ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 156, 2004-10-25 11:30

קולט אביטל: זוהי זכות לפתוח מושב מיוחד זה של וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, המוקדש לציון שלוש מאות וחמישים שנה של נוכחות יהודית באמריקה.

קולט אביטל: הרשו לי, בראש ובראשונה, לקדם בברכה את כולכם ולומר כי אנו מעריכים מאוד את העובדה שבחרתם בכנסת, מקדש הדמוקרטיה הישראלית, לערוך אירוע מיוחד זה.

קולט אביטל: מי שעוקב אחרי ההיסטוריה העכשווית של העם היהודי אינו יכול שלא להבין עד כמה שונה מעמדם של יהודי אמריקה ממעמדה של כל קהילה אחרת בעולם.

קולט אביטל: היות שאני עצמי נחתי רק לפני שלוש שעות מביקור קצר בפריז, אני יכולה להעיד שהויכוח הגדול הקיים בתוך היהדות הצרפתית ובין יהודים צרפתים אינטלקטואלים הוא האם, בכלל, יהודים הנמצאים תחת שליטתה של הרפובליקה יכולים להיחשב כקהילה.

קולט אביטל: מובן מאליו כי בתוך המערכת האמריקאית היהודית זו אינה שאלה אפילו, שכן החוק האמריקאי מעניק מעמד שווה מלכתחילה לכל שלוש הדתות המונותיאיסטיות.

קולט אביטל: השיטה האמריקאית מכירה בלגיטימיות ובחשיבות של קהילות.

קולט אביטל: על רקע תפאורה זו הקהילה היהודית באמריקה שגשגה והתפתחה, ונעשתה לבעלת השפעה יוצאת דופן.

קולט אביטל: כאן, במושב זה היום, אנו רוצים להביע הוקרה לחוזק, לנמרצות ולחיוניות של הקהילה היהודית באמריקה, לתרומתם של יהודים אמריקאים לחברה האמריקאית בכל תחום של החיים ובכל דרך.

קולט אביטל: אך חשוב מכך עבורנו, כיהודים וכישראלים, אנו באים להצדיע לתרומתם רבת הפנים של יהודי אמריקה לישראל, בין אם פוליטית, כספית, כלכלית או תרבותית.

קולט אביטל: בקונטקסט הזה הוועדה היהודית אמריקאית משחקת תפקיד חשוב מאז נוסדה ב- 1906.

קולט אביטל: אני מקווה שתוך שנתיים אנו נציין כאן ביחד את יום השנה ה- 100 של ארגון זה.

קולט אביטל: נוכחות

קולט אביטל: כם עמנו דווקא ביום זה חשובה שכן זהו יום גורלי, יום בו כנסת ישראל תידרש לקבל החלטה קשה.

קולט אביטל: בלב המחלוקת נמצאת תוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה, תכנית אשר השלכותיה יהיו מרחיקות לכת.

קולט אביטל: זה אך נכון וראוי שאתם תיקחו חלק בדיון ותבינו באמת מה מונח על כף המאזניים.

קולט אביטל: אני מאמינה שהבנה ומודעות צריכות להיות חלק בלתי נפרד מהדיאלוג בין ישראל והתפוצות, ישראל ויהודי אמריקה.

קולט אביטל: דיאלוג זה היה תמיד מוקד פעילויותיה של הוועדה היהודית אמריקאית, ואנו קוראים לכם היום לחזקו ולגוונו.

קולט אביטל: אני רוצה להזמין עתה את יושב ראש הכנסת, כבוד חבר הכנסת מר ריבלין, לשאת דברים.

קולט אביטל: תודה.

ראובן ריבלין: קולט אביטל, חברי השולחן הנשיאותי, גבירותיי ורבותיי.

ראובן ריבלין: ראשית, ברוכים הבאים לכנסת ישראל, לירושלים, בירתה של מדינת ישראל, בירתו של העם היהודי, ובירתו של כל מי שמאמין בכל דבר שהוא.

ראובן ריבלין: כמובן שברצוני להדגיש שבאתם אלינו ביום מיוחד מאוד, יום שיכול להיות יום מבחן לדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: אני יודע שאתם חלק מההוויה של העם הישראלי ושל המדינה הישראלית.

ראובן ריבלין: איני רוצה לדבר עמכם על תפקידכם כמנהיגיה של הקהילה היהודית באמריקה, על תפקידה של היהדות בתפוצות, כיוון שיודעים אתם טוב ממני מה עליכם לעשות.

ראובן ריבלין: אנו מעריכים עד מאוד את שאתם עושים עבור עמכם ואת שאתם עושים עבור ישראל, כמי שעומדים בחזיתו של כל קרב בו ישראל צריכה להתייצב ולהגן על צרכיה, בין אם בסביבה הבין-לאומית ובין אם באו"ם, ואף חשוב מכך בממשל האמריקאי.

ראובן ריבלין: ביום זה יכולים פלאיה של הדמוקרטיה הישראלית לבוא לידי ביטוי, ואף לשמש דוגמה לקונפליקט האישי בו אני נמצא.

ראובן ריבלין: כל אחד בישראל יודע בדיוק מה עמדתי לגבי ההתנתקות.

ראובן ריבלין: כל אחד בישראל יודע מה עמדתי בנוגע לפינויו של כל יהודי מכל התנחלות בארץ ישראל.

ראובן ריבלין: אף על פי כן, עלי להיות מי ששומר על הדיון הדמוקרטי שעומד להתקיים בארבעים ושמונה השעות הבאות במשכן זה.

ראובן ריבלין: דבר זה עשוי להוכיח עד כמה חזקה הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: יש בינינו ויכוחים רבים, שלא לומר חילוקי דעות, ואנו מפולגים בין שמאל לימין.

ראובן ריבלין: בויכוח זה איננו יודעים בדיוק מי היא הקואליציה ומי היא האופוזיציה.

ראובן ריבלין: מחד, קיימת הקואליציה התומכת בראש הממשלה, אך לא כל אחד מחבריה תומך בתוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה.

ראובן ריבלין: מאידך, קיימת האופוזיציה אשר אינה תומכת, בלשון המעטה, בראש הממשלה, אך עם זאת תומכת ברעיונותיו של ראש הממשלה כפי שהם מובאים בפני הכנסת היום.

ראובן ריבלין: אנו עומדים בפני בעיות רבות ואנו נאבקים - זהו שיאו של המאבק במונחים של דמוקרטיה.

ראובן ריבלין: אך המאבק מביא כל אחד להכיר את התמונה המלאה.

ראובן ריבלין: אנו מוערכים בשל כך שבישראל ישנו רק כלל אחד במשחק והוא כלל הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: הרוב יקבע.

ראובן ריבלין: הרוב יקבע אפילו אם יהיה רוב של אחד.

ראובן ריבלין: אנו זוכרים את הויכוח השני על הסכם אוסלו ואת אישורו על ידי הכנסת.

ראובן ריבלין: היה זה למעשה רוב של אחד אשר החליט על אישורו של הסכם אוסלו שהוגש על-ידי יצחק רבין, שאת יום הזיכרון להרצחו אנו עומדים לציין ביום רביעי.

ראובן ריבלין: כך, שעלי לערוך כאן דיון החל מהשעה חמש אחר הצהרים היום, כשלבי אומר דבר אחד, וראשי אומר דבר אחר.

ראובן ריבלין: אני יודע שעלי לנהל את הדמוקרטיה הישראלית ואני אעשה כן.

ראובן ריבלין: לא קיימת אפשרות לפיה לא ימולאו כל חוקי הדמוקרטיה בפרלמנט של ישראל, בכנסת ישראל.

ראובן ריבלין: בעזרת השם, אני מקווה שאוכל להביא את הכנסת להחלטה לאחר שכל אחד מחברי הכנסת זכה לבטא את עמדתו בפתיחות, ללא מורא וללא לחץ.

ראובן ריבלין: אנו נאלץ להחליט ואנו נחליט.

ראובן ריבלין: על אף שקרוב לוודאי שכמה מאתנו יסברו שהחלטת הכנסת שגויה היא, ויתכן ותביא לישראל, על פי השקפתם, אסון במקום שלום, יכול אני להבטיח לכם שהרוב, יהא אשר יהא, אפילו רוב של אחד, יהיה הרוב אשר יחייב את כולם בכנסת למלא אחר החלטת הכנסת, כיוון שכאן בכנסת אנו צריכים להחליט על הכל.

ראובן ריבלין: לא קיים משאל עם שיכול להחליט במקומנו.

ראובן ריבלין: כל חבר כנסת נשלח לכנסת כיוון שיש לו...

ראובן ריבלין: דעות אותן ביטא בפני ציבור בוחריו ותומכיו ועליו לפעול לקידומן בדרך שהיא הנכונה בעיניו לעשות כן.

ראובן ריבלין: אם חבר כנסת נמצא במצב בו אינו יכול להחליט באיזו דרך לפעול, על הכנסת ללכת לבחירות.

ראובן ריבלין: זה יכול לקרות בדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: אין זו סכנה לקיומה המוחלט של הדמוקרטיה.

ראובן ריבלין: אנו יכולים לעשות זאת.

ראובן ריבלין: אכן אנו עומדים לעתים מול משבר, וכבר עמדנו בפני משברים רבים בדמוקרטיה הצעירה של ישראל.

ראובן ריבלין: אך יכול אני להבטיח לכם שימים אלו בהם אתם נמצאים כאן עמנו הם מימיה הקריטיים של הדמוקרטיה הישראלית, ימים בהם היא תצטרך להחליט על הדרך בה תטפל במשבר מולו ניצבת ישראל מאז בריאתה, או שעלי לומר מאז ראשית ימיה של הציונות כאן בישראל, כשהתחלנו לשוב אל מולדתנו.

ראובן ריבלין: אני מקווה שתהיו חלק מנציגיו של העם היהודי- כולכם למעשה יכולים לשמש כנציגיו שכן אני מרגיש באמת ובתמים כי מדינת ישראל שייכת לעם היהודי כולו, בכל מקום בו נמצא, ואני יכול לראות כי אתם חבריה של הדמוקרטיה הישראלית.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים פעם נוספת.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים אל הכנסת.

ראובן ריבלין: ברוכים הבאים אלינו, אל מדינת ישראל, וכירושלמי, ברוכים הבאים לירושלים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.

קולט אביטל: בטרם נמשיך, ברצוני להציג את האנשים היושבים על מה שאתם מכנים באמריקה הבמה, אם איני טועה, החל בקצה הימני הרחוק ממני, אך לא בהכרח במובן הפוליטי.

קולט אביטל: ראשונה מימין אורית נוקד, חברת כנסת ממפלגת העבודה; חבר כנסת פרופסור נודלמן, המשתייך למפלגת האיחוד הלאומי; ערן להרמן אותו אתם מכירים; שולה בהט אותה אתם בוודאי מכירים; רוברט גוטקינד אותו אתם מכירים, ואשר עומד לשאת דברים עוד מעט; חבר כנסת רשף חן, המייצג את מפלגת שינוי; חברת כנסת מרינה סולודקין, מהליכוד; חבר כנסת יולי אדלשטיין, שר לשעבר, המייצג גם הוא את הליכוד.

קולט אביטל: אני מאמינה שיאלץ לעזוב בקרוב.

קולט אביטל: מנהלת הוועדה שלנו, דנה גורדון.

קולט אביטל: ברצוני להזמין עתה את מר גודקינד לשאת דברים.

קולט אביטל: תודה.

מר רוברט גודקינד: תודה לך השגרירה אביטל.

מר רוברט גודקינד: את תמיד שגרירה.

מר רוברט גודקינד: היית קונסולית כללית נהדרת בניו-יורק.

מר רוברט גודקינד: אנו מתגעגעים אליך על אף שמדינתך מיוצגת כהלכה כיום.

מר רוברט גודקינד: אנו מודים לך על שקבלת את פנינו ועל שאת נמצאת עמנו.

מר רוברט גודקינד: אנו מודים לחברי הכנסת הנמצאים עמנו, הן על הבמה והן אני מאמין בקהל.

מר רוברט גודקינד: אנו היהודים מתגאים על ההיסטוריה הארוכה שלנו כעם וכציביליזציה דתית.

מר רוברט גודקינד: השנה הזו מציינת את יום השנה ה- 350 של הקהילה היהודית הראשונה במה שהפך מאוחר יותר להיות ארצות הברית.

מר רוברט גודקינד: בבהירות של ראייה לאחור אנו יכולים לראות שהגעתם ב- 1654 למה שעכשיו מוכר כניו יורק ואז כניו-אמסטרדם של עשרים ושלושה יהודים, היה הדף הראשון של פרק חדש ובלתי רגיל בהיסטוריה של העם היהודי.

מר רוברט גודקינד: קבלת הפנים של הקבוצה הקטנה הראשונית הזו והמיליונים שבאו אחריה, מכונת בברור שחרור הקורא לחגיגה והודיה.

מר רוברט גודקינד: דברי יתמקדו בייסודה של הקהילה, במיוחד בשנותיה הראשונות ובקשייה הרבים כמו גם בהישגיה הרבים, ובהתבגרותה של קהילה זו, בייחוד בחמישים ושש השנים מאז נולדה מדינת ישראל.

מר רוברט גודקינד: ברצוני להדגיש גם את השינוי החשוב שבמעבר מחיים יהודיים באמריקה הקולוניאלית הבריטית להשתתפות מלאה בארצות הברית של אמריקה העצמאית זה לא מכבר.

מר רוברט גודקינד: ההיסטוריה המוקדמת של הקהילה היהודית באמריקה, כך אני סבור, מסייעת להבין את הקהילה היהודית כיום.

מר רוברט גודקינד: בהרבה מובנים, בין ראשוני המגיעים היהודים לאמריקה, קורבנות של קנאות דתית, היו גם קבוצות רבות של נוצרים אשר חיפשו חוף מבטחים על חופינו- קוויקרים בפנסילבניה, בפטיסטים בג'ורג'יה, קתולים במרילנד וצליינים פרוטסטנטים בניו אינגלנד.

מר רוברט גודקינד: במשך המאה החמש עשרה, יהודים אשר חיו בחצי האי האיבירי, ספרד ופורטוגל, גורשו גירוש טרגי, וסבלו מרדיפות דתיות מרות.

מר רוברט גודקינד: רבים טעו להאמין שהרדיפות כולן באו אל קיצן המר בשנת 1942 הגורלית, אך לא כך היה הדבר.

מר רוברט גודקינד: ההטרדות האנטי יהודיות והאינקוויזיציה תחת חסותה של הכנסייה המשיכו עוד עשרות שנים, ובסופו של דבר הגיעו למושבה הפורטוגזית של רסיפה, בברזיל.

מר רוברט גודקינד: בכל אופן, בעשרות השנים שלפני 1654, היתה רסיפה תחת שלטון הולנדי ונעשתה מרכז שוקק של תעשיית הסוכר בברזיל.

מר רוברט גודקינד: על אף שהיתה קיימת בשנים הללו אפליה אנטי יהודית מצדם של ההולנדים, משכה העיר יהודים רבים.

מר רוברט גודקינד: קרוב ל- 1654 כבשו הפורטוגזים את רסיפה מחדש, והביאו עמם את האינקוויזיציה הנוראית.

מר רוברט גודקינד: שכחנו ש- 160 שנה לאחר גירוש ספרד, יהודים חיו עדיין תחת שלטון ספרדי או פורטוגזי, בפחד ברור מהאינקוויזיציה.

מר רוברט גודקינד: כשהם חוששים מחיים במושבה הפורטוגזית של רסיפה, אולצו עשרים ושלושה יהודים לעשות את מה שלמרבה הצער, מהווה מציאות עגומה לאורך ההיסטוריה היהודית.

מר רוברט גודקינד: הם נמלטו מבתיהם לארץ זרה ולא נודעת בחיפוש אחר חופש וביטחון.

מר רוברט גודקינד: כיוון שידה הארוכה של האינקוויזיציה הפורטוגלית הגיעה אל מעבר האוקיינוס האטלנטי, עלו העשרים ושלושה על אוניה, והחלו במסע ארוך בים, כשהם מחפשים אחר חיים חדשים בארץ חדשה.

מר רוברט גודקינד: ברגע הזה בהיסטוריה הכוחות הקולוניאליים האירופאים השונים- ספרד, פורטוגל, בריטניה, צרפת והולנד התחרו האחד בשני תוך שהם מקימים מושבות בצפון ודרום אמריקה.

מר רוברט גודקינד: יהודי רסיפה, חלקם גם כבר פליטים מאירופה, הפליגו אל המושבה היחידה שהציעה תקווה אמיתית לביטחון והישרדות, המושבה ההולנדית ניו-אמסטרדם.

מר רוברט גודקינד: סביר שעשרים ושלושה היהודים היו מודעים לכך שהחברה המסחרית אשר בסיסה בהולנד, ואשר כללה חברים יהודים, ייסדה ומימנה את המושבה בניו אמסטרדם.

מר רוברט גודקינד: ...

מר רוברט גודקינד: מושבות של אומות נוצריות, צרפת, ספרד וכמובן פורטוגל, היו מחוץ לתחום.

מר רוברט גודקינד: סביר כי גם המושבות הבריטיות לא נלקחו בחשבון כיוון שב- 1654 יהודים לא היו קיימים מבחינה משפטית באנגליה או במושבותיה.

מר רוברט גודקינד: מעמדת היתרון שבהתבוננות לאחור, עשרים ושלושה היהודים האמיצים בחרו באפשרות הנבונה ביותר האפשרית- ניו אמסטרדם ההולנדית הפרוטסטנטית.

מר רוברט גודקינד: אבל קבלת הפנים הראשונית במושבה זו, בה נפגשים נהרות ההדסון והאיסט, היתה רחוקה מלהיות נוחה או ידידותית.

מר רוברט גודקינד: פטר סטויווסנט, מושל ניו אמסטרדם, לא רצה שהיהודים יתיישבו במושבה.

מר רוברט גודקינד: אלא, שהחברים היהודים בבסיס חברת ההתיישבות בהולנד אילצו את סטויווסנט העוין להכניס את העשרים ושלושה.

מר רוברט גודקינד: בהיבט מוכר נוסף של ההיסטוריה היהודית, נאלצו העשרים ושלושה להסכים כי הקהילה היהודית הזעירה לא תהווה מעמסה, כלכלית או אחרת, על החברה בכללותה.

מר רוברט גודקינד: כבר מההתחלה שהו היהודים באמריקה על סמך רשות, ולא היו אזרחים מן השורה.

מר רוברט גודקינד: נדרשו קרוב למאתיים שנות מאבק עז על מנת לשנות מצב זה.

מר רוברט גודקינד: על אף שהיהודים הראשונים בניו אמסטרדם היו חופשיים מהאינקוויזיציה, סביר שהרגישו, הן באופן מילולי והן באופן ציורי, בסופה של הדרך היהודית.

מר רוברט גודקינד: תחושה זו באה לידי ביטוי בשם החושפני שנתנו לבית הכנסת הראשון במה שהיום הוא ארצות הברית.

מר רוברט גודקינד: במקום שמות קונבנציונאליים כמו בית ישראל, בני ישראל, ילדי ישראל או בית אל, המתיישבים הראשונים בחרו ב"שארית ישראל" (ובאנגלית – Remnants of Israel).

מר רוברט גודקינד: במאה השנים האחרונות בניין הקהילה ממוקם ב- West 70th Street ו- Central Park West במנהטן.

מר רוברט גודקינד: מייסדי הקהילה לא העלו על דעתם שהם היו חלוציה של מי שנהייתה אחר כך הקהילה היהודית הגדולה, העשירה והשופעת ביותר בתפוצות לאורך 3,500 שנה.

מר רוברט גודקינד: עשרים ושלושה היהודים גם לא יכלו לדעת שעשר שנים בלבד לאחר הגעתם לניו אמסטרדם, יכבשו הבריטים את המושבה ויעניקו לה את שמה החדש, ניו יורק.

מר רוברט גודקינד: היהודים במושבה הבריטית ניצבו אל מול קשיים מרתיעים, מפנים ומחוץ.

מר רוברט גודקינד: מנהיגות רבנית היתה תמיד בעיה חמורה.

מר רוברט גודקינד: היה זה רק במאה התשע עשרה שבית ספר רבני הוקם באופן רשמי באמריקה.

מר רוברט גודקינד: בשנים הראשונות הללו לא היו ישיבות ולא היו די מורים מוסמכים לעברית, מנהיגים רוחניים, שוחטים, עורכי ברית מילה, חזנים ובעלי תפקידים אחרים הדרושים על מנת לקיים קהילה יהודית חזקה.

מר רוברט גודקינד: בזמן שיהודים הגיעו למושבה ג'ורג'יה, רק ששה חודשים לאחר שנוסדה בתחילת המאה השבע עשרה, עדיין נותרו באמריקה כמה הגבלות אנטי יהודיות, הגבלות שעמדו על כנן עד המאה התשע עשרה.

מר רוברט גודקינד: רוד איילנד, על אף המורשת הגאה של רוג'ר וויליאמס בדבר חופש דת, לא אפשרה ליהודים להצביע או להחזיק משרד בחירות עד 1843.

מר רוברט גודקינד: כמו שהשם "שארית ישראל" משקף בעוצמה את ראיית המתיישבים הראשונים את העתיד, כך גם בנייתו של בית הכנסת המפורסם בניו פורט ברוד איילנד משקפת את הלך הרוח של היהודים באמריקה הקולוניאלית.

מר רוברט גודקינד: אותו היום ב- 1763, בו הושלמה בנייתו של בית התפילה היהודי, אשר נודע כיום כבית הכנסת "טורו", הוא ציון דרך היסטורי לאומי.

מר רוברט גודקינד: לעיתים קרובות נשכח שראשי הקהל שם התעקשו שבית הכנסת שלהם יכלול דלת סתרים אשר תוכל לאפשר בריחה מהירה במקרה של אלימות פיזית אנטי יהודית.

מר רוברט גודקינד: כצעד סמלי של בטחון במקומם בחברה האמריקאית המתהווה, כיסו יהודי ניו פורט לצמיתות את דלת הסתרים.

מר רוברט גודקינד: ימי הבריחה של יהודי אמריקה נגמרו.

מר רוברט גודקינד: בעת מלחמת העצמאות ב- 1770 ו- 1780 הוערך מספרם של יהודי אמריקה ב- 3,000 איש מתוך אוכלוסייה כוללת של בערך שלושה מיליון אנשים, או כעשירית האחוז.

מר רוברט גודקינד: קרוב ל- 130 שנים אחרי שפליטי רספיה הגיעו לניו אמסטרדם, יהודי אמריקה נתלו עדיין באירופה לתמיכה רוחנית ומתן תוקף דתי.

מר רוברט גודקינד: חשוב לזכור שמראשיתם החיים היהודיים באמריקה התבססו על התנדבות, ושלא כמו קהילות אירופאיות רבות, ה"קהילה", שהיא ציבור מאוחד שמוענק לו לעתים קרובות אישור ממשלתי, מעולם לא התקיימה במושבות או בארצות הברית.

מר רוברט גודקינד: לא שולם מס דתי קולקטיבי לממשלה, ולא הוקמו גטאות מסודרים בערי אמריקה.

מר רוברט גודקינד: גם אין מידה אחת המתאימה לכל יהדות אמריקה.

מר רוברט גודקינד: כשהיא רחוקה גיאוגרפית מקהילות יהודיות וותיקות יותר באירופה ובחלקים אחרים בעולם, שארית ישראל הזעירה צמחה באופן עצמאי, אם כי איטי.

מר רוברט גודקינד: היקפה הלך וגדל בעקבות ההגירה היהודית אחרי 1848 והמהפכות הפוליטיות הכושלות באירופה, ובמיוחד אחרי 1882, כשמיליוני יהודים ממזרח אירופה הגיעו לאמריקה לאחר שברחו מאנטישמיות בחסות הממשלה, לרבות פוגרומים קטלניים.

מר רוברט גודקינד: בהתאם לתיקון הראשון לחוקה האמריקאית המבטיח את הפרדתה של הכנסייה מהמדינה, ולאור ההיסטוריה, דת באמריקה היתה משוחררת מפיקוח הרשויות.

מר רוברט גודקינד: על כן, גם החיים היהודיים היו משוחררים מפיקוח.

מר רוברט גודקינד: ביטויי דת רבים, עקרונות ותיאוריות של איגודי עובדים, סוציאליזם, ציונות, יידיש, חילוניות ופוליטיקה פנימית, הן ליברלית והן קונסרבטיבית, כולם היו חלק מהתערובת היהודית אמריקאית.

מר רוברט גודקינד: ההערכה היא כי קרוב ל- 70 אחוז משורשיהם של חברי הקהילה היהודית באמריקה של היום מצויים בגל ההגירה הגדול של אחרי 1882.

מר רוברט גודקינד: בשנים האחרונות היתה הקהילה היהודית באמריקה עדה לעולים חדשים ממקומות כמו ברית המועצות לשעבר ואיראן.

מר רוברט גודקינד: לבסוף, ההיסטוריה של הקהילה הצעירה שלנו מציעה כמה שיעורים שניתן ללמוד מהם, כשאנו חוגגים 350 שנה של חיים יהודיים בחלק זה של העולם.

מר רוברט גודקינד: מההתחלה, ב- 1654, אולצו יהודים באמריקה לפתח את מוסדותיהם המשותפים בעצמם, על מנת להבטיח הישרדות.

מר רוברט גודקינד: אף אדם ואף ממשלה לא עשו זאת עבורם.

מר רוברט גודקינד: עלינו להצדיע לגברים ולנשים האמיצים האלו, אשר בעשורים המוקדמים הללו בחרו לשמור על חיים יהודיים באמריקה כמיעוט זעיר.

מר רוברט גודקינד: הם הכירו בכך שהיהדות החדשה באמריקה זקוקה לבתי ספר משלה, לאיגודים של מתפללים, עיתונים, פרסומים, ספרי תפילה וצרכים אחרים של חיים יהודיים.

מר רוברט גודקינד: אז, כמו עכשיו, נראו לעתים קרובות החיים היהודיים סדוקים, מפולגים, מבולבלים.

מר רוברט גודקינד: אך למעשה, תוצאתו של אי הסדר לכאורה, היתה קהילה יהודית נמרצת, בריאה ויצירתית.

מר רוברט גודקינד: מורשתה של הקהילה היהודית המוקדמת באמריקה היא שיהודי אמריקה צריכים לעשות זאת בעצמם.

מר רוברט גודקינד: באופן טראגי, עובדה זו נעשתה ברורה אף יותר בעקבות השואה, כשמעיין היצירה היהודי, הבלתי רגיל, באירופה נהרס.

מר רוברט גודקינד: כמו כן ברור כי לאחר חמישים ושש שנות עצמאות ישראלית, יהודי אמריקה אינם יכולים לראות במדינה היהודית האהובה והערוכה לקרב ממלאת מקום לזהות ולהמשכיות היהודית.

מר רוברט גודקינד: עם זאת, לידתה של מדינת ישראל ב- 1948 שינתה את המפה עבור יהודי אמריקה.

מר רוברט גודקינד: חזרתם של היהודים לריבונות וקבלת מעמד של מדינה שינו באופן מהותי את המשמעות של זהות יהודית אמריקאית ושל שייכות לעם היהודי.

מר רוברט גודקינד: ללא ספק, מאז 1948 הקונצנזוס הפרו-ישראלי בתוך יהדות אמריקה נשמר, ומנהיגים יהודים באמריקה האמינו כי העדיפות העליונה היא חיזוק מערכת היחסים המיוחדת בין אמריקה וישראל.

מר רוברט גודקינד: אלמלא התפקיד המיוחד של הקהילה היהודית באמריקה, המונהגת, לצד ארגונים לא ממשלתיים נוספים, על ידי הוועדה היהודית האמריקאית, קרוב לוודאי כי המדיניות האמריקאית בנוגע למזרח התיכון היתה דומה יותר לזו של הדמוקרטיות האירופאיות, ולא לידידות האמיצה הקיימת בין אמריקה וישראל, ואשר היתה דו-מפלגתית במשך למעלה מחמישים שנה.

מר רוברט גודקינד: המנהיגות היהודית באמריקה מכירה כיום באחריותה העצומה להבטיח את תמיכתה של ארצות הברית בביטחונה ורווחתה של ישראל.

מר רוברט גודקינד: היא יודעת שלשם הישרדותה של מדינה זו כפי שאנו מכירים אותה, הווטו של ארצות הברית במועצת הביטחון של האו"ם הוא הכרחי.

מר רוברט גודקינד: ברחשי כבוד אטען כי יהדות אמריקה היא מקרה של יהדות תפוצות שאכן עבד.

מר רוברט גודקינד: היא בנתה תרבות יהודית תוססת.

מר רוברט גודקינד: היא ביססה את בטחונה בחברה האמריקאית ובעשורים האחרונים צמחה להיות בעלת אחריותה גלובלית.

מר רוברט גודקינד: אף אחד לא יכול היה לצפות את כל זה ב- 1939, שלא לדבר על 1776.

מר רוברט גודקינד: אבל האפשרות שאמריקה סיפקה ליהודים עומדת כמקרה לא רגיל, אפילו ממש יוצא דופן, של יהדות התפוצות.

מר רוברט גודקינד: אף חברה בהיסטוריה של יהדות התפוצות לא קבלה בברכה את מעורבותם של היהודים כמו אמריקה.

מר רוברט גודקינד: עובדה זו ראויה לכשעצמה לחגיגה שכן יהדות אמריקה וישראל פועלות יחדיו לחיזוק הקולקטיב של העם היהודי.

מר רוברט גודקינד: כשאנשים חושבים על ההיסטוריה של היהודים הם חושבים על רדיפה, גירוש, טרגדיה, רצח המוני ועתה גם טרור.

מר רוברט גודקינד: ההיסטוריה היהודית באמריקה, במיוחד זו של מאתיים השנים האחרונות, מאפשרת לנו לחקור כיצד שגשגו יהודים בחברה חופשית ופלורליסטית בה הכנסייה והמדינה נפרדות זו מזו, והדת היא עניין של בחירה חופשית מוחלטת.

מר רוברט גודקינד: אם ישנו נושא מרכזי בהיסטוריה היהודית באמריקה, זה הוא הסיפור של כיצד יהדות וחיים יהודיים שונו על ידי חופש.

מר רוברט גודקינד: בהיאמר הדברים הללו, אנו גם צריכים להתבונן באופן ביקורתי על האג'נדה הלא גמורה של יהדות אמריקה.

מר רוברט גודקינד: יש לנו בעיות רציניות רבות של התבוללות ונישואים מעורבים ואין בנמצא פתרונות ברורים.

מר רוברט גודקינד: אנו צריכים להפוך את ההשכלה היהודית לסימן ההיכר של האתוס היהודי האמריקאי.

מר רוברט גודקינד: אנו צריכים לחזק את הקשר היהודי אמריקאי למדינת ישראל ולעם היהודי.

מר רוברט גודקינד: חשוב מכך, עלינו להיאבק בחוסר העניין שרווח לגבי נושאים הקשורים ליהודים, ואשר יוביל לחוסר עניין בנושאים הנוגעים לישראל.

מר רוברט גודקינד: שנית, עלינו להיות ריאליים ולהכיר בכך שהשנים האחרונות במיוחד לא היו שנים טובות בהיסטוריה היהודית.

מר רוברט גודקינד: איומים על הישרדותה של היהדות קיימים בכל העולם.

מר רוברט גודקינד: יהודים אמריקאיים, בהיותם אזרחים אקטיביים במעצמת העל העולמית, חייבים לקחת אחריות, לצד ישראל, על רווחתו של העם היהודי בעולם כולו.

מר רוברט גודקינד: הוועדה היהודית אמריקאית מחוייבת להשתתף באופן אקטיבי בשימורן של 350 שנים של היסטוריה יהודית באמריקה.

מר רוברט גודקינד: בעשותנו כן הכרנו בצורך שלנו לאשר מחדש את הכבוד לצדק, חירות, שוויון ופלורליזם, בזכותם אמריקה היא חוף מבטחים עבורנו ועבור האמריקאים כולם, את התחייבותנו לתמוך בתפקידה של אמריקה כלוחמת למען חופש ודמוקרטיה בחרבי העולם כולו, את חובתנו להכיר בהישגיה של יהדות אמריקה בשלוש וחצי המאות שחלפו ולהקדיש את עצמנו למשימות המונחות לפנינו במאה הבאה, ובכך שעלינו להודות על שהתאפשר לנו להגיע ליום השנה הזה.

מר רוברט גודקינד: ארגון חגיגות ה- 350 הוא איחוד של ארגונים אמריקאיים יהודיים, לרבות הוועדה היהודית אמריקאית.

מר רוברט גודקינד: הוא מנוהל על ידי נשיא הוועדה לשעבר, רוב ריבקין.

מר רוברט גודקינד: הארגון עומד בראש האירועים המציינים את חשיבותם של 350 שנות חיים יהודיים בצפון אמריקה.

מר רוברט גודקינד: הארגון טבע מדליון, שהצגתי ליושב ראש ריבלין כנציג הכנסת ממש לפני פתיחת מושב זה.

מר רוברט גודקינד: על מדליון זה טבועה בצדו האחד ההצהרה "הכריזו על חופש במדינה כולה" באנגלית ובעברית, השורה באה מספר "ויקרא" ומתייחסת לחג היובל.

מר רוברט גודקינד: השורה מופיעה גם על פעמון החירות בפילדלפייה.

מר רוברט גודקינד: בצדו השני של המטבע מוטבעת מובאה ממכתבו של הנשיא וושינגטון מ- 1970, לפני מגילת הזכויות, לבית הכנסת "טורו" בניו פורט, רוד איילנד, עליו דיברתי לפני כמה דקות, בו הוא מצהיר שלמרבה המזל ממשלת ארצות הברית אינה נותנת אישור לקנאות עיוורת ויד לרדיפות.

מר רוברט גודקינד: אני מציג את המדליון לכנסת ישראל בשם ארגון חגיגות ה- 350, כסמל לשיתוף בין שתי הקהילות היהודיות המשמעותיות ביותר בעולם וכהבטחה שאנו, יהודי אמריקה, נמשיך להכיר באחריותנו כלפי ביטחונן ורווחתן של ישראל ושל יהדות העולם, ונמשיך לפעול על פיה.

מר רוברט גודקינד: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: בטרם אעביר את המיקרופון לאחד מעמיתי, הייתי רוצה בראש ובראשונה לציין כי נמצא עמנו חבר כנסת מתן וילנאי, שהצטרף אלינו זה עתה, חברת כנסת גילה גמליאל אשר בדיוק הגיעה ותצטרף אלינו.

קולט אביטל: הרשו גם לברך שני אנשים הנמצאים באולם ואשר אני חבה להם כבוד מיוחד.

קולט אביטל: אחד מהם הוא ראלף גולדמן, מנהיג מוכר וחשוב מאוד בקהילה היהודית באמריקה, וחברי ממשרד החוץ אפי בן מתיתיהו, אשר היה עמי בעת ששהיתי בניו יורק ואשר היה בזמנו הקונסול הכללי בסידני, אוסטרליה.

קולט אביטל: ברצוני להזמין עתה את חבר כנסת יולי אדלשטיין לומר כמה מילים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה לך הגברת יושבת הראש, עמיתים יקרים, אורחים נכבדים וחברים.

יולי יואל אדלשטיין: ראשית, אני מתנצל מראש על התנהגותי המאוד לא מנומסת.

יולי יואל אדלשטיין: אך יעיד יושב ראש הכנסת כי עלי לצאת בהקדם לפגישה אליה אני מאחר.

יולי יואל אדלשטיין: אתחיל בהערה אשר דווקא אינה מתאימה ביום זה.

יולי יואל אדלשטיין: עלי להודות שכשאני מדבר עם עמיתים מקבילים, פרלמנטרים ממדינות אחרות, קבוצות או משלחות המגיעות אל הכנסת, אני מתחיל תמיד באמירה כי "אתם מבקרים בכנסת ביום מיוחד מאוד".

יולי יואל אדלשטיין: זה הוא ביטוי שתמיד בטוח להתחיל אתו.

יולי יואל אדלשטיין: היום הזה מעט שונה.

יולי יואל אדלשטיין: מה נשתנה?

יולי יואל אדלשטיין: יום זה הוא באמת יום מיוחד, ואני סבור שההחלטה אותה אנו עומדים לקבל תהדהד במשך שנים רבות מאוד בתוך ישראל ומחוצה לה.

יולי יואל אדלשטיין: שאלוהים יעזור לנו לקבל את ההחלטה הנכונה.

יולי יואל אדלשטיין: הנקודה השניה היא שאנו כיהודים בישראל – אתם יודעים קיימים ניסיונות של מספר מלומדים, בעיקר סוציולוגים, להוכיח שישראלים שונים מיהודים.

יולי יואל אדלשטיין: לי דווקא יש הוכחה שאיננו שונים.

יולי יואל אדלשטיין: צרותינו שלנו אינן מספיקות.

יולי יואל אדלשטיין: אספר סיפור שקרה באמת – אתמול נכנסתי אל חנות המכולת הקרובה והבחנתי במודעה גדולה על הדלת- "רפובליקנים בחוץ לארץ, בבקשה שימו לב כי ההצבעה מתקיימת במקום זה וזה" וכו'.

יולי יואל אדלשטיין: כך, אני מניח, שאנו פעילים מאוד בבחירות האמריקאיות.

יולי יואל אדלשטיין: הם אומרים שישנם עשרות אלפי מצביעים כאן בישראל.

יולי יואל אדלשטיין: גם הדמוקרטים וגם הרפובליקנים מחפשים אחריהם.

יולי יואל אדלשטיין: אני סבור אם כך שהצרות שלנו אינן מספיקות, שכן עלינו להיות מעורבים מאוד אקטיבית גם בבחירות בארצות הברית.

יולי יואל אדלשטיין: מצד שני, אלו גם חדשות טובות.

יולי יואל אדלשטיין: המשמעות היא שרבים מהימאים שלכם, או ימאים לשעבר, קראו להם איך שתרצו, עשו "עליה" ואינם מתמודדים רק עם הקשיים של חיים בישראל אלא גם עסוקים עדיין בקידום דעותיהם האישיות לגבי בוש או קרי או המועמד אשר יהיה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מניח שהדבר טוב גם בשבילי ומבטיח חדשות, מלבד ווידויי כי אכן באמת צחקתי כשראיתי את המודעה הענקית הזו באמצע הדיו שמתרחש כאן בימים אלו.

יולי יואל אדלשטיין: יותר ברצינות, ואסיים בזה, אני מודע היטב לכך שהוועדה היהודית אמריקאית, יוזמת מושב זה, מנהלת פרוייקטים רבים על מנת לשמר את הדיאלוג בין ישראל ליהדות התפוצות, תוך הקפדה על כך שיהיה זה דיאלוג ולא מונולוג.

יולי יואל אדלשטיין: אם יורשה לי, אומר שבעתיד הקרוב אנו, כאן, תהא ההחלטה מחר אשר תהא, נעמוד אל מול קשיים רבים וויכוח ציבורי סוער.

יולי יואל אדלשטיין: יהיה זה חשוב מאוד בתוך כל הויכוח הזה שלא לאבד את הקשר ואת הדיאלוג השוטף עם יהדות התפוצות בכלל, ועם יהדות אמריקה בראש ובראשונה.

יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שכל הנוכחים כאן ייקחו את רשמיו של הביקור זה עמם בחזרה לביתם, ויעזרו לשמר את הדיאלוג הזה.

יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שזהו אינטרס הדדי של שני הצדדים.

יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה לחבר כנסת אדלשטיין.

קולט אביטל: לעונג הוא לי להזמין אתה את חבר כנסת רשף חן ממפלגת שינוי לשאת דברים.

רשף חן: גבירתי יושבת הראש, גבירותי ורבותי.

רשף חן: כפי שנאמר לכם כבר, זהו יום מיוחד מאוד כאן בכנסת.

רשף חן: זהו באמת אחד מהרגעים ההיסטוריים בישראל.

רשף חן: בהזדמנות זו, ברשותכם, ברצוני לומר משהו אישי.

רשף חן: אני בן 36.

רשף חן: נולדתי במאי 1968.

רשף חן: אם תעשו את החשבון תראו שאני קשור באופן ישיר למלחמת ששת הימים.

רשף חן: במובן זה אני עומד לפניכם במשכן זה כנציג של דור שנולד אחרי מלחמת 1967.

רשף חן: בגאווה גדולה אני עומד להצביע מחר בעד התחלת נסיגתה של ישראל מהשטחים הכבושים.

רשף חן: כיוון שבעשותי כן אני אעשה עבור ילדי את מה שהדור הקודם לא עשה עבורי.

רשף חן: אנו נתחיל לפתור את הבעיה שנוצרה ב- 1967.

רשף חן: הבעיה שנותרה פתוחה בשל חוסר ההחלטיות של הנהגת המדינה מאז יום הולדתי ועד היום.

רשף חן: גם אם לא אעשה שום דבר אחר בבית זה מלבד להצביע בעד תחילת הנסיגה מהשטחים הכבושים אהיה שבע רצון.

רשף חן: אני רוצה לומר גם דבר מה לכם.

רשף חן: הסוגייה של הגדה המערבית ורצועת עזה, הסוגייה של השטחים הכבושים אינה סוגייה ישראלית.

רשף חן: זוהי סוגייה ציונית, סוגייה יהודית.

רשף חן: ככזו זוהי סוגייה שצריכה להדאיג אתכם כשם שהיא מדאיגה אותנו.

רשף חן: זהו אחד מהעניינים הבודדים לגביהם אני מאמין כי ליהודים מרחבי העולם, לכל יהודי ציוני, ישנה הזכות והחובה לעמוד ולהביע את דעתו.

רשף חן: אם משמעות הדבר היא שבסוגייה זו תאלץ יהדות אמריקה להיכנס לויכוח פנימי, שכך יהיה.

רשף חן: אין זה נורא להיות בויכוח בעניינים מסוימים.

רשף חן: אך אני מאמין שזוהי סוגייה חשובה דיה להיות סוגייה יהודית.

רשף חן: כיוון שעלינו לבחור בין מדינה יהודית דמוקרטית לבין מדינה דו לאומית.

רשף חן: זוהי בעצם הסוגייה שעל השולחן.

רשף חן: כיוון שאם אנו נשארים שם, ורוצים שמדינה זו תהיה דמוקרטית, אז אנו חייבים לבחור בין דמוקרטיה ויהדות, מולדת יהודית.

רשף חן: ואנו לא רוצים להיאלץ לבחור.

רשף חן: כך שאני מבקש מכם לומר את אשר על דעתכם ולא לנקוט באמצעים, שמובנים מאוד, של ישראל צודקת או טועה, של ממשלת ישראל צודקת או טועה.

רשף חן: המצב הוא כזה שהממשלה הישראלית צודקת כרגע – אני חלק ממנה ואני סבור שהיא עושה את שאני חושב שנכון.

רשף חן: אך בהתעלם מזה, אני חושב שיש לכם את הזכות והחובה להיות בעליה של דעה משלכם ולבטא אותה.

רשף חן: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה רשף, גם על המסר, אך גם על הנאום קוצר הנאום.

קולט אביטל: זה מאפשר לנו לשמוע דוברים נוספים, וזהו התענוג שלי להזמין כעת לחברת הכנסת מרינה סולודקין.

קולט אביטל: אני רוצה לציין כאן כי בוועדה זו אנו חברי כנסת מימין ומשמאל.

קולט אביטל: אגב, אני איני מאמינה במה שאמר יושב ראש הכנסת.

קולט אביטל: אני מאמינה שאנו בצד הימני, אבל זה בסדר.

קולט אביטל: אך בכל מאורע הנוגע לענייני עליה וקליטה, אני לא חושבת שיש הבדל משמעותי בין הצדדים בפוליטיקה.

קולט אביטל: אנו מאוחדים בניסיון להשיג בדיוק את אותם הדברים.

מרינה סולודקין: תודה קולט.

מרינה סולודקין: גבירותיי ורבותיי.

מרינה סולודקין: אחר הצהרים טובים ושלום.

מרינה סולודקין: אני מרינה סולודקין, נציגה של היהדות הסובייטית לשעבר בכנסת ישראל.

מרינה סולודקין: אני נמצאת בישראל ארבע עשרה שנים.

מרינה סולודקין: מתוכן, תשע שנים אני בכנסת ישראל.

מרינה סולודקין: כך שאני חושבת שאתם יכולים להעריך את הדמוקרטיה הישראלית, אשר נותנת לעולים חדשים את הזכות להיבחר כמעט מיד.

מרינה סולודקין: נכנסתי לכנסת עם בחירת מפלגתו של שרנסקי, ישראל בעליה, ב- 1996, ואנו לוקחים חלק בהחלטה החשובה מאוד, כפי ששמעתם, שעומדת לדיון מחר.

מרינה סולודקין: אני לא אדבר על ההצבעה מחר.

מרינה סולודקין: אני מצדדת בעמדתו של ראש הממשלה ואני גאה על כך.

מרינה סולודקין: אני ברת מזל להשתתף בחגיגת 350 שנים של יהדות באמריקה.

מרינה סולודקין: אנו כה אסירי תודה לכם.

מרינה סולודקין: אני רוצה להודות לכם לפחות מעט תודות אישיות ותודות בשם הקהילה, כיהודיה סובייטית לשעבר, על השתתפותכם בקמפיין "שלח את עמי", על מאמצכם להעניק חופש לשרנסקי, על עזרתכם הנדיבה לסוכנות היהודית.

מרינה סולודקין: רק לפני שבוע היו כאן נציגיו של מועדון העסקים של ברוקלין יהודים מברוקלין, סובייטים לשעבר, שפועלים למימושה של תוכנית עסקית אשר תסייע לאנשי עסקים שעלו לישראל מברית המועצות לשעבר.

מרינה סולודקין: אנו עוברים תקופות קשות, וכמו תמיד, אתם נכונים לסייע.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם, שאנו כאן, אני וקולט אביטל, יושבת ראש וועדת העלייה והקליטה, חושבות יחדיו, בעזרתם של נתן שרנסקי ונשיא המדינה, על פתרונות.

מרינה סולודקין: אנו רוצים לראות את בית המחוקקים השני של כנסת ישראל, בית המחוקקים של העם היהודי.

מרינה סולודקין: אתם לוקחים חלק בהחלטות חשובות מאוד בפרלמנט היהודי הזה.

מרינה סולודקין: אני נכנסתי לכנסת והייתי "ירוקה" מאוד כמחוקקת, אך הצבעתי נגד ההחלטה לאפשר המרת דת קונסרבטיבית בלבד, כיוון שהיתה מנוגדת לעמדת הקואליציה בה הייתי חברה.

מרינה סולודקין: אני סבורה כי בשאלות כאלו צריך להגיע לפתרון יחדיו.

מרינה סולודקין: בסוף דברי אני רוצה לומר כי לא קיימת ישראל ללא תפוצות חזקות ובראש ובראשונה ללא תפוצה יהודית באמריקה, ולא קיימים יהודים גאים בעלי כבוד עצמי ללא ישראל חזקה.

מרינה סולודקין: תודה.

קולט אביטל: תודה מרינה.

קולט אביטל: חברת הכנסת אורית נוקד.

אורית נוקד: תודה שבאתם הנה, תודה על הסולידריות שאתם מפגינים כלפי ישראל, ותודה שבאתם לחגוג עמנו 300 שנים של חיים יהודים באמריקה.

אורית נוקד: שמעתי שאתם נוסעים מחר לעיירה שדרות.

אורית נוקד: אני רוצה שתדעו שאנו מעריכים את המחווה המסמלת את ההזדהות שלכם עם ישראל ואת עזרתם של יהודי אמריקה לישראל בזמנים שהיא זקוקה להם.

אורית נוקד: אני רק רוצה לומר לכם שליד שדרות ישנם כמה קיבוצים שאני אודה לכם אם תבקרו בהם גם.

אורית נוקד: הממשלה הביעה תמיכה אתמול בשדרות ובקיבוצים הללו, ואני חושבת שהדבר חשוב במיוחד אם אנו רוצים שאנשים ימשיכו לגור שם.

אורית נוקד: היתה לי הזכות להיות אורחת של ה- ADC במפגשה השנתי לפני שנתיים.

אורית נוקד: כמובן שאני רוצה להודות לערן להרמן ולשולה בהט.

אורית נוקד: אני אזכור תמיד את שלמדתי מיהודי אמריקה על כוחם, ערכיהם, מחויבותם ואהבתם לישראל.

אורית נוקד: כפי שאמרו חברי, אני חושבת שיום זה הוא יום מיוחד והיסטורי, וגם קשה לכמה מאיתנו.

אורית נוקד: עזרו לנו לקבל החלטות קשות בנוגע לעתידה של ישראל.

אורית נוקד: אנו יודעים שאנו יכולים לסמוך עליכם.

אורית נוקד: תודה.

קולט אביטל: הרשו לי להזמין את חבר כנסת מתן וילנאי, לשעבר שר התרבות, המדע והספורט.

מתן וילנאי: בוקר טוב.

מתן וילנאי: אני חבר מפלגת העבודה ואלוף לשעבר בצה"ל.

מתן וילנאי: שירתי בצה"ל במשך שלושים ושש שנים, החל כטוראי צעיר בצנחנים, וכלה בתפקיד סגן הרמטכ"ל.

מתן וילנאי: לחמתי בכל המלחמות שאתם יכולים להעלות על דעתכם.

מתן וילנאי: פיקדתי על מבצעים בכל המזרח התיכון שאפילו לא שמעתם עליהם.

מתן וילנאי: נפצעתי קשה בשדה הקרב, ואני מספר את כל זאת על מנת להעיר כמה הערות על מה שאנו רגילים לקרוא לו בישראל "המצב".

מתן וילנאי: יום זה, כפי שאמרו חברי קודם לכן, הוא יום מיוחד באמת שכן אנו עומדים להצביע על ההתנתקות.

מתן וילנאי: אנו עומדים להצביע על עתידה של ישראל.

מתן וילנאי: אם אנו מאמינים, ואני סבור שכולנו שותפים לערך זה, שאנו מדינה יהודית דמוקרטית, מובן מאליו שיש לתמוך בהתנתקות.

מתן וילנאי: אם אנו מאמינים שאלוהים יפתור את הבעיה, שמישהו אחר יפתור את הבעיה, שהערבים ייעלמו יום אחד, יתפוגגו, יש להצביע נגד.

מתן וילנאי: אך אם אתם מנהיגים, ואתם מבינים את המצב, ואתם יודעים שאנחנו כאן והפלשתינים כאן עד אחרית הימים, ואנו חייבים למצוא פתרון.

מתן וילנאי: הפתרון היחיד בעזרתו אפשר יהיה להמשיך ולהתקיים כמדינה יהודית דמוקרטית הוא קיומה של מדינה פלשתינית לצדה של ישראל.

מתן וילנאי: אין פתרון אחר, האמינו לי.

מתן וילנאי: העולם כולו מבין זאת.

מתן וילנאי: מרבית הישראלים מבינים זאת, לא כולם.

מתן וילנאי: זה עניין של זמן.

מתן וילנאי: כל ראשי הממשלה שבאו מהימין נהגו כך.

מתן וילנאי: כשראש הממשלה בגין החזיר את סיני תמורת הסכם שלום עם סאדאת, כשראש הממשלה שמיר נסע למדריד בניגוד לעקרונותיו וערכיו הבסיסיים, כשראש הממשלה שרון הציע עכשיו את תוכנית ההתנתקות, כל אחד מארבעתם, ואלו ראשי הממשלה היחידים שהיו מהימין, תרם במשהו על מנת שתקום מדינה פלשתינית.

מתן וילנאי: אף אחד מהם לעולם לא יצהיר שכך הם נהג בפועל.

מתן וילנאי: כאיש צבא אני רוצה לספר לכם בברור שישנן רק שלוש דרכים, שלוש רמות, שלושה ענפים, שלושה נושאים שיש להתמודד עמם בו זמנית על מנת למצוא פתרון.

מתן וילנאי: ראשית, יש להילחם בטרור, ואין דרך אחרת.

מתן וילנאי: הטרור המוסלמי אותו חוויתם באחד עשר בספטמבר בניו יורק ובפנטגון בוושינגטון הוא חלק ממנו.

מתן וילנאי: יש להילחם בו.

מתן וילנאי: אי אפשר יכולים לדבר עמם כיוון שהם מאמינים שהם בצד הצודק, הם מוסלמים קיצוניים ויש להילחם בהם.

מתן וילנאי: באותו הזמן יש להיפרד מהפלשתינים.

מתן וילנאי: זה הוא הפתרון של שתי מדינות.

מתן וילנאי: אנו בצד אחד והם בצד אחר.

מתן וילנאי: אני מבין שאחר הצהרים הזה אתם הולכים לראות את הגדר.

מתן וילנאי: אני בניתי את הגדר הראשונה שנבנתה סביב עזה.

מתן וילנאי: אולי תראו אותה כשתהיו בשדרות.

מתן וילנאי: היה אמנם ויכוח גדול אז לגבי הגדר, אך מנקודת מבט ביטחונית ברור היה הצורך בגדר.

מתן וילנאי: יש צורך להעמיד מכשול לטרור כדי להילחם בו.

מתן וילנאי: זה הוא חלק מהפתרון של שתי מדינות.

מתן וילנאי: כך שיש להילחם בטרור, יש להיפרד מהפלשתינים ויש לדבר עמם.

מתן וילנאי: יש למצוא פלשתינים שניתן לדבר עמם, וישנם פלשתינים מתונים, אך חייבים לדבר עמם על מנת למצוא פתרון.

מתן וילנאי: זו הדרך היחידה.

מתן וילנאי: זה יכול לקחת שתיים עשרה שנה, זה יכול לקחת מאה שנה, זה יכול לקחת מאתיים שנה.

מתן וילנאי: זה הפתרון היחיד.

מתן וילנאי: אין שום פתרון מצדה הימין של המפה, מלבד להילחם.

מתן וילנאי: כיוון שלחמתי במשך שלושים ושש שנים אני מבין מה זה אומר להילחם.

מתן וילנאי: זה לא פתרון גם כשאין לך ברירה אלא להילחם.

מתן וילנאי: כך, שכיהודים אשר באים מחוץ לארץ אתם מאוד חשובים לנו.

מתן וילנאי: אתם מאוד חשובים לישראל ותמיכתכם חשובה מאוד לישראל.

מתן וילנאי: בואה של קבוצה מחוץ לארץ בימים כאלו אינה אופיינית.

מתן וילנאי: אתם לא יכולים לראות את זה מכל הכיוונים.

מתן וילנאי: לכן, אנו מעריכים מאוד את בואכם לכאן.

מתן וילנאי: כאמריקאים עליכם להבין ששלוש הנקודות הללו שהזכרתי מהווים את הפתרון היחיד לבעיית המאבק בייננו לבין הפלשתינים.

מתן וילנאי: תודה רבה.

קולט אביטל: אחרונה חביבה בפאנל שלנו, בטרם אפנה אליכם כקהל, אני רוצה להזמין את חברת כנסת גילה גמליאל ממפלגת הליכוד.

גילה גמליאל: שלום לכולם.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שאנו מעריכים באמת את בואכם לישראל, במיוחד בימים אלו, ואנו באמת רוצים להודות לכם על כל שאתם עושים עבור ישראל.

גילה גמליאל: אנו זקוקים לכם במיוחד בימים אלו.

גילה גמליאל: אני יודעת, לצערי, שראש הממשלה, ואולי גם כמה מחברי כאן, מסכימים איתי שהוא קיבל החלטה להביא את תוכנית ההתנתקות להצבעה חפוזה בכנסת.

גילה גמליאל: שהרי הממשלה, כשהצביעה על התוכנית, קבעה שרק במרץ ישקלוה שוב, לאחר שיראו מה נעשה ברשות הפלשתינית ומה יהיה המצב אז, ורק אז יצביעו על מה תכלול התוכנית.

גילה גמליאל: למרבה הצער, כולנו יודעים שבשל הבחירות בארצות הברית נדרשים כל חברי הכנסת להצביע מחר על תוכנית ההתנתקות, השגויה לדעתי.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם, אני יודעת שהארגון שלכם, עמו אנו חוגגים היום, עובד קשה והופך את חייהם של יהודי ארצות הברית לנהדרים.

גילה גמליאל: אך אני יודעת שבעניין זה, של תוכנית ההתנתקות, אינכם מביעים את דעתכם.

גילה גמליאל: אני יודעת שכל הלחץ המופעל על ראש הממשלה שלנו ועל הממשלה שלנו מצד נשיא ארצות הברית, במיוחד בימים אלו, מביא לכך שאנו צריכים לקיים הצבעה בגלל בוש ומכתבו.

גילה גמליאל: אני סבורה שלחץ זה על ראש הממשלה הוא שעומד בבסיס ההצבעה היום.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכולכם, כי לצערי, תוכנית ההתנתקות היא התוכנית הגרועה ביותר שיכלה להיות מונחת לפנינו.

גילה גמליאל: לדעתי, ואני יודעת שאולי אירוע זה אינו הזמן המתאים לדבר על כך אך ברצוני לומר זאת בכל זאת, לא יתכן כי פעם בארבע שנים, בעת הבחירות בארצות הברית, נתנתק מהמדינה שלנו על מנת לרצות אנשים בארצות הברית.

גילה גמליאל: אני חושבת שכולנו צריכים לראות אל מול עיננו בראש ובראשונה את צרכיה של ישראל ואת טובתה.

גילה גמליאל: כולנו, אם נעשה כן, נשפר את מצבה של ישראל.

גילה גמליאל: אני רוצה שנחגוג כולנו ונהנה.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם שאנו זקוקים לכם בארצות הברית, זקוקים שתהיו חזקים.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר לכם שכשהייתי נציגת הסטודנטים הישראלים חשבתי בתחילה שעל כל היהודים לחיות בישראל, ועלינו לפעול להבאת יהודים מהגולה.

גילה גמליאל: כיום אני מבינה דבר אחד, והוא שכשיש לנו יהודים בעמדות כוח בגולה, זה עדיף לעיתים לישראל, שיש מי שפועל למענה גם שם.

גילה גמליאל: ביחד עלינו לעשות זאת – להיות כאן בישראל וליהנות ממעמד חזק בארצות הברית.

גילה גמליאל: שיהיה לכם יום נפלא ותודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני מאמינה שנותרו לנו מספר דקות בהן נרצה לשמוע שאלות, הערות, כל דבר שתחשבו שראוי להעלות.

קולט אביטל: אני חושבת שחברינו באו הנה למעשה על מנת לחגוג 350 שנה של חיים יהודים באמריקה ולכן אני, על אף שלכל אחד מאיתנו יש דעות מוצקות אשר זכיתם לשמוע מעט מהן, רק דוגמא קטנה ממגוון הדעות שמוצגות כאן בכנסת, אני סבורה שנושא הדיון כאן היום אינו, ואינו צריך להיות, תוכנית ההתנתקות של ראש הממשלה.

קולט אביטל: אני חושבת שרצוי שנשמור דברים בפרופורציה.

קולט אביטל: האמינו לי, הדיון בכנסת עומד להיות לוהט הרבה יותר.

שולה בהט: רציתי לומר שמוטב אולי לסטות מהנושא מעט.

שולה בהט: אני רוצה לספר לכם משהו שאני סבורה שיעניין את הוועדה שלכם.

שולה בהט: הוועדה היהודית אמריקאית, מעורבת, בצורה ייחודית, בסיוע ליהודי ברית המעוצות לשעבר, אשר בחרו לחיות בארצות הברית ולהיקלט בקהילה היהודית באמריקה.

שולה בהט: בשבע, אולי שמונה, השנים האחרונות, יש לנו תוכניות הכשרה, תוכניות הכשרה למנהיגות אשר באות להקל על הקליטה.

שולה בהט: לפני שנה, כמעט לפני שנה וחצי, הקמנו דסק מיוחד, מחלקה מיוחדת בארגון שלנו.

שולה בהט: הביטוי הטוב ביותר של היוזמה הזו הוא בקבוצה הזו, בה עשרה חברים במשלחת הסולידריות הם אנשים מהוועדה היהודית אמריקאית מניו יורק ובוסטון.

שולה בהט: אני חושבת שהוועדה שלכם היתה חייבת לדעת על כך.

שולה בהט: אולי תרצו לעמוד, אני אעריך את זה.

שולה בהט: בעניין זה, אנו גם מבססים את הקשר עם הקהילה היהודית בגרמניה, אשר, כפי שאתם יודעים, מרבית חבריה הם רוסים במקור.

שולה בהט: יש לנו קשרים כאן, בארץ הזאת, ואולי נמצא פעילויות בהן נוכל לשתף פעולה עם הוועדה שלכם.

שולה בהט: רציתי רק להביא את זה לידיעת הקבוצה והוועדה שלכם.

תשובה לשאלה: לא ראיתי את הדו"ח המשפטי ולא דנו בו עדיין.

תשובה לשאלה: אך אני חושבת שאביע את דעתי ודעתם של חברי מפלגת העבודה בישראל.

תשובה לשאלה: תוכנית ההתנתקות אשר עומדת להיות מוצגת היום אינה בדיוק אותה התוכנית שאנו היינו מציגים.

תשובה לשאלה: מפלגת העבודה היתה מגבשת משהו משוכלל יותר, סביר שלא חד-צדדי, בוודאי שיותר מתוך הסכמה עם מי שרוצים למסור לו את השליטה ברצועת עזה בצורה מסודרת.

תשובה לשאלה: אך אנו חושבים שזה כה קריטי כרגע לחיים היהודיים בארץ הזאת, למורל האנשים ולעתיד עמנו, שאנו – על אף שהתוכנית אינה שלמה כפי שצריכה להיות – ועל אף שאינה הילד לו פיללנו, אנו נתמוך בה כיוון שאנו מאמינים שצעד זה יזרז סדרה שלמה של החלטות חדשות, ושדעת הקהל תתחיל להסתגל לעובדה שעלינו להביא את נוכחותנו בעזה לכדי סיום.

תשובה לשאלה: ישנם 7,500 מתנחלים אשר חיים היום כשהם מוקפים על ידי מיליון וחצי פלשתינים שאינם בדיוק ידידותיים.

תשובה לשאלה: איננו רואים שיש עתיד שם.

תשובה לשאלה: איננו רואים שקיימת אפשרות להמשיך לחיות שם ללא נוכחותו של צבא.

תשובה לשאלה: ככל שנקדים לצאת משם ייטב לנו.

תשובה לשאלה: כך, שאנו הולכים לתמוך בצעד זה של ראש הממשלה אפילו אם אינו שלם.

תשובה לשאלה: אולי אוסיף ואציין כמה אבסורדי המצב אליו נקלענו – ימין הפך לשמאל ושמאל הפך לימין.

תשובה לשאלה: ביסודו של דבר, זה הוא השמאל אשר תומך היום בראש ממשלה מהימין.

תשובה לשאלה: זה מה שעומד לקרות.

תשובה לשאלה: זהו מצב אבסורדי ועל כן התשובות לגביו אבסורדיות.

תשובה לשאלה: תודה

תשובה לשאלה: אני חושבת שלכל אחד מאיתנו יש את דעתו שלו, ומובן מאליו שזהו המפתח.

מתן וילנאי: זה נפלא לשבת כאן ולדבר.

מתן וילנאי: אך אם אתם אחראים, בואו נניח לרגע שאתם ראש הממשלה, או שאתם שר בקבינט ועליכם לקבל את ההחלטות האמיתיות.

מתן וילנאי: המספרים ברורים מאוד.

מתן וילנאי: בין חוף הים התיכון ונהר הירדן ישנם קרוב לעשרה מיליון אנשים.

מתן וילנאי: דבר שעוד לא קרה בהיסטוריה.

מתן וילנאי: חצי מהם פלשתינים, חצי מהם ישראלים – לא יהודים ישראלים – כיוון שישנם ישראלים רבים שהם פלשתינים גם כן.

מתן וילנאי: זה רק עניין של זמן עד שהיחס יהיה 60 אחוז לעומת ארבעים אחוז.

מתן וילנאי: כאמריקאים, מה הוא הפתרון שלכם?

מתן וילנאי: שישראל תהיה מדינה לא דמוקרטית?

מתן וילנאי: כאן קריטריון א', הפלשתינים קריטריון ב'.

מתן וילנאי: הייתם רוצים בכך?

מתן וילנאי: אני לא הייתי רוצה.

מתן וילנאי: או שלא תהיה מדינה יהודית במזרח התיכון?

מתן וילנאי: זה הוא הפתרון היחיד .

מתן וילנאי: לשבת כאן ולומר שהשטחים אינם כבושים, אין זה בעל ערך.

מתן וילנאי: עליכם להסתכל על העובדות ולקבל החלטות.

מתן וילנאי: זה מה שמנהיג אחראי חייב לעשות.

מתן וילנאי: אתם יכולים לדבר על זה כמה שתרצו.

מתן וילנאי: אין לכך ערך.

מתן וילנאי: כיוון שישנם פלשתינים שם, השטח כבוש.

מתן וילנאי: זה מובן מאליו.

מתן וילנאי: אם אינכם בטוחים לגבי זה, לכו אל מחנה הפליטים בג'בליה, גודלו ארבעה ק"מ, דברו עם האנשים שם, לא איתי, לא עם גילה, ואז תחזרו אלי.

מתן וילנאי: תודה.

תשובה לשאלה: אני מקווה שהבנתי אותך נכון והנה תשובתנו.

תשובה לשאלה: מרבית היהודים אשר גורשו ממדינות ערב הגיעו לישראל.

תשובה לשאלה: כאן הם אינם פליטים יותר.

תשובה לשאלה: הם אזרחים טובים, גאים ויצרניים של מדינת ישראל.

תשובה לשאלה: אלו הם אנשים שנקראים יהודי התפוצות.

תשובה לשאלה: אנו מאמינים שמקומם בישראל ושילבנו אותם בישראל.

תשובה לשאלה: השאלה ביסודה היא מה יקרה ליהודים שיאלצו לעזוב את ההתנחלויות?

תשובה לשאלה: הם אזרחים ישראלים.

תשובה לשאלה: אנו מציעים להם שני דברים.

תשובה לשאלה: לשוב לבית שהוא מדינת ישראל או להצטרף לגושי ההתנחלויות.

תשובה לשאלה: אני מביעה כאן, שוב, את דעתי.

תשובה לשאלה: איני יכולה לומר זאת בשם אחרים.

תשובה לשאלה: איני חושבת שיהיה זה בטוח עבורם לחיות תחת שלטון של מדינה ערבית, פלשתינית.

תשובה לשאלה: כך שהפתרון שלנו, במקרה הספציפי הזה, הוא ששמונים אחוז מהמתיישבים יוכלו להמשיך לחיות בהתנחלויות שלהם בגושי יישובים אשר יסופחו למדינת ישראל.

תשובה לשאלה: מדובר בערך בשלושה אחוז מהשטח.

תשובה לשאלה: עשרים האחוזים הנותרים אשר נמצאים בהתנחלויות אשר יהיו מחוץ לגבולות ישראל יצטרכו לבחור, האם ברצונם לשוב אל תוך גבולות המדינה, גבולות 67', או להצטרף לגושי ההתנחלויות הללו.

תשובה לשאלה: זה מה שאנו מציעים.

תשובה לשאלה: אנו באמת מקווים שלא ליצור תפוצה נוספת.

תשובה לשאלה: אנו באמת מאמינים שלא יהיה זה בטוח, בשום נסיבות שהן, לחיות כרגע תחת שלטון ערבי.

תשובה לשאלה: אך אני מאמינה שזו תצטרך להיות הבחירה שלהם.

תשובה לשאלה: עלינו לקבוע בשלב מסוים בחיים את גבולותיה של מדינת ישראל.

תשובה לשאלה: סביב זה סובב הויכוח כולו.

תשובה לשאלה: אין זה קשור, בעיני, לשאלה האם מתקיימות או לא מתקיימות בחירות בארצות הברית.

תשובה לשאלה: עלינו להיות מסוגלים להחליט.

תשובה לשאלה: רוב הציבור במדינה זו מאמין שאין פרטנר בצד השני.

תשובה לשאלה: אגב, איני שייכת לרוב זה, אני רק מתארת את המצב.

תשובה לשאלה: על כן, הפתרון החד צדדי שמציע ראש הממשלה מקובל על רוב הציבור במדינה אשר מאמין שמתי שהוא אנו חייבים לקחת את גורלנו בידינו ולא לחכות לפלשתינים להחליט על דרך זו או אחרת.

תשובה לשאלה: אבל המטרה של התרגיל כולו היא שישראל תתקיים בתוך גבולות בין לאומיים בטוחים.

תשובה לשאלה: זו מטרתו של התרגיל כולו.

תשובה לשאלה: תודה רבה לכולכם.

תשובה לשאלה: ברשות

תשובה לשאלה: כם ברצוני להקריא לכם את ההחלטה שאנו כוועדה בכנסת רוצים לקבל.

תשובה לשאלה: ברור שזו החלטתנו, אך ברצוננו לחלוק אותה עמכם.

תשובה לשאלה: הנה הטקסט.

תשובה לשאלה: "ועדת הכנסת לעליה, קליטה והתפוצות מברכת את הקהילה היהודית באמריקה ביום השנה ה- 350 שלה, על הישגיה הגדולים הן בקרב הציבור האמריקאי ובמיוחד בקרב היהודים באמריקה.

תשובה לשאלה: הוועדה מברכת את הוועדה היהודית אמריקאית על פעולותיה לחיזוק החיים היהודיים באמריקה, על פעילויותיה החשובות בישראל, ביניהן פעילויות בתחום החינוך, ועל חיזוק הזהות היהודית.

תשובה לשאלה: הוועדה קוראת לוועדה היהודית אמריקאית לחזק את הדיאלוג המתקיים בין יהודי אמריקה וישראל, ותהיה מוכנה לשלוח חברי כנסת להשתתף בדיונים המשפיעים על גורלנו המשותף כיהודים".

תשובה לשאלה: האם אנו מקבלים את זה?

תשובה לשאלה: אנו מקבלים.

תשובה לשאלה: תודה רבה לכם.

תשובה לשאלה: הרשו לי רק לסיים בסיפור משעשע במקצת.

תשובה לשאלה: לפני שנים רבות ייצג את ישראל בדנמרק שגריר אשר נהג לברך את אורחיו באופן הבא.

תשובה לשאלה: נזכרתי בזה בגלל מה שאמר ח"כ יולי אדלשטיין, כי "זה הוא תמיד יום מיוחד".

תשובה לשאלה: הוא נהג לומר, השגריר הזה, "אשתי הטובה ואנוכי רוצים לברך אתכם היום.

תשובה לשאלה: כשאני אומר אשתי הטובה אני באמת מתכוון לכך, כיוון שלפניה היו שלוש נשים רעות".

תשובה לשאלה: איני מתכוונת לרמוז שישנם ארגונים יהודיים טובים או ארגונים יהודיים רעים.

תשובה לשאלה: אני רק רוצה לומר שאנו באמת ובתמים נהנים מהשותפות שיש לנו כאן בישראל עם הוועדה היהודית אמריקאית.

תשובה לשאלה: היינו רוצים שתמשיך.

תשובה לשאלה: תודה.

תשובה לשאלה: Minutes of the Aliyah Integration and Diaspora Affairs Committee meeting dedicated to mark three hundred and fifty years of the American Jewish presence in America 10 Heshvan 5765 - 25 October 2004

COLLETTE AVITAL, Chairperson: Your presence among us today is important as you are right here on a fateful day, a day when Israel’s Knesset will be called to vote on a difficult decision.

COLLETTE AVITAL, Chairperson: At the heart of the controversy is the Prime Minister’s disengagement plan, a plan whose consequences will be far reaching.

COLLETTE AVITAL, Chairperson: It is only good and proper that you participate in our debate and understand fully what is at stake.

COLLETTE AVITAL, Chairperson: I believe that this understanding and awareness should be part and parcel of the ongoing dialogue between Israel and the Diaspora, Israel and the American Jews.

COLLETTE AVITAL, Chairperson: This dialogue has always been the focus of the American Jewish Committee’s activities and we call upon you today to strengthen it, to diversify it.

COLLETTE AVITAL, Chairperson: I would like now to call on the Speaker of the House, the honorable MK Mr.

COLLETTE AVITAL, Chairperson: Rivlin, to address you.

COLLETTE AVITAL, Chairperson: Thank you.

MR. REUVEN RIVLIN: So I have to run a debate here from five o’clock this afternoon, when my heart is saying something, when my mind is saying another thing.

MR. REUVEN RIVLIN: I know that I have to run the Israeli democracy and I will do it.

MR. REUVEN RIVLIN: There is no way not to fulfill all the rules of democracy in the Parliament of Israel, the Knesset of Israel.

MR. REUVEN RIVLIN: With God’s blessings I hope that I could bring the Knesset to the decision after everyone of the Members of Knesset will bring about his idea openly, without any fear, without any kind of pressure from anyone.

MR. REUVEN RIVLIN: We will have to decide and we will decide.

MR. REUVEN RIVLIN: Even though some of us probably would have the sort of idea that maybe the decision of the Knesset was a wrong decision, that it could be and bring instead of peace to Israel a disaster from their point of view, I can assure you that the majority, whatever it would be, even a majority of one, would be the majority that would obligate everyone in the Knesset to follow up the decisions of the Knesset because here in the Knesset we have to decide upon everything.

MR. REUVEN RIVLIN: There is no referendum to decide instead of us.

MR. REUVEN RIVLIN: Every member of the Knesset was sent to the Knesset because he has … ideas that published his ideas to all his voters and to all his supporters and he should do whatever he thinks should be the right way to do so.

MR. REUVEN RIVLIN: If he is in a position that he cannot decide, let us go to new elections.

MR. REUVEN RIVLIN: It could happen in democracy.

MR. REUVEN RIVLIN: It is not a danger to the very existence of democracy.

MR. REUVEN RIVLIN: We could do it.

MR. REUVEN RIVLIN: We faced sometimes a crises and we have faced a lot of crises in the young democracy of Israel, but I can assure you that those days that you are along with us here are one of the crucial days and one of the days that Israel will have to decide upon the way of handling the crisis that we are facing from the beginning of the creation of the State of Israel, or should I say from the beginning of Zionism here in Israel when we started to return back to our homeland.

MR. REUVEN RIVLIN: I hope that you would be one of the people, all of you could be those representatives of all the Jewish people because I really feel that the State of Israel belongs to all the Jewish people all over and could see what are the wonders and what is the friends of the Israeli democracy.

MR. REUVEN RIVLIN: Welcome once again.

MR. REUVEN RIVLIN: Welcome to the Knesset.

MR. REUVEN RIVLIN: Welcome to us to the State of Israel and as a Jerusalemite, welcome to Jerusalem.

MR. REUVEN RIVLIN: Thank you very much.

CHAIRPERSON: I’d like to call now on Mr.

CHAIRPERSON: Goodkind to address us.

CHAIRPERSON: Thank you.

MR. ROBERT GOODKIND: We Jews pride ourselves on our long history as a people and as a religious civilization.

MR. ROBERT GOODKIND: This year marks the 350th anniversary of the first Jewish community in what later became the United States.

MR. ROBERT GOODKIND: With the clarity of hindsight we can see that the arrival in 1654 and what is now known as New York and then known as New Amsterdam of 23 Jews was the first page of an extraordinary new chapter in the annals of the Jewish people.

MR. ROBERT GOODKIND: The reception of that first handful and of the millions who were to follow them plainly constitutes deliverance that calls for celebration and thanksgiving.

MR. ROBERT GOODKIND: My remarks will focus on the founding of the community, especially in its early years and its many difficulties as well as its many achievements and on the maturation of that community, especially in the 56 years since the birth of the State of Israel.

MR. ROBERT GOODKIND: I also want to highlight the important transition from Jewish life in British colonial America to full participation in a newly independent United States of America.

MR. ROBERT GOODKIND: The early history of the Jewish community in America, I would submit, offers some lessons for understanding the American Jewish community today.

MR. ROBERT GOODKIND: In many ways the first Jewish arrivals in America, victims of religious bigotry, there were many Christian groups who also sought haven on our shores, Quakers in Pennsylvania, Baptists in Georgia, Catholics in Maryland and Protestant pilgrims in New England.

MR. ROBERT GOODKIND: During the fifteenth century Jews living on the Iberian Peninsula, Spain and Portugal, endured tragic physical expulsion and bitter religious persecution.

MR. ROBERT GOODKIND: Many mistakenly believed that the persecution all came to a sad end in the fateful year of 1492, but it was not so.

MR. ROBERT GOODKIND: Anti Jewish harassment and the church sponsored Inquisition continued for many decades, eventually reaching the Portuguese colony of Recife Brazil.

MR. ROBERT GOODKIND: However in the decades before 1654, Recife was under Dutch rule and it became a thriving center of the sugar industry in Brazil.

MR. ROBERT GOODKIND: While there was still anti Jewish discrimination in those years on the part of the Dutch the city attracted many Jews.

MR. ROBERT GOODKIND: But by 1654 the Portuguese recaptured Recife and brought with them the dreaded Inquisition.

MR. ROBERT GOODKIND: We forget that 160 years after the expulsion from Spain Jews still living under Spanish or Portuguese rule were understandably still in fear of the Inquisition.

MR. ROBERT GOODKIND: Afraid for their lives in the Portuguese colony of Recife, twenty three Jews were forced to do what unfortunately is an unhappy reality of Jewish history.

MR. ROBERT GOODKIND: They fled their homes for an unknown strange land in search of freedom and security.

MR. ROBERT GOODKIND: Because the long arm of the Portuguese Inquisition reached across the Atlantic Ocean the twenty three embarked on a long sea journey seeking new lives in a new land.

MR. ROBERT GOODKIND: At that moment in history the various European colonial powers, Spain, Portugal, Great Britain, France and Holland were competing with one another as they established colonies in North and South America.

MR. ROBERT GOODKIND: The Recife Jews, some of them already refugees from Europe, sailed for the one colony that offered a real hope for security and survival, the Dutch settlement of New Amsterdam.

MR. ROBERT GOODKIND: It is likely that 23 Jews were aware that a commercial company based in the Netherlands, one that had included Jewish members, had founded and funded the New Amsterdam colony.

MR. ROBERT GOODKIND: … colonies of Catholic nations, France, Spain and of course Portugal, were off limits.

MR. ROBERT GOODKIND: The British colonies were probably not considered because in 1654 Jews were not legally present in England or its colonies.

MR. ROBERT GOODKIND: Looking back from our vantage point the intrepid twenty three made the wisest possible choice, Dutch Protestant New Amsterdam.

MR. ROBERT GOODKIND: But the initial reception in that colony where the Hudson and East Rivers meet was hardly an easy or welcoming one.

MR. ROBERT GOODKIND: New Amsterdam’s Governor, Peter Stuyvesant, did not want the Jews to settle in his colony.

MR. ROBERT GOODKIND: However, the Jewish members of the settlement company headquartered in Holland compelled the hostile Stuyvesant to admit the twenty three.

MR. ROBERT GOODKIND: In another familiar aspect of Jewish history the twenty three had to agree the tiny Jewish community would not be a burden financially and in other ways to the general society.

MR. ROBERT GOODKIND: From the very beginning Jews were in America on sufferance and were less than full citizens.

MR. ROBERT GOODKIND: It required close to two hundred years of intense struggle to reverse that situation.

MR. ROBERT GOODKIND: Although the first Jews in New Amsterdam were free of the Inquisition, it is likely they felt both literally and figuratively at the end of the Jewish road.

MR. ROBERT GOODKIND: That sense is reflected in the revealing name they give to the first synagogue established in what is now the United States.

MR. ROBERT GOODKIND: Instead of such conventional names as Beth Israel, House of Israel, Bnei Israel, Children of Israel or Beth El, Home of God, the early settlers chose Sheirit Israel, or the Remnants of Israel.

MR. ROBERT GOODKIND: For the last one hundred years the congregation’s building has been located on West 70th Street and Central Park West in Manhattan.

MR. ROBERT GOODKIND: The congregation’s founders had no idea they were the forerunners of what became the world’s largest, richest and freest Jewish Diaspora community in 35 hundred years.

MR. ROBERT GOODKIND: Nor could the 23 have known that just ten years after their arrival in New Amsterdam, the British would capture the colony and give it a new name, New York.

MR. ROBERT GOODKIND: Jews in the British colony faced daunting external and internal difficulties.

MR. ROBERT GOODKIND: Rabbinic leadership was always a severe problem.

MR. ROBERT GOODKIND: It was not until the 19th century that a rabbinical school was formally established in America.

MR. ROBERT GOODKIND: In those early years there were no yeshivas or a sufficient number of qualified Hebrew teachers, spiritual leaders, ritual slaughterers, circumcisers, cantors and others needed to sustain a vigorous Jewish community.

MR. ROBERT GOODKIND: While Jews arrived in the Georgia colony just six months after it was founded in the early seventeen hundreds, some anti Jewish restrictions remained in America until the nineteenth century.

MR. ROBERT GOODKIND: Rhode Island, despite its proud legacy of Roger Williams in religious liberty, did not allow Jews to vote or hold elective office until 1843.

MR. ROBERT GOODKIND: Just as the name Sheirit Israel speaks volumes about the early settlers’ view of the future, so to does the construction of the famous synagogue in New Port Rhode Island tells us about the mind set of Jews in colonial America.

MR. ROBERT GOODKIND: Today that Jewish house of worship, now known as the Touro Synagogue, completed in 1763, is an historic national landmark.

MR. ROBERT GOODKIND: It is, however, often forgotten that the congregational leaders insisted their synagogue include a secret trap door that could provide speedy escape in the case of possible anti Jewish physical violence.

MR. ROBERT GOODKIND: In a symbolic act of confidence in themselves in the newly emerging American society the New Port Jews permanently covered the trap door.

MR. ROBERT GOODKIND: The days of fleeing were over for the Jews in America.

MR. ROBERT GOODKIND: By the time of the War of Independence in the 1770s and 1780s it is estimated that the American Jews numbered about three thousand out of a total population of about three million, or one tenth of one percent.

MR. ROBERT GOODKIND: Nearly a 130 years after the Recife refugees arrived in New Amsterdam, American Jews still depended upon Europe for spiritual sustenance and religious validation.

MR. ROBERT GOODKIND: It is important to remember that from the outset Jewish life in America was based upon volunteerism and unlike many European communities, the Kehilla, that is a unified community often endowed with government approval never took hold in either the colonies or in the United States.

MR. ROBERT GOODKIND: There was no government collective religious tax nor were there legally established ghettos in America’s cities.

MR. ROBERT GOODKIND: Nor is there is a one size fits all American Judaism.

MR. ROBERT GOODKIND: Geographically far from older Jewish communities in Europe and other parts of the world the tiny remnant of Israel grew independently albeit slowly.

MR. ROBERT GOODKIND: Its size grew larger follo

MR. ROBERT GOODKIND: wing the Jewish immigration after 1848 and the failed political revolutions in Europe and especially after 1882 when millions of Jews from Eastern Europe came to America to escape government sponsored anti-Semitism including lethal pogroms.

MR. ROBERT GOODKIND: Religion in America was deregulated as a result of history and the Constitution’s First Amendment assuring the separation of church and state.

MR. ROBERT GOODKIND: So, too, Jewish life has been deregulated.

MR. ROBERT GOODKIND: A myriad of religious expressions, trade unionism, socialism, Zionism, Yiddishkeit, secularism and domestic politics, both liberal and conservative have all been part of the American Jewish mix.

MR. ROBERT GOODKIND: It is estimated that nearly 70% of today’s American Jewish community trace their family roots to that post 1882 surge in immigration to the United States.

MR. ROBERT GOODKIND: In more recent years the American Jewish community has witnessed newcomers from such places as the former Soviet Union and Iran.

MR. ROBERT GOODKIND: Finally our community’s early history offers some lessons as we celebrate 350 years of Jewish life in this part of the world.

MR. ROBERT GOODKIND: From the very beginning in 1654 Jews in America were compelled to develop their own communal institutions to guarantee survival.

MR. ROBERT GOODKIND: No one person in no government did it for them.

MR. ROBERT GOODKIND: We need to salute the brave men and women who in those early decades chose to maintain Jewish life in America as a tiny minority.

MR. ROBERT GOODKIND: They recognized that a new American Judaism needed its own schools, unions of congregations, newspapers, publications, prayer books and other necessities of Jewish life.

MR. ROBERT GOODKIND: Back then, as now, Jewish life frequently appeared fractured, divided and even chaotic.

MR. ROBERT GOODKIND: But in fact that seeming disarray actually resulted in a vigorous, robust and creative Jewish community.

MR. ROBERT GOODKIND: The legacy of the early American Jewish community is that American Jews must do it themselves.

MR. ROBERT GOODKIND: Tragically that fact became even clearer following the holocaust when the extraordinary wellsprings of Jewish creativity in Europe were destroyed.

MR. ROBERT GOODKIND: It is also clear that after 56 years of Israeli independence American Jews cannot use the embattled and beloved Jewish State as their surrogate for Jewish identity and continuity.

MR. ROBERT GOODKIND: However the birth of the State of Israel in 1948 changed the map of the American Jews.

MR. ROBERT GOODKIND: The return of the Jews to sovereignty and statehood fundamentally altered the meaning of peoplehood and the meaning of American Jewish identity.

MR. ROBERT GOODKIND: Certainly since 1948 the pro Israel consensus within American Jewry has held and American Jewish leaders believed that their most critical priority lies in strengthening the special relationship between America and Israel.

MR. ROBERT GOODKIND: If not for the unique role of the American Jewish community led by, among other non governmental organizations, the American Jewish Committee, American Middle East policy would in all likelihood resemble more that of the European democracies than the strong friendship between America and Israel that has been bipartisan for over fifty years.

MR. ROBERT GOODKIND: American Jewish leadership today recognizes its awesome responsibility to assure the support of the United States for the security and wellbeing of Israel.

MR. ROBERT GOODKIND: It knows that for the survival of that State as we know it the U.S.

MR. ROBERT GOODKIND: veto in the UN Security Council must not be forsaken.

MR. ROBERT GOODKIND: I would respectfully submit that American Jewry is the Diaspora case that has actually worked.

MR. ROBERT GOODKIND: It has built a vibrant Jewish culture.

MR. ROBERT GOODKIND: It has established its security in American society and in recent decades it has risen to its global responsibility.

MR. ROBERT GOODKIND: One could not have predicted all of this as early as 1939, let alone 1776.

MR. ROBERT GOODKIND: But the opportunity that America has provided Jews stands as a remarkable, even exceptional Diaspora case.

MR. ROBERT GOODKIND: No society in Diaspora Jewish history has so welcomed Jewish participation as has America.

MR. ROBERT GOODKIND: That fact is well worth celebrating as American Jewry and Israel together work together to strengthen the collective Jewish people.

MR. ROBERT GOODKIND: When people think of the history of the Jews they think of persecution, expulsion, tragedy, mass murder and now terror.

MR. ROBERT GOODKIND: American Jewish history, particularly of the last two hundred years, offers us the opportunity to explore how Jews have flourished in a free an pluralistic society where church and state are separated and where religion is entirely voluntary.

MR. ROBERT GOODKIND: If there is a central theme to American Jewish history it is the story of how Judaism and Jewish life have been transformed by freedom.

MR. ROBERT GOODKIND: That said, we also need to look critically at the unfinished agenda of American Jewry.

MR. ROBERT GOODKIND: We have very serious problems of assimilation and mixed marriage and there are no obvious solutions.

MR. ROBERT GOODKIND: We need to make Jewish literacy the hallmark of the American Jewish ethos.

MR. ROBERT GOODKIND: We need to strengthen American Jewish attachments to the State of Israel and to Jewish peoplehood.

MR. ROBERT GOODKIND: More important we need to combat the disinterest among so many in matters Jewish which in turn mean disinterest in matters related to Israel.

MR. ROBERT GOODKIND: Secondly, we need to be realistic that the last few years in particular have not been good years in Jewish history.

MR. ROBERT GOODKIND: Threats to Jewish survival exist worldwide.

MR. ROBERT GOODKIND: American Jews as active citizens in the world’s only super power must take responsibility together with Israel for the health and welfare of the Jewish people worldwide.

MR. ROBERT GOODKIND: The AJC has committed itself to active participation in the observance of 350 years of American Jewish history.

MR. ROBERT GOODKIND: In doing so we have recognized our need to reaffirm the reverence for justice, freedom, equality and pluralism that have made America the haven it has been for us and for all Americans, our commitment to sustaining America’s role as the champion of freedom and democracy throughout the world, our obligation to recognized what American Jewry has achieved over three and a half centuries and to consider and dedicate ourselves to the tasks that lie before us in the century ahead, and our duty to give thanks for having been sustained and enabled to reach this anniversary.

MR. ROBERT GOODKIND: Celebrate 350 is a consortium of American Jewish organizations including the American Jewish Committee.

MR. ROBERT GOODKIND: It is chaired by past AJC President Bob Rivkin.

MR. ROBERT GOODKIND: It has come together to spearhead events marking the significance of 350 years of Jewish life in North America.

MR. ROBERT GOODKIND: Celebrate 350 has arranged for the minting of a medallion which I presented to Speaker Rivlin as representative of the Knesset immediately before this session.

MR. ROBERT GOODKIND: That medallion states on one side “Proclaim liberty throughout the land” in English and Hebrew, the line coming from Leviticus and relates to the jubilee year.

MR. ROBERT GOODKIND: It also appears on the Liberty Bell in Philadelphia.

MR. ROBERT GOODKIND: On the other side an excerpt from President Washington’s letter of 1790, that is, before the Bill of Rights to what is now known as the Touro Synagogue of Newport, Rhode Island and about which I spoke a few minutes ago, asserting that happily the government of the United States gives to bigotry no sanction, to persecution no assistance.

MR. ROBERT GOODKIND: In presenting the medallion to the Israeli Knesset on behalf of Celebrate 350, as a symbol of the commonality between the world’s two most significant Jewish communities and as a pledge that we American Jews will continue to recognize and act upon our responsibility to the security and wellbeing of the State of Israel and worldwide Jewry.

MR. ROBERT GOODKIND: Thank you very much.

CHAIRPERSON: I’d like now to call upon MK Yuli Edelstein to say a few words.

MK YULI EDELSTEIN: I’ll start with the remark that is not true today.

MK YULI EDELSTEIN: I have to confess that whenever I address our counterparts, parliamentarians from different countries, or groups, delegations coming to the Knesset, I always start with saying, you are visiting the Knesset on a very special day.

MK YULI EDELSTEIN: It is always a very safe phrase to start with.

MK YULI EDELSTEIN: Today is a little bit different.

MK YULI EDELSTEIN: Mah nishtanah?

MK YULI EDELSTEIN: Today really is as little bit different and I think that the decision we are all facing is a decision that will echo for many, many years here in Israel and outside.

MK YULI EDELSTEIN: Just help us G-d to take the right decision.

MK YULI EDELSTEIN: The second point would be that we as Jews here in Israel – you know, there are all these attempts of some scholars, especially sociologists, to explain that Israelis are different from Jews.

MK YULI EDELSTEIN: So I have a proof that we are no different.

MK YULI EDELSTEIN: Our trouble is not enough.

MK YULI EDELSTEIN: A true story – yesterday I go to my grocery store around the corner and I found a big ad on the door, Republicans abroad, please note the vote is taking place there and there and there.

MK YULI EDELSTEIN: So we are now very active, I guess, in the American elections.

MK YULI EDELSTEIN: They say that there are dozens of thousands of voters here in Israel.

MK YULI EDELSTEIN: Both Democrats and the Republicans are hunting them.

MK YULI EDELSTEIN: So I think our own trouble is not enough.

MK YULI EDELSTEIN: We have to be very actively involved, but on the other hand, it’s good news.

MK YULI EDELSTEIN: It means that many of your Landsmen, or former Landsmen, whichever way you want to put it have made aliyah and are not only struggling with the difficulties of life in Israel but are still promoting their ideas in favor of Bush or Kerry or whoever the candidates might be.

MK YULI EDELSTEIN: I think it is for me also good and promising news except for the confession that I sincerely laughed when I saw this huge ad in the midst of our discussion here.

MK YULI EDELSTEIN: On a more serious, and I’ll finish with that, I am well aware that the initiators of this session of the American Jewish Committee are doing many tachlistic projects in order to keep the dialogue between Israel and the Diaspora Jewry and they’d rather have it as a dialogue and not a monologue.

MK YULI EDELSTEIN: If I am allowed I would say that in the nearest future we, here, whatever the decision taken tomorrow might be, will be facing a lot of difficulties and a lot of public debate.

MK YULI EDELSTEIN: It will be very important with this whole debate going on not to lose the connection and not to lose the stream of the dialogue with the Diaspora Jewry, with the American Jewry first and foremost.

MK YULI EDELSTEIN: I just hope that everyone present here by this very visit and by saying that everyone present will take back home will help in keeping this dialogue alive, I think it’s in our mutual interest.

MK YULI EDELSTEIN: Thank you very much.

RESHET CHEN: I’d also like to say something to you.

RESHET CHEN: The issue of the West Bank and the Gaza Strip, the issue of the occupied territories is not an Israeli issue, it is a Zionist issue, it is a Jewish issue.

RESHET CHEN: As such this is an issue that should concern you just as much as it concerns us.

RESHET CHEN: This is one of the few issues that I believe that Jews from around the world, any Zionist Jew, has the right and obligation to stand up and speak his mind.

RESHET CHEN: If that means that on this issue American Jewry will have to be in argument within itself, so be it.

RESHET CHEN: It’s not that terrible to be in argument on some issue.

RESHET CHEN: But this is an issue that I believe is important enough to be a Jewish issue.

RESHET CHEN: Because we need to make a decision between a Jewish democratic country and a dual national country.

RESHET CHEN: This is the issue that is on the table.

RESHET CHEN: Because if we stay there and we want this country to be a democracy then we have to choose between democracy and Judaism, a Jewish homeland.

RESHET CHEN: And we don’t want to have to make this choice.

RESHET CHEN: So I ask you to speak your mind and not to resort to the methods that are very, very understandable, of Israel right or wrong, Israeli government right or wrong.

RESHET CHEN: We support the Israeli government.

RESHET CHEN: It so happens that the Israeli government right now – I am part of it and it is doing what I think is right.

RESHET CHEN: But regardless of that, I think that you have the right and obligation to have your mind and to speak it.

RESHET CHEN: Thank you.

MK MARINA SOLODKIN: I am privileged to participate in the celebration of 350 years of American Jewry.

MK MARINA SOLODKIN: We are so grateful to you.

MK MARINA SOLODKIN: I have the least personal and community of thanks as former Soviet Jews to the American Jewry, for your participation in the campaign Let My People Go, for your effort to give freedom to Sharansky, for your generous help as American States to the State of Israel, for your generous help to the Jewish Agency.

MK MARINA SOLODKIN: Only a week ago I had here representatives of Brooklyn Business Club, former Soviet Jews from Brooklyn that are now going to have a program for business help to the former Soviet Union immigrants businessmen in Israel.

MK MARINA SOLODKIN: We have very difficult times and as always you are ready to help.

MK MARINA SOLODKIN: I want to say to you, we are here, I, Collette Avital, the Chief of the Aliyah and Immigration Committee, we are thinking together with Nathan Sharansky and the President of the State about solutions.

MK MARINA SOLODKIN: We want to see the second chamber of the Israeli Parliament, the chamber of Jewish people.

MK MARINA SOLODKIN: You participate in very important decisions in this Jewish Parliament.

MK MARINA SOLODKIN: I entered the Knesset and was very green as a lawmaker, but I voted against the decision to have only Orthodox conversions, as it was against my coalition.

MK MARINA SOLODKIN: I think that such questions we have to give a solution only together.

MK MARINA SOLODKIN: At the end of my speech there is no Israel without strong Diasporas and first and foremost without the American Jewish Diaspora.

MK MARINA SOLODKIN: There are no self respecting proud Jews without a strong Israel.

MK MARINA SOLODKIN: Toda.

M.K. ORIT NOKED: I had the privilege of being the guest of the ADC at the annual meeting two years ago.

M.K. ORIT NOKED: Of course I want to thank Eran Lehrman and Shula Bahat.

M.K. ORIT NOKED: I will always remember what I learned about the power, the values and the commitment of the American Jews and their love to Israel.

M.K. ORIT NOKED: As all my friends said about this day, I think this is a very, very special and historic day and also difficult for some of us.

M.K. ORIT NOKED: Give us your help and support as we take the difficult decisions on Israel’s future.

M.K. ORIT NOKED: We know we can rely on you.

M.K. ORIT NOKED: Thank you.

MK MATAN VILNA’I: So as Jews that are coming from abroad you are very important for us.

MK MATAN VILNA’I: You are very important for us and your support is very important to Israel and to have a group that is coming in these days from abroad to Israel is not typical.

MK MATAN VILNA’I: You can’t see it all over.

MK MATAN VILNA’I: Therefore we appreciate very much your coming here.

MK MATAN VILNA’I: As Americans you have to understand that the three points that points that I mentioned are the only solutions to the problem of the struggle between us and the Palestinians.

MK MATAN VILNA’I: Thank you very much.

MK GILA GAMLIEL: I know unfortunately that my Prime Minister and maybe my friends here won’t agree with me that he made a decision to bring now the vote that the Knesset-Parliament will vote about the disengagement plan so in a hurry.

MK GILA GAMLIEL: Because the government when it decided the program it said that only in March they will think and will see what is happening in the Palestinian Authority and what will be the situation and only after they will have the decision about what will be in this program.

MK GILA GAMLIEL: Unfortunately we all know that because of the elections in the United States we need now all the members of the Parliament to have the voting tomorrow in this wrong, in my opinion, about the disengagement plan.

MK GILA GAMLIEL: I want to say to you, I know that your organization that today we all came to celebrate with you about your working hard, about your making the life in the United States for the Jewish people so great.

MK GILA GAMLIEL: But I know that in this situation about the disengagement plan you are not saying your opinion.

MK GILA GAMLIEL: I know that all the pressure that our Prime Minister and our government has all the time from the President, especially in these days, that we need to vote for Bush for his letter and I think that this is the main importance for the government today only because of the pressure that our Prime Minister has.

MK GILA GAMLIEL: I want to say to all of you unfortunately I think that the disengagement plan is the worst plan that we have today.

MK GILA GAMLIEL: In my opinion I know that maybe at this celebration it is not so politically correct to speak about it, but I want you all to know that we can’t all the time, every four years of the elections, to cut from our state to make people in the United States to be happy.

MK GILA GAMLIEL: So I think that all of us need to see at first the things that Israel needs and all the time to see what is important and what is good for Israel.

MK GILA GAMLIEL: We altogether, if we do it, we will have a more greater situation in Israel.

MK GILA GAMLIEL: So I want to celebrate all of us and to have a great time.

MK GILA GAMLIEL: I want to say to you that we really need you in the United States to be strong and to have your work.

MK GILA GAMLIEL: I want to say to you that when I was the representative of all the students in Israel I thought at the beginning that we need all of us to live in Israel and to bring all the Jews from the Diaspora.

MK GILA GAMLIEL: Now I understand one thing, that when we have Jews in the Diaspora in a big and strong position, it is sometimes better for Israel that you are there and that you are making our job here.

MK GILA GAMLIEL: So together we need to do it to be in Israel to have a strong and to have a great position in the United States.

MK GILA GAMLIEL: Have a great day and thank you very much.

CHAIRPERSON: I think that our friends came here actually to celebrate 350 years of American Jewish life and therefore I, even though each one of us has strong opinions and in a way you have seen a little bit, just one little sample of the various opinions represented here in the Knesset, I really don’t think that the subject matter today is or should be the disengagement plan of the Prime Minister.

CHAIRPERSON: I think that we would like to keep within proportions.

CHAIRPERSON: Believe me, in the Knesset the debate is going to be much more heated than that.