משרד החינוך.

קולט אביטל: האם אין שום אפשרות, בגן ילדים לא דתי, ממלכתי, לפתוח עוד כיתה אחת בהשגחה דתית?

קולט אביטל: זאת אומרת, אם כבר יש מקום, ואני אומרת פיזית עכשיו, האם אי אפשר לקחת ולפתוח כיתה נוספת דתית, עם חינוך דתי בתוך המתחם הזה?

קולט אביטל: האם יש אפשרות טכנית כזאת?

יעקב ויזל: זה לא פותר את הבעיה הכלכלית.

יעקב ויזל: גם אם נעשה את זה בכיתה, - -

קולט אביטל: לא, זה פותר את הבעיה, כי הוא צריך 250 אלף שקל, אם יש לך כבר מקום, ויש לך את התשתית, - -

יעקב ויזל: אבל הוא צריך גם עוזרת.

קולט אביטל: אבל את זה הוא יקבל.

יעקב ויזל: אבל תשתית יש לו גם היום.

יעקב ויזל: הבעיה שלו היא לא של מקום.

יעקב ויזל: לתת גן היום יש לו מקום.

יעקב ויזל: מבנה פיזי יש לו לתת.

יעקב ויזל: אין בעיה אם המבנה יהיה פה או פה.

יעקב ויזל: אם אני לוקח את הילדים ומשלב אותם בגן ממלכתי, אז אני יכול לפזר אותם בכמה גנים, אבל להכניס אותם כיחידה נפרדת - -

אסמרה אקלה: יש בעיה חברתית, היה נסיון באזור הדרום, כשניסו את המקרה הזה, והיו התנפלויות של ילדים אחרים על ילדי אתיופיה ולקחו להם את הכיפות, וקללות, לכן יש בעיה חברתית גם מההיבט הזה.

קולט אביטל: הבנתי, בגן לא דתי יש התנפלויות על הילדים.

9315: גם מערך הגיור, מה שהיה בית דין לגיור, הם לא נתנו סתם את דעתם.

9315: עמיהוד בהט ואני מסתובבים עם הרעיון הזה כבר יותר מחצי שנה, שבעה חודשים אפילו.

9315: אבל הבעיה היא, הבעיה הזאת לא עומדת לפתרון.

9315: אמורה להיות איזו ישיבה עם מערך הגיור, עם משרד החינוך, עם הסוכנות, משרד הקליטה, והבעיה הזאת היא ברמה העקרונית, היא לא רק בקרית ים.

9315: יש את הבעיה הזאת בבאר שבע, היתה בצפת, יש את הבעיה ב-"אורלי" בערד, היא לא בעיה קונקרטית.

9315: היא בעית החינוך, הקושי הקיים.

9315: לפחות לגבי קרית ים, אנחנו סבורים שהמרכז הוא לא חדש.

9315: אם היה מרכז קליטה חדש יכולנו להבין, המקומות היו קיימים, העולים היו קיימים, והגנים היו קיימים.

9315: לכן עם רצון טוב אפשר היה לפתור את הבעיה, עד היום.

קולט אביטל: אז יכול להיות שבשנים קודמות היה מספיק מקום בגנים, השנה אומרים לך, "הגנים מלאים".

יעקב ויזל: אני רוצה להבהיר נקודה אחת.

יעקב ויזל: בשנים קודמות, האוכלוסיה הדתית בקרית ים היתה רבה יותר.

יעקב ויזל: מה שקרה, שבשנים האחרונות התמעטה האוכלוסיה הדתית, שחלקה פשוט עבר את הכביש, ורכשו דירות סמוכות לשכונה הקרובה קרית שמואל.

יעקב ויזל: כתוצאה מכך שהתמעטו האוכלוסין גם נסגרו גנים.

יעקב ויזל: אז המצאי שהיה בעבר, שיכול היה לקלוט אוכלוסיה, הצטמצם לשני גנים סך הכל, ושני הגנים האלה קולטים את כל האוכלוסיה - -

קולט אביטל: מעבר לכביש?

קולט אביטל: ואי אפשר להביא אותם לגן מעבר לכביש?

יעקב ויזל: לא, כי הגנים שם מלאים.

יעקב ויזל: שם יש תלמידים בגילאי תת-חובה שעיריית חיפה לא פותחת להם גנים, כי הם לא חייבים להם.

קולט אביטל: עודי, אז מה הפתרון בבקשה?

עמיהוד בהט: על זה אני רוצה לומר - את הבעיה כולנו יודעים להדגיש, ועסקנו בה פה בוועדה מכל הכיוונים.

עמיהוד בהט: יש כמה רעיונות שמתגלגלים כרגע, ואני מקווה גם שדי מהר.

עמיהוד בהט: אחד הפתרונות - -

קולט אביטל: אני הייתי רוצה שזה יהיה רעיונות לבוא, אני רוצה לסגור את הדבר הזה ברמה העקרונית.

עמיהוד בהט: אם כבר רוצים לסגור ברמה הממלכתית.

עמיהוד בהט: בוודאי כי הפידולוג עלי, בכוונה ביקשתי מיעקב לדבר כי בכל מקום הסיטואציה היא שונה ואין לדבר סוף.

עמיהוד בהט: הדבר הטוב הראשון שקורה בזמן האחרון - ואפילו עד הבוקר הזה ממש - זה שסוף סוף - אחרי הרבה מאד פניות וטעמים, וגם בזכותך, ובזכות הועדה הזאת - פנה אלינו משרד הקליטה וביקש לפני יציאתו השבוע למכרזים על מרכזי קליטה חדשים - זה לא יפתור את הוותיקים, אבל לפחות את החדשים זה יפתור - הוא מבקש לדעת את עמדת משרד החינוך באילו מקומות המערכת החינוכית לא תקרוס אם יוקמו שם מרכזי קליטה בגודל בינוני.

קולט אביטל: צריך להוסיף לזה גם את המערכת העירונית, לא רק החינוכית.

עמיהוד בהט: אנחנו נדרשנו לעניין הזה, כי אני מקווה שפנו לכולם, תעסוקה, דיור, והכל.

עמיהוד בהט: אלינו פנו בנושא הזה, והגשנו רשימה מסודרת, זה כולל רשימה שבה אי אפשר בשום פנים ואופן להקים מכיוון שהדעת נותנת שסביר, אם להקים צריך להקים שם.

עמיהוד בהט: העברנו את זה, ויבוא לזה ביטוי במכרז של משרד הקליטה כבר בימים הקרובים.

עמיהוד בהט: וזה פתרון מערכתי בלי ספק.

עמיהוד בהט: בדקנו כמובן גם את המקומות שהוצעו, ששם, אין בשום מקום עודף.

עמיהוד בהט: אבל אפשר להימנע ככל האפשר ממקרים כאלה אחר-כך בכל מיני מקומות.

עמיהוד בהט: דבר שני, אני רוצה להגיד משפט שאולי הוא חצי דמגוגי, אבל צריך לקחת אותו בחשבון במערך הכללי הזה, מה שמאפיין את העליה, דווקא העליה הדלילה של התקופה האחרונה לצערנו, זה הדינמיות שלה והעובדה שהיא מגיעה בלי שום התראה ואנחנו שיבצנו השנה למעלה מאלפיים תלמידים בכל מדינת ישראל, ואם מדברים פה היום על כל נפש אחת שיושבת בגן, זה נורא ואיום.

עמיהוד בהט: צריכה להתייחס לזה וכך אני במשרד פועל על העניין הזה יום ולילה, אבל מעבר לזה, בפרופורציה הכללית, צריך לקחת בחשבון - מדובר פה על עשרה, פה על ארבעה שההורים לא רצו, אפילו עמדות אישיות של אנשים, בסך הכל, יגיעו עוד, לכן אני מתייחס לזה בשיא הרצינות.

עמיהוד בהט: כן, הלוואי ויגיעו עוד, אין לי ספק, אני אומר רק תביטו פה על עשרה פה ושלושה פה, ולקחת בחשבון שאלפיים ילדים במרכזי קליטה, לא מדבר על אחרים, שחלקם הגדול מגיע נון סטופ לשמחתנו הרבה, בלי הודעה מוקדמת, וזה יילך ויגבר ולא יחדל.

קריאה: מאתיופיה מגיעים בלי הודעה מוקדמת?

עמיהוד בהט: בלי הודעה מוקדמת, ויש מקומות שהם באים במיקרו.

עמיהוד בהט: גם המספרים לגבי עזיבות, גם הוא מוגבל, כי יש - -

קולט אביטל: אנחנו מדברים על אנשים שנמצאים באדיס, אנחנו לא יודעים מראש מי מגיע.

קולט אביטל: הרי אותו הסיפור היה לנו גם עם העולים מרוסיה, בזמנו.

קולט אביטל: שלא מודיעים מבעוד מועד למשרד הקליטה מי עומד להגיע לארץ, כדי שהמשרד ייערך?

קולט אביטל: או שהמידע הזה, אם אתם יודעים אתם - -

9315: אנחנו יודעים בדרך כלל שבועיים לפני שהעולה מגיע.

9315: זאת אומרת הרכב משפחה שמגיעה בפועל, אני יודע רק שבועיים לפני.

9315: ברגע שאנחנו יודעים שבועיים לפני, - -

קולט אביטל: כמה אנשים יש לכם שעובדים באדיס?

9315: באדיס יש לנו רק אדם אחד.

9315: אבל יש לנו אנשים מקומיים, שנמצאים.

9315: אבל ברמה העקרונית יש לנו רק בן-אדם אחד, ואנחנו יודעים שבועיים לפני.

9315: ברגע שאנחנו יודעים שבועיים לפני, גם את זה אנחנו מקבלים רק אחרי שמשרד הבריאות נתן עליהם אישור שהם יכולים לעלות לארץ.

9315: בדרך כלל משרד הבריאות גם מעכב את התוצאה עוד באתיופיה.

9315: הרי משרד הבריאות שלנו עובד באתיופיה דווקא טוב, אבל אז מעכב אותם.

9315: ברגע שהוא נותן לנו אישור, שבועיים לפני, אנחנו יודעים.

9315: מה שקורה בשבוע הראשון הזה, שאנחנו יודעים, אנחנו מעבירים את זה למשרד הבריאות, למשרד הקליטה, למשרד הפנים, וברמה העקרונית אם זה מרכז קליטה חדש, אנחנו גם מיידעים את המשרד של עמיהוד בהט.

9315: אבל במרכזי קליטה בשיטה של המיטה המתפנה, אנחנו מאכלסים, אנחנו לא רואים צורך ליידע כי במילא לא צריך עכשיו לפתוח כיתות חדשות, וכן הלאה.

9315: למרכזים חדשים אנחנו מיידעים.

יעקב ויזל: על סמך מה אתה יודע שלא צריך לפתוח, הרי גם פה - -

9315: אם משפחה של חמש נפשות עוזבת בקרית ים, אני לא מביא עשר נפשות, אלא בדרך כלל באותו הרכב משפחה שעזבה את הדירה, זה אותה מיטה - -

יעקב ויזל: זה לא עניין של מיטה, גם הרכב המשפחה שונה, זה שאתה מביא חמש נפשות במקום חמש נפשות, זה לא אומר שזה אותו דבר.

יעקב ויזל: אתה מביא ילדי כיתה א', כיתה ו' וילדי כיתה ח'.

יעקב ויזל: זו קליטה שונה לחלוטין.

יעקב ויזל: זו חשיבה אחרת לחלוטין.

יעקב ויזל: זה לא הולך מיטה מול מיטה.

9315: צריך להבין גם את המגבלות שבהן אנחנו עובדים.

9315: המגבלות שלנו - אילו היו באמת יכולים להגיע חודש לפני, באיזה מקומות יהיו.

9315: אנחנו נמצאים בלחץ אטומי, במשרד הקליטה.

9315: מה שאנחנו עשינו, במקום לפתוח מרכזים חדשים, פינינו עולים.

9315: רק עד עכשיו הגיעו יותר מ-3700 עולים, השנה.

9315: אבל צריכים להגיע עוד, ולכן המגבלה הזאת של לדעת - אנחנו יודעים רק שבועיים.

9315: איך אנחנו מסוגלים תוך שבועיים לווסת את כל המערכות, כולל הרשויות המקומיות?

קולט אביטל: אנחנו יודעים בדיוק שאנחנו מביאים מידי חודש 300 אנשים.

קולט אביטל: זה לא מסה, אנחנו יודעים לפי חשבון פשוט, אם זה 300 אנשים לחודש, מגיעים 3600 לשנה, 3700.

קולט אביטל: אנחנו יודעים כמה אנשים נמצאים, וכמה אנשים מחכים בתור שם.

קולט אביטל: יושבים שם אנשים.

קולט אביטל: אתה רוצה להגיד לי שאין דרך לתכנן את זה בצורה יותר מסודרת, ולדעת - שלושה שבועות מראש, חודש מראש - מי מגיע.

קולט אביטל: למה?

קולט אביטל: למה אתם מסוגלים לעשות את זה ולהודיע מבעוד מועד כדי שכולם יוכלו בהמשך להיערך?

קולט אביטל: הרי אף אחד פה לא בא מתוך רצון לא לקלוט, אנחנו באים מתוך מצוקה כדי לקלוט אותם נכון.

קולט אביטל: אם משרד הקליטה לא יודע מבעוד מועד, אם הוא לא מודיע לעיריות מבעוד מועד, אם לעיריות אין תקציב צבוע לנושא הזה מבעוד מועד, אז איך אתה רוצה שיפעלו?

9315: לגבי שלושת מרכזי הקליטה שנפתחו בשנת 2004 - צפת, מירון; בכנען; ובחרוב בבאר שבע - לגבי שלושת המרכזים החדשים, הודענו לרשות כמה יגיעו, פחות או יותר, אפילו פילוח הגילאים.

9315: אני יודע שלגבי צפת, ישבנו איתם חצי שנה לפני כי ידענו שהחוזה התארך.

9315: לגבי באר שבע, חודשיים מראש הודענו להם - -

קולט אביטל: למה ההוא לא יודע מבעוד מועד כמה אנשים מגיעים למרכז הקליטה?

9315: כי בשנה שעברה היו לנו 350 עולים במרכז הקליטה קרית ים - זו המצבת שלנו פחות או יותר, בין 300 ל-350 נפשות שמגיעות - ואנחנו לא ראינו צורך ליידע אותו שבעוד חודשיים מגיעה משפחה.

קולט אביטל: סליחה, מה זה לא ראיתם צורך?

קולט אביטל: אתה אומר שהגיעו אנשים באוגוסט.

קולט אביטל: מה זו האמירה ש-"לא ראינו צורך"?

קולט אביטל: זה רע מאד.

קולט אביטל: מאד קשה להרים טלפון ולהודיע?

9315: אני חוזר ואומר, אם הדירה שלנו היא דירה של שלושה חדרים, בדרך כלל מאכלסים בה חמש נפשות או ארבע נפשות.

9315: אם המשפחה הזאת עזבה, ברגע שמשפחה עוזבת, אנחנו מביאים משפחה אחרת בדיוק בגודל של המשפחה האחרת.

9315: זאת אומרת, אם היה X ילד בשם קבדה, עכשיו יהיה ילד בשם אלמו, זה הכל, זה ההבדל.

קולט אביטל: ההבדל הוא גילאים, ההבדל הוא כיתות, נוצר מצב שבו אם לשבעה ילדים נסערת.

יצחק בלונדר: אנחנו מקבלים על עצמנו להודיע ברגע שתהיה לנו אינפורמציה מיד ניידע את הרשות המקומית.

יצחק בלונדר: אני חושב שגם במקרה זה כאשר על העולים הראשונים הודענו ב-2 למאי ועל יתרתם הודענו ביום שהם הגיעו ב-30 וב-31 באוגוסט, אז לא - -

קולט אביטל: אז נניח שאתם תודיעו כשאתם יודעים לראש העיר.

קולט אביטל: עכשיו השגנו חצי בעיות.

קולט אביטל: השאלה היא לא רק מה שאתם מודיעים, אלא הצורך שנוצר במקום - ולא רק בקרית ים - כתוצאה מזה שאין מסגרות דתיות באותם מקומות.

עמיהוד בהט: כדי להשלים את דבריי קודם, דיברנו עד עכשיו על צד אחד, וזה על אותה יוזמה להכניס גם אותנו כאחד השיקולים להקמת מרכזים חדשים.

עמיהוד בהט: זה שני דברים - אחד- פגישה ששלמה דיבר עליה, ב-30 לחודש במשרד ראש הממשלה עם מערך הדיור כדי לראות, - -

קולט אביטל: למערך הדיור יש פתרונות כספיים גם?

עמיהוד בהט: לא, אבל אני לא חושב שהכל כספי.

עמיהוד בהט: מערך הדיור היה מוכן לעשות כל מיני גמישויות במקומות מסוימים, ואני חושב שאם אנחנו נבוא עם פתרונות יצירתיים כמו סוג הרעיון הזה לשלוח מורה מהסקטור הדתי לתוך כיתה X שעות בשבוע, ליהדות וכו', אני לא אומר כלום בשמם כמובן, אבל אם הרעיונות יעלו - - - שמעתי את ההערה, והדברים הם לא טעות, אלא שאני לא בטוח שמה שהיה במועצה האזורית רמת הנגב, בתללים ורתמים, אני מתכוון שזה נבע ישירות מהעניין של דתיים ולא דתיים.

עמיהוד בהט: וגם המהלומות המילוליות שהיו שם - ואני מקווה שרק כאלה - היו על רקע של דתי - לא דתי.

עמיהוד בהט: אבל יחד עם זה, רעיונות שאני אומר בכיוונים אחרים - ואני לא אומר שזה בא להנציח, אלא להיפך - יכול להיות שאנחנו צריכים לראות בגלל הדינמיקה הזאת ובגלל העובדה שלפעמים באמת נתקעים עם קבוצה קטנטונת - שבאים ארבעה ילדים בגיל מסוים, לדוגמה בכיתה ו', אם זו היתה כיתה של שלושה ילדים ולהביא מורה ל-35 שעות בשבוע - יכול להיות שצריך למצוא פתרון של מספר מורים בכל מחוז שעד שמסתמנת קבוצה, בא למרכז הקליטה ומלמדת שם.

עמיהוד בהט: בעקרון אנחנו לא הולכים על זה.

עמיהוד בהט: כיוון שאנחנו רואים את השילוב של הילדים על אף שהם בכתב קלט, רק של עצמם, אבל לקלוט במערכת בבית ספר שלם, עם טיולים ומסיבות, והפסקות ופעילויות במקצועות מסוימים כן ביחד, - -

קולט אביטל: לפני שאתה מגיע לרמה של בית ספר.

קולט אביטל: כשאתה מגיע לרמה של בית ספר, אני מדברת על גיל.

קולט אביטל: כשילד כבר בן שש או שבע והולך לכיתה א' או ב', הוא יכול להשתלב במערך הסעות, כשאתה מדבר על תינוקות אתה לא יכול להסיע אותם, ולכן זה לא כל כך אסון שבשנה הראשונה תדאגו להם במרכז הקליטה לאיזו מסגרת של גנון, או גן.

אסמרה אקלה: שמענו כאן את דעתם של נציגי המשרדים שזה בלתי אפשרי.

אסמרה אקלה: הבעיה שנוצרה - אנחנו רואים אותה לא רק בקרית ים, זו תופעה בכל רחבי הארץ.

אסמרה אקלה: יש גם בלוד מקרה ספציפי שאנחנו מטפלים בו כרגע.

אסמרה אקלה: בין המשרדים פשוט נופלים הילדים, אף אחד לא דואג להם, אף אחד לא עושה איזה מצב לדווח, נניח, לפחות למשרד הקליטה שידווחו למשרד החינוך, שהילדים האלה, - -

יצחק בלונדר: איך אתה יודע?

יצחק בלונדר: זה פשוט לא נכון.

אסמרה אקלה: הם הגיעו ב-30 לאוגוסט, אז אחרי חודשיים של תחילת הלימודים.

אסמרה אקלה: אבל אני חושב שחסר פה הקטע של מי אחראי על מי.

אסמרה אקלה: זאת אומרת, יש פה - עד גיל 3, משרד העבודה והרווחה צריך להיות מעורב בעניין הזה; מגיל 4, משרד החינוך חייבים לדעת שילד מגיע, לא משנה, הם צריכים לדעת שילדים מגיעים לארץ.

אסמרה אקלה: מדובר ב-14-13 ילדים, תלמידים, מה זה לא ניתן לפזר אותם?

אסמרה אקלה: מה זה פעולות ביתר המסגרות?

אסמרה אקלה: מסגרות דתיות?

אסמרה אקלה: אפשר למצוא להם מסגרות דתיות.

אסמרה אקלה: תלמיד אחר שבא ומבקש במסגרת דתית, נקלט במסגרת.

קולט אביטל: סליחה, מדובר במספר מקרים שבהם המסגרות הדתיות מלאות, ויש פה תביעה מיוחדת ומסוימת של מערך הגיור, שתובע שהילדים האלה יהיו במסגרת דתית.

קולט אביטל: אם הם לא היו צריכים להיות במסגרת דתית, ראש העיר היה קולט אותם בקלות רבה ובשמחה רבה.

קולט אביטל: פה, ברגע שבא גורם נוסף ואומר, "אני רוצה שבתפריט של הילד הזה תהיה כל יום בננה", אז מישהו צריך לשלם את הבננה, נכון?

קולט אביטל: על זה אנחנו מדברים.

קולט אביטל: זה הנושא, לא שאי אפשר לפזר, אלא שאין, הבננה לא נמצאת היום בשוק.

אסמרה אקלה: אבל משרד החינוך אומר שהוא לא יכול לקלוט אותם, ברגע שמגיעים ילדים.

יעקב ויזל: גם אם יגיעו מחר ילדים שהם לא מעולי אתיופיה, לא יהיה פתרון בגנים הדתיים בקרית ים כי הם מלאים.

אסמרה אקלה: אני מפריד גם בין יוצאי אתיופיה ובין האחרים.

אסמרה אקלה: אני לא רוצה עכשיו לדבר על תלמידים אחרים.

קולט אביטל: אנחנו לא דנים פה - הבעיה קיימת לגבי העדה האתיופית, רק משום שהיא חייבת לעבור גיור.

קולט אביטל: זה הסיפור.

קולט אביטל: אם זה היה תלוי בי, אני לא הייתי דורשת שהם יעברו את הגיור, כולנו מסכימים, אבל זה מערך הגיור דורש, ואם מערך הגיור דורש, צריך לתת לזה איזה פתרון כספי.

יעקב ויזל: אני רוצה להוסיף, כי הטענה כביכול שאם אנחנו נשלב ילדים לכיתות מיוחדות במסגרת החינוך הממלכתי, תהיה מה שנקרא כלפי הילדים האלה חשיבה אחרת, מצד האוכלוסיה הממלכתית, אני חד-משמעית אומר, "לא נכון".

יעקב ויזל: יש לנו בתי ספר שאנחנו כבר באנו איתם במשא ומתן והחינוך הממלכתי, שבשמחה היו מוכנים לקלוט כיתה דתית, איתם בתוך בית הספר.

יעקב ויזל: הפוך, יש אפילו אינטגרציה חברתית, בין חינוך דתי לבין חינוך ממלכתי.

יעקב ויזל: אבל הבעיה היא - שוב, כמו שהיושבת ראש אמרה - הבעיה האמיתית היא בעיה של תהליך הגיור.

יעקב ויזל: והיחס שלנו אל כל ילד הוא שווה-ערך, ואפילו יותר מזה.

יעקב ויזל: רק לדעת, כמה שהמפקחים שלנו והמדריכות שלנו, רצים כל יום כדי למצוא מענה לאותה קבוצת תלמידים.

יעקב ויזל: הבעיה היא פה כרגע - ולפי דעתי, לזה עוד לא נתנו מענה - מחר בבוקר מה עושים הילדים, האם הם נשארים במרכז הקליטה מחר, או שכבר נכנסים לאיזו מסגרת של גן, ואני הצעתי פה הצעה של משרד החינוך.

יעקב ויזל: השאלה לראש העיר היא איך אפשר להשלים.

יעקב ויזל: הנה, משרד הקליטה ישתתף בחלק היחסי.

אסמרה אקלה: איפה משרד העבודה והרווחה?

אסמרה אקלה: החלק של המשרד, התכנית שלהם, שההורים משלמים?

אסמרה אקלה: במקום ההורים, משרד הקליטה משלם כ-300 שקל כל חודש.

שמואל סיסו: הורה משלם לכיתת גן תת-חובה 650 שקל לחודש, ואילו הם משלמים 850 שקל לשנה.

דוד יאסו: מגן חובה ועד כיתה י"ב, שהוא נמצא במערכת אצלך, אתה צריך 850 שקל עד שלוש שנים.

דוד יאסו: כשמדובר מטרום חובה או עד טרום חובה, זה תשלום.

דוד יאסו: לוקחים את הסעיף של משרד העבודה והרווחה שהוא 850 שקל - חצי ממנו משרד הקליטה מעביר, החצי השני השתתפות של - -

קולט אביטל: וכמה זה יוצא סך הכל?

קריאה: הסך הכל, אם מגיעים עשרה ילדים, אז אתה מעביר 3000 שקל לחודש.

קריאה: זה מה שהוא אומר.

דוד יאסו: במקום ההורים אנחנו מעבירים אליכם ואתם משלמים מול הרשות.

קולט אביטל: מה הוא נוהל התשלום?

דוד יאסו: הנוהל הוא, אנחנו מעבירים לסוכנות - -

קולט אביטל: כמה אתה מעביר לגן טרום חובה, לשנה לילד?

דוד יאסו: לגן טרום חובה, בסביבות 320 שקל לחודש.

קולט אביטל: אתם מקבלים ומשלמים הלאה?

9315: לא, זה לא המצב.

9315: ילד מגיל 0 עד 18, ומ-3 עד 6.

9315: זאת אומרת, עד גיל 4 הכל מכוסה על ידי משרד הקליטה, משרד העבודה והשתתפות ההורים.

9315: זה באחריותנו.

9315: זה הולך למעונות לא לעיריה.

קולט אביטל: למה למעונות?

קולט אביטל: אלה ילדים בגיל גן חובה.

קולט אביטל: זה בדיוק הילדים שפה, שמדברים עליהם.

קריאה: שלושה ילדים בטרום חובה שהם בגיל הזה, שהתשלום עבורם מגיע לרשות ולא למעון.

9315: אני אחזור על זה.

9315: מגיל 0 עד גיל 3 שנים, 36 חודשים, זה מעונות.

9315: מגיל 4 עד 6 זה תת-חובה וחובה.

9315: מה שאנחנו מקבלים עבור תת-חובה וצריכים להעביר לעירייה זה הסכום הזה שדוד יאסו דיבר עליו, 850 שקל.

קולט אביטל: זה נכון לגבי 30 ילדים בכיתה.

קולט אביטל: אבל כשיש לך 9 ילדים, התחשיב הוא אחר.

דוד יאסו: התחשיב הוא - פר-ילד אנחנו משלמים.

דוד יאסו: וזה מה שאנחנו מתוקצבים.

ירון מנשה: אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

ירון מנשה: עלו פה שני נושאים, האחד- עניין העדכון מראש עיר לראש עיר, שלא קיים, והעניין השני הוא משאבים ומקום לגן דתי.

ירון מנשה: שתי שאלות לראש העיר - הודיעו לך ב-2 לספטמבר, עברו חודשיים וחצי, אמרת שהודיעו לך אחרי פתיחת שנת הלימודים.

ירון מנשה: כל עולה שמגיע אחרי פתיחת שנה הלימודים - שנה שלמה הוא לא יהיה בגן?

ירון מנשה: שאלה שניה לגבי המשאבים או המקום- האם גם כשיש אוכלוסייה אחרת, לא של עולים, אלא אוכלוסייה דתית שרוצה להכנס לגן דתי, ואין לך עוד גן או אין עוד מקום, מה אתה עושה במקרה כזה?

שמואל סיסו: לא פותח גן, ילכו לגן חילוני או שיעברו לגור במקום אחר, שיש בו מספיק דתיים.

שמואל סיסו: הסיפור הוא פשוט.

שמואל סיסו: עלות של גן, שוב חוזר על זה, על פי תחשיבי משרד החינוך - אפשר להגיד תחשיבים מינימליים - עולה 200 אלף שקל, מבוסס על זה - כמו שאמרה היושבת ראש - שיש 31 ילד בגן.

שמואל סיסו: כאשר דורשים ממני לפתוח גן עם שבעה ילדים, בלי מימון בכלל, העיריה לא יכולה לשאת בזה.

שמואל סיסו: זה כמו שאני נאלצתי, לצערי, לסגור פנימיות יום.

שמואל סיסו: גם פנימיות יום זה לא דבר פחות חשוב.

שמואל סיסו: גם פנימיות יום סגרתי מפני שאין לי כיסוי תקציבי, מה לעשות, אם אני לא אעשה כסוי תקציבי העיריה תתפרק.

קולט אביטל: אי אפשר כל שנה לפתוח ולסגור, ולפתוח ולסגור.

שמואל סיסו: זה פשוט מאד הסיפור.

שמואל סיסו: אני בכל זאת מוכרח לענות למי שכביכול מאשים את ראש העיר הקודם, ולהקריא מכתב מ-2 במאי 2001, שהוא מודיע למשרד החינוך ולמשרד הקליטה.

שמואל סיסו: "הריני להודיעך, לא אוכל לקלוט תלמידים נוספים במרכז הקליטה ספיר, ולשלבם בגני ילדים ממלכתיים-דתיים בקרית ים".

שמואל סיסו: זה מ-2001.

שמואל סיסו: אז אם יש לך איזה מניעים פוליטיים או אחרים שאתה מדבר, אז גם לי יש עליך, אני לא יודע של מי המניעים הפוליטיים.

שמואל סיסו: זה לא בעיה שהתעוררה בתקופתי, זו בעיה שהתעוררה ב-2000 וב-2001.

קולט אביטל: אני שמחה למען הפרוטוקול שהבהרנו את הנקודה הזאת.

קולט אביטל: כי הבעיה היא לא להאשים אחד את השני, אלא לנסות למצוא פתרון.

קולט אביטל: והבעיה היא כשלעיר מגיעים עולים בצורה לא מתוכננת מראש - כשיש מסגרות אז יש מסגרות, אפשר להראות גמישות, אבל כשהכל סתום ואין מסגרת, אז אי אפשר בגלל שבעה ילדים או בגלל עשרים ילדים לפתוח עוד מסגרת.

קולט אביטל: גם משרד החינוך לא בדיוק מאפשר מיד לפתוח עוד גן ועוד גן.

קולט אביטל: הרי בסך הכל גם משרד החינוך חי עם איזשהו תקציב, שהוא מאפשר כך וכך כיתות גן לפתוח לשנה, ואם אני לא אלך עם זה, אז אני יודעת את זה מהמגזר הבדואי.

קולט אביטל: זה אותו הסיפור, גם שם יש בעיות עם ילדים קטנים, ילדי טרום גן, בגלל שאין ברוב הישובים גנים.

קולט אביטל: וכל שנה מנסים למצוא כסף לפתוח עוד כיתת גן, אז זו לא הפקרות, וכשבאים עדו ששה ילדים, נפתח עוד כיתת גן, הלוואי והיינו במצב כזה, והלוואי והיה כסף לזה.

קולט אביטל: אבל כיוון שכולנו חיים בסד כזה, שאין תקציבים, קיצצו תקציבים של משרד החינוך, קיצצו תקציבים של העיריות.

קולט אביטל: מה אתה רוצה, שהוא יעשה חריגה?

קולט אביטל: הוא יכול לעשות חריגה?

שמואל סיסו: השאלה היא מה הרעיון הזה שאתה הצעת של שעות לילדים בינתיים, ואי אפשר לעשות אותו מיד.

עמיהוד בהט: זה רעיון שעלה.

עמיהוד בהט: אם בכלל, זה לעבד אותו ולעניין אותו בתור נוהל, אבל זה לא ששולחים מורה, צריך לנהל איזה שהוא פול מחוזי לרשום אותו באיזה שהוא בית ספר, צריך לארגן את זה.

שמואל סיסו: כרגע אם אנחנו מדברים אד הוק, משרד החינוך מוכן להעמיד כבר גננת, מעבר לתקציבים, החלק היחסי של עוזרת זה 10% כי בגלל שיש שבעה ילדים אנחנו מקבלים רק 1%.

לאה הרפז: אי אפשר שבגלל שאין לנו מספיק ילדים, לפתוח כיתת קלט, או כיתה רב-גילאית ואולי תוך כמה חודשים יהיו מספיק ילדים כדי לפתוח גן.

יעקב ויזל: הכוונה לפתוח לכל הקבוצה, לא לשבעה.

יעקב ויזל: הנכונות של המשרד היא לפתוח את הכיתה.

יעקב ויזל: הפתרון של המחוז הוא, שהוא נותן מענה ל-13 הילדים.

קריאה: זה חצי עוזרת.

יעקב ויזל: את ההשלמה צריכה לעשות הרשות.

יעקב ויזל: ועל הקטע הזה כרגע אני מצטרף לשאלה.

שמואל סיסו: אולי הכסף הזה שרציתים לתת, חשבתם בפנטזיה, להביא כמורה, תגישו לנו אותה.

עמיהוד בהט: סליחה, היושבת ראש שאלה אותי שאלה בצדק, ברמה הלאומית.

עמיהוד בהט: לא כפתרון של היום בצהרים לעניין הזה.

עמיהוד בהט: אין תשובה.

קולט אביטל: בואו נעבור לפתרון עם מה אנחנו גומרים קונקרטית פה.

קולט אביטל: אני שואלת, למרות שאני שמעתי מה שאמרו לי כאן, האם יש אפשרות כלשהי לצרף כיתה למסגרת קיימת עם תוספת של - נניח בגן עירוני - לפתוח כיתה דתית?

שמואל סיסו: לא, גן הוא גן.

שמואל סיסו: גן הוא כיתה.

יעקב ויזל: פתיחת כיתה.

יעקב ויזל: ברגע שהוא פותח כיתה כבר לא משנה.

יעקב ויזל: הוא יכול להקל על עצמו אם הוא לוקח את הילדים ומשלב אותם בגנים קיימים.

יעקב ויזל: אבל אם הוא פותח גן נפרד, כבר לא משנה אם זה ממלכתי או ממלכתי-דתי.

יעקב ויזל: כרגע אם הוא פותח, ואני בא אולי לשאול את ראש העיר, מכיוון שאני מעריך שכולם יתגייסו לאיזשהו פתרון, אם יש איזשהו כיוון שאולי יימצא פתרון בימים הקרובים, בוא נעשה את הצעד הראשון, ונחליט אנחנו, הרי גם לפתוח את הגן, ההכרזה פה שהגן נפתח, זה לא נפתח מחר, כי צריך להכשיר אותו, לסדר אותו ולהכין אותו.

יעקב ויזל: בוא נקבל החלטה עקרונית האומרת שאנחנו פותחים את הגן ביום ראשון הקרוב, הבא עלינו לטובה, יש שבוע ימים להתארגן לכל המקומות ולכל הגופים, כדי למצוא מענה.

יעקב ויזל: אני מוכן לבוא מחר אל מנהל המחוז ולשאול את מנהל המחוז, במידה וישנה הסכמה על פתיחת הגן ביום ראשון, האם אנחנו יכולים מחר לשלוח את הגננת אל מרכז הקליטה, כשמרכז הקליטה ימצא איזשהו חדר לארבעה ימים על מנת שהיא תכין אותם לקראת המעבר ביום ראשון.

יעקב ויזל: נשאלת שאלה.

יצחק בלונדר: אין לנו אפילו לא פינה אחת.

יצחק בלונדר: קיבלנו כעת 100 צעירים מרוסיה, גילאי 17-18, שמתכוננים ללימודים באוניברסיטה, אין לנו שם אף פינה אחת, אני מוכן לעשות הרבה דברים, אבל אני לא יכול להתחייב כרגע, אני יכול לצאת לבדוק את זה, אם יש לנו חדר, מקום לשים אותם לארבעה ימים.

קולט אביטל: עודי, מה אתה מציע?

עמיהוד בהט: אני לא חושב שאני יכול כרגע להציע יותר ממה שהציע יעקב ויזל במישור המקומי, תוך השימוש ביוזמה של בני המחוז לפתור את הבעיה, מתוך איזושהי תקווה שהמספר של הילדים יעלה, ואז התמיכה תעלה אוטומטית מכיוון שמדובר פה על פר-ילד, אני לא יכול לתת, אני לא יכול להתחייב.

קולט אביטל: אני שואלת אותך עקרונית, האם יש אפשרות של הידברות ביניכם לבין מערך הגיור, שכאשר נוצרות בעיות מהסוג הזה, מערך הגיור יבוא לקראתכם בדרך זו או אחרת?

עמיהוד בהט: של הידברות בוודאי שכן, ונעשה את זה בפגישה.

עמיהוד בהט: ב-30 לחודש.

שמואל סיסו: עשיתי חישוב מהיר, כרגע נשאר לנו פער של בערך 50 אלף שקל לפתוח גן, במידה ואנחנו עומדים על ה-13 ילדים.

קולט אביטל: צפויים להגיע עוד ילדים.

יצחק בלונדר: יגיעו בסוף שבוע זה עוד שלושה ילדים.

קולט אביטל: אז אנחנו כבר מגיעים לפתרון שמכינים אותו גם לקראת האחרים, ויבואו עוד השנה.

קולט אביטל: אז למה לא ללכת על הפתרון המוסכם הזה?

שמואל סיסו: אז תקדמו מימון לצורך העניין.

שמואל סיסו: השלושה שמגיעים הם גילאי חובה?

יצחק בלונדר: כן.

שמואל סיסו: הנה עוד פעם שולחים ילדים מבלי שאנחנו יודעים.

יצחק בלונדר: אדוני, כל יום כל שעה כל הזמן מגיעים עולים למדינת ישראל, האם אדוני מציע שנעצור את העליה, עד אשר משרד החינוך יאשר לנו?

יצחק בלונדר: אמרתי שאנחנו ניידע.

שמואל סיסו: כמה שלחתם לרעננה?

שמואל סיסו: מעניין אותי.

יצחק בלונדר: אני לא מפנה אותם ואני לא שולח אותם.

קולט אביטל: אז מי מפנה ושולח אותם?

9315: ישבת פה עם אנשי האוצר ושמעת את התגובה שלהם בעניין.

דוד יאסו: בעניין הזה, רעננה וכפר סבא- מה "אנחנו לא רוצים"?

דוד יאסו: אנחנו רוצים, כאשר זה מגיע עם המכרז שיוצא.

קולט אביטל: אנחנו מתקרבים כבר ל-20 ילדים.

קולט אביטל: בשבועות הקרובים.

יעקב ויזל: בשבועות הקרובים כן.

קולט אביטל: אני מציעה שתהיה לכל הילדים האלה כיתה.

9315: עד סוף השנה, אנחנו נכפיל, אם כרגע יש לנו 94 ילדים בכל הגילאים, יגיעו בערך בין 94 לעוד 100 ילדים נוספים.

9315: כי מרכז הקליטה כרגע הוא בתפוסה של 154 ילדים, אני מניח שיגיעו עוד 150 עולים.

קולט אביטל: הנה יש לנו פה, הרי אנחנו לא הולכים מהיד אל הפה רק כדי לפתור את הבעיה הזאת.

קולט אביטל: בואו, אם כבר אנחנו מדברים, אז בוא נלך טיפה הלאה.

קולט אביטל: בחודשים הקרובים צפויים להגיע עוד ילדים.

קולט אביטל: אז בואו ננסה לפתור עכשיו, בכל זאת לתת את הקרדיט שצריך לתת אותו כדי לפתוח את הכיתה הזאת, תקראו לזה כיתה רב-תכליתית כי יגיעו גם גילאים אחרים.

קולט אביטל: עכשיו, לשבוע הקרוב, יש 13, בעוד שבועיים יהיו 15, יש להניח שתוך שלושה חודשים יהיו 30 ילדים, יש להניח.

קולט אביטל: ואז כדי לא לכנס עוד פעם את הוועדה, ועוד פעם, בואו נעבוד על התכנון הזה, נפתח את הכיתה הרב-תכליתית ותאפשרו לראש העיר לעשות את זה.

שמואל סיסו: שמעת גם מה שהוא אמר, יש 150 ילדים לשנת הלימודים הבאה, שזה אומר 80%.

9315: לא אמרתי 150 ילדים, אלא 150 עולים, שמתוכם בדרך כלל זה שני-שליש ילדים.

9315: יגיעו בערך עוד 90 או 100 ילדים.

שמואל סיסו: עוד 100 ילדים במערכת החינוך, עד סוף השנה.

שמואל סיסו: איפה נכניס אותם?

שמואל סיסו: אתה יודע מה זה אומר?

יעקב ויזל: זה אומר שאנחנו צריכים לקבל התראה.

קולט אביטל: הנה כבר עכשיו יש לך התראה.

יעקב ויזל: אבל ההתראה הזאת, גברתי היושבת ראש, היא התראה שהיא לא כל כך משמעותית מבחינתנו, כי אני לא יודע באילו גילים הילדים, באילו כיתות - זו בעיה.

יעקב ויזל: אני לא יכול להיערך עם 100 ילדים כשזה הולך מגן ועד כיתה י"ב.

יעקב ויזל: זה דבר שונה לחלוטין מכל דבר.

קולט אביטל: אבל בוא נתחיל לפחות בכיתה אחת של גן.

יעקב ויזל: לכיתת הגן, אני הולך עכשיו לבדוק עם מנהל המחוז האם אפשר להכיר בכיתה הזאת ככיתה רב-תכליתית.

יעקב ויזל: כי צריך להבין, כיתה רב-תכליתית, אם היא באמת תאוכלס בחודש הקרוב ותהיה כיתה מלאה, אז יכול להיות שנפתרה הבעיה, אבל אם לא מדובר בכיתה שהיא תתמלא, אלא פה יום ופה יומיים, זו בעיה.

9315: סטטיסטית, אם יש לנו כרגע במספר גם גילאי הילדים, סטטיסטית הוא לא מטעה, כלומר ילד אחד פה וילד אחד שם, לפחות החלוקה, אנחנו ניתן את חלוקת הגילאים שיש לי כאן, סטטיסטית על מרכז הקליטה, סדר גודל הדירות זה דומה מאד, לא יכול להיות משהו אחר, תבנה את הכיתה על פי המספר שאני אעביר לך, ונפתור את הבעיה.

יעקב ויזל: להערכתך עד סוף החודש אנחנו נהיה בערך ב-30 ילדים לגן.

יעקב ויזל: עד סוף השנה.

9315: זה שנת לימודים, זה לא משנה.

קולט אביטל: אז אני גם מבקשת מכם טיפת גמישות, כדי לאפשר לנו לתכנן את זה.

קולט אביטל: אם רק אפשר.

קולט אביטל: רב-גילאים.

אסמרה אקלה: זה אומר שבן 6 ילמד עם בן 3.

יעקב ויזל: הפתרון לילדים שמגיעים, של גיל חובה, הוא הרבה יותר קל לנו מאשר בנושא הזה.

יעקב ויזל: כי בגילאי חובה - ילדים מא' ומעלה - יש לנו פתרונות- או פתרון מקומי, או פתרון בהסעה לאזורים הקרובים.

יעקב ויזל: לגני ילדים - תת חובה - אלה ילדים קטנים שהמענה שלהם הוא פתיחת גן נוסף בישוב עצמו.

צגה מלקו: מגיל 3 עד 6?

צגה מלקו: ילד בן 6 צריך להיות בכיתה א', ואז לשים אותו בכיתה הרב-גילאית, - -

שמואל סיסו: הכוונה, אם המדובר בילדי גן חובה ותת חובה?

יעקב ויזל: תת חובה וחובה.

קולט אביטל: אני רוצה למען הסדר הטוב לסכם למען הפרוטוקול.

קולט אביטל: אנחנו פונים לסוכנות היהודית, ואנחנו גם נערוך על זה בדיקה - להודיע מבעוד מועד, עד כמה שניתן חודש מראש - לשלטונות בארץ, למשרד הקליטה או למשרד החינוך על בואם של קבוצות עם הרכב גילאים, ועל משרד הקליטה להודיע על כך גם מבעוד מועד לעיריות כדי שהן תוכלנה להיערך.

קולט אביטל: לא יעלה על הדעת, להטיל על ראשי הערים חובה להכניס ילדים למסגרות כשהמסגרות לא קיימות וכשהכסף לזה לא קיים.

קולט אביטל: ולכן, במסגרת התכנון צריך למצוא גם את הפתרון, ואנחנו נקדיש לזה ישיבה, אחרי שההידברות שלכם ב-30 לחודש בין משרד הקליטה למשרד החינוך לבין מערך הגיור, כדי שנוכל למצוא פתרונות לא רק לקרית ים, כי אם לכל יתר המקומות שבהם הדבר הזה מתעורר.

קולט אביטל: זאת אומרת, גם מסגרת התקציב של משרד הקליטה ומשרד החינוך צריך להיות טיפה גמיש כדי לאפשר ברגע שנוצר כזה מצב, להגיע לפתרון אד הוק.

קולט אביטל: לפעמים זה פתרון אד הוק לשנה, לפעמים זה פתרון אד הוק לשנתיים, כפי שהסתבר, לפעמים זה לטווח ארוך אבל צריך למצוא לזה גם את הפתרון התקציבי, כי אתה לא יכול לצפות מראש עיר שהוא יהיה זה שיכסה את זה מהגירעון שלו.

קולט אביטל: הוא יכול עד 30 ילדים אם זה סביר לפתוח כיתה, אבל אם זה 7 ילדים הוא לא יכול לקחת על עצמו את ההוצאות.

קולט אביטל: ולכן פה צריך להיות איזשהו תכנון מינימלי ואם זה בלתי אפשרי - זה רק שבעה ילדים - צריך לדבר עם מערך הגיור ולנסות למצוא את הפתרון.

קולט אביטל: תודה רבה.