ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 138, 2004-07-14 09:00

קולט אביטל: בוקר טוב לכולם, חברי חברי הכנסת, גברתי המנכ"לית, אריה אזולאי, אורחים ואורחות, היום, ממש עכשיו, בשעה שאנחנו נפגשים, נוחת בנמל התעופה בן-גוריון מטוס מארצות-הברית, ובו קבוצה של 750 עולים שמצטרפים אלינו.

קולט אביטל: הקבוצה הזאת באה בחסותו של ארגון מתנדבים ששמו "נפש בנפש", והוא מדגיםלנו נפלא את תפקידם של המתנדבים, של ארגונים מן החברה האזרחית, בהבאתם ובקליטתם של עולים מעל ומעבר למה שציפינו בזמנו.

קולט אביטל: במרוצת השנים הגיעו לארץ גלים רבים של עולים, וקשה היום לחשוב כיצד היתה נראית החברה הישראלית בלעדיהם.

קולט אביטל: העלייה הזאת, מצד אחד, הביאה אתה עושר, תרתי משמע, עושר של תרבות, עושר של מנהגים, עושר של כשרונות, מצד שני, נקלעו העולים, כפי שהיה צפוי, כפי שכל אחד מאתנו נקלע, למערכת לא קטנה של בעיות, של קשיים, של כשלים, בין אם אובייקטיביים, בגלל בעיות שלנו, של החברה הישראלית, בין אם בעיות של הסתגלות, בעיות של דיור, בעיות של מציאת מקום עבודה, וגם פה, קשה היה לחשוב כיצד היה ניתן לקלוט את העולים לולא החברה הישראלית.

קולט אביטל: החברה האזרחית בעצמה, גם היא נרתמה למאמץ.

קולט אביטל: מאז נבחרתי לתפקיד של יושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה בכנסת אלה הבעיות שאנחנו דנים ומתלבטים בהן, מנסים לפתור יום-יום בוועדה שלנו.

קולט אביטל: מצד אחד, אנחנו מנסים לעבוד מול משרדי הממשלה השונים, נתקלים לא פעם בתשובות לא תשובות, בבעיות מאוד קשות, ויסלחו לי החברים שלי מהצד של המשרדים הממשלתיים, אבל לא פעם נתקלים בביורוקרטיה לא מבוטלת.

קולט אביטל: זאת מחלה שאנחנו מכירים אותה בארץ זה חמישה עשורים לפחות, ולפעמים חברי לוועדה ואני שומעים גם תשובות שנראות לנו, אם לומר בלשון המעטה, סוריאליסטיות.

קולט אביטל: כך למשל אפשר להגדיר דיון שהתנהל אצלנו בוועדה אתמול בקשר לבניין שנמצא בהרצלייה, בניין רב קומות חדש, חדיש, יפהפיה, שעומד ריק זה חמש שנים, שנועד לאכלס עולים, ועד היום הזה אי אפשר להתגבר על בעיות ולהכניס בו עולים.

קולט אביטל: חמש שנים הבניין ריק.

קולט אביטל: לא על כך באנו לדבר כאן היום.

קולט אביטל: היום באנו לדבר על החברה האזרחית, על התפקיד שהיא ממלאת ועל ההצלחות שלה, ועל דגמים של פעילות בקרב העולים.

קולט אביטל: באמת ובתמים חשבנו שיהיה נכון לקיים יום כזה מכמה סיבות.

קולט אביטל: קודם כול, תוך כדי ישיבה באותה הוועדה נתקלתי יום-יום בעוד ארגונים ובעוד ארגונים, כל אחד מהם עוסק בעבודת קודש, בעבודה ברוכה בליווי העולים, בכך שהם אלה שמביאים לידיעתנו לא פעם את מכלולי הבעיות, בכך שהם אלה שלוחמים כדי להשיג את זכויותיהם של העולים.

קולט אביטל: חשבנו שמן הדין, קודם כול, להזמין אותם ולהצדיע להם ולהודות להם, וזאת המטרה הראשונה.

קולט אביטל: המטרה השנייה היא, שאנחנו חושבים שיהיה טוב ויעיל ומועיל לכולנו לפתח את הדיאלוג הזה גם בין הארגונים, בינם לבין עצמם.

קולט אביטל: פותחו מודלים, פותחו רעיונות, פותחו כלים ואמצעים מאוד ברוכים.

קולט אביטל: אם כולנו נקשיב אחד לשני נלמד מהניסיון.

קולט אביטל: כמובן, לא בשולי הדיון ולא במקרה נעלה היום גם את נושא האמצעים שעומדים לרשותם של הארגונים האלה.

קולט אביטל: ארגונים שעושים הכול בהתנדבות, אבל, מדי פעם, סכום קטן של כסף, מעט מאוד, מה שנקרא באנגלית "seed money", יכול לעזור להם לגייס אמצעים במקומות אחרים, יכול לתת להם את השמן שבלעדיו המנוע לא פועל.

קולט אביטל: אני רוצה להודות לחברי בוועדה, ובעיקר לצוות ההיגוי של היום הזה, שליווה וארגן את היום הזה מבחינה רעיונית, בראש ובראשונה לחברת הכנסת מרינה סולודקין, שעמה חשבנו וארגנו את היום הזה, ואני רוצה להעביר לה את רשות הדיבור.

קולט אביטל: תודה רבה.

מרינה סולודקין: ברוכים הבאים.

מרינה סולודקין: אנחנו מאוד שמחים לראות כאן, בכנסת ישראל, את כל הארגונים שמייצגים את העולים ונאבקים למען העולים.

מרינה סולודקין: התוכן של הדמוקרטיה הישראלית, שיש המגזר השלישי, והמגזר השלישי זה אתם, אלה שעובדים בהתנדבות למען העלייה, הקליטה, השילוב, קליטה מקצועית, ובכל העניינים של שילוב של אנשים חדשים, יהודים מכל ארצות העולם במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: הודות לארגונים של העולים אנחנו, כאן בכנסת, גם יודעים טוב ומכירים טוב את כל הבעיות של העלייה, ואנחנו ביחד מחברים את החוקים.

מרינה סולודקין: חוק הווטרנים, חוק נפגעי צ'רנוביל, חוקים להגנת משפחות חד הוריות, חוקים ומדיניות לגבי עולים ניצולי שואה, עשינו את כל זה בשיתוף הפעולה עם הארגונים.

מרינה סולודקין: אני רואה חשיבות רבה בכך במיוחד בזמן של קיצוצים בתקציב בכל הנושאים, כולל בנושא העלייה, במאבק שלנו, של חברי ועדת העלייה והקליטה, והמאבק של ארגונים למען העלייה, כדי להפחית את הנזקים וכדי להמשיך את המדיניות של קליטת העלייה במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: היום אנחנו רוצים לשמוע איזה בעיות יש לארגונים, חוץ מבעיות התקציב שאנחנו כל כך מכירים טוב, ואנחנו עובדים ביחד, בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה, ויש לנו פרטנרים במשרד הזה, ויש לנו פרטנרים בסוכנות.

מרינה סולודקין: אני רוצה לדווח לכם שתתקיים היום ישיבה חשובה מאוד של ועדת העלייה והקליטה יחד עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מר אילן כהן, וכל הנושאים שאנחנו צריכים לדון בהם אלה גם נושאים של העלייה.

מרינה סולודקין: יש ארגונים שחסרים לי אישית.

מרינה סולודקין: אני מבקרת לפעמים בבתי כלא.

מרינה סולודקין: מה לעשות שבין האסירים יש הרבה עולים.

מרינה סולודקין: וחבל לי שאין ארגון של משפחות של אסירים, משום שיש שם הרבה בעיות שאנחנו צריכים לפתור ביחד.

מרינה סולודקין: היום זה יום שאנחנו מקבלים עולים חדשים מארצות-הברית, זה שמחה וששון, ואני מאחלת הצלחה לכל הארגונים שקולטים עלייה, גם בהווה וגם בעתיד.

מרינה סולודקין: תודה רבה לכם.

מיכאל מלכיאור: כבוד היושבת-ראש, מנכ"לית משרד הקליטה, עמיתי חברי הכנסת, קודם כול, האורחים החשובים שיש היום, אני רוצה להגיד לכם כעולה חדש, לא לגמרי חדש, שהיתה לי הזכות, כבר הרבה מאוד שנים, לעבוד יחד עם ארגוני העולים, ואני מוכרח להגיד שזאת אחת מהדוגמאות הטובות ביותר להצלחת העלייה, השותפות שיש בין הכנסת, הממשלה כגוף המבצע, והארגונים שפעילים בתחום האזרחי, כדי לקדם את כל המטרות שדיברו עליהן פה.

מיכאל מלכיאור: אני חושב שאנחנו לא עושים מספיק בחברה הישראלית כדי להעצים ולחזק את המגזר השלישי, והרבה מאוד פעמים יש ארגונים שנתפסים כמתחרים אחד עם השני.

מיכאל מלכיאור: במקום להתחרות אפשר לחזק אחד את השני, ואת זה אני רואה כמטרה העיקרית של היום הזה.

מיכאל מלכיאור: אם אנחנו יודעים יותר אחד על השני אפשר ללכת ביחד לכל מיני מטרות מבלי להמעיט בחשיבות של כל ארגון וארגון, ואפשר לעשות דברים ביחד גם מול הכנסת, גם מול משרדי הממשלה, גם מול העולם היהודי.

מיכאל מלכיאור: העולם היהודי היום טובע בבקשות של ארגונים יחסית קטנים.

מיכאל מלכיאור: הם מקבלים תמיכה שנתיים-שלוש לפרויקט, ואחר כך הארגון נופל, כי הוא לא מקבל את ההמשך, והוא בנה הכול על התקציב הזה שהוא קיבל בתמיכה.

מיכאל מלכיאור: עם זאת, אם הולכים ביחד ועושים פעילות משותפת, כל הארגונים מרוויחים, וקודם כול העולים מרוויחים מזה.

מיכאל מלכיאור: בזה אני רואה את החשיבות, ואני באמת מברך על היוזמה של היום הזה.

מיכאל מלכיאור: תודה רבה.

רומן ברונפמן: בוקר טוב, חברות וחברים יקרים, גברת קולט אביטל, היושבת-ראש, מנכ"לית משרד הקליטה, חברי כנסת בהווה, בעבר, סופה לנדבר, ובעתיד, יושבים פה כמה פנים צעירות, שאני מאחל להם או לא מאחל להם, אבל אני חושב שהם יגיעו לפה.

רומן ברונפמן: עשיתי חטא, כי נכנסתי דרך הפרוזדור הזה ולחצתי ידיים באופן מקרי לכמה מהחברים שלפני תשע שנים, שבע שנים, שנתיים-שלוש, דרכינו הצטלבו, ועבדנו ביחד בתחום קליטת העלייה, אבל כשהתיישבתי פה הבנתי שאני אצטרך לעבור כל שורה וללחוץ ידיים לכולם, כי בסופו של דבר זה תחום יחסית צר, וכך או אחרת נפגשנו עם כל אחד מיושבי האולם הזה בנקודת זמן אחרת.

רומן ברונפמן: אני רוצה לברך אתכם, כמובן, ולברך גם את מנכ"לית משרד הקליטה וגם את יושבת-ראש ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות של הכנסת, שארגנו את המפגש הזה, ואני רוצה גם להגיד כמה מילים כלליות, ולאו דווקא ברכות סתמיות של חבר כנסת.

רומן ברונפמן: עזבתי תפקיד של יושב-ראש הנהלת הרשות לקליטת עלייה בחיפה לפני כחצי שנה, וזה היה תהליך של התנתקות - היום זו מילה די אופנתית - די כואב.

רומן ברונפמן: כעשר שנים הקדשתי למקום הזה, ובתוקף תפקידי נפגשתי עם הרבה מאוד קבוצות, הרבה מאוד ארגונים, הרבה מאוד התקהלויות והתכנסויות, גם של העולים וגם של הפעילים בתחום, ואני מכיר את התחום הזה, לא רק מעבודת הכנסת, אלא מהשטח, מהעבודה היומיומית.

רומן ברונפמן: אני יודע מה הלך הרוח היום.

רומן ברונפמן: הלך הרוח של ארגוני העולים וארגוני ותיקים למען העלייה זו תחושה של חתירה כנגד הרוח, כי הצרכים של קליטת העלייה, והעלייה בכלל, לא השתנו, אלה אותם צרכים, אלה אותם אנשים שהגיעו גם ב-1991 וגם ב-2001, ועדיין מרגישים את עצמם בשוליים של החברה הישראלית.

רומן ברונפמן: אם לא כולם, אז רובם.

רומן ברונפמן: החברה הישראלית כבר ראתה את זה אחרת, ההתלהבות של שנת 1990-1991 חלפה ונעלמה, ולכן אנחנו מחויבים, לפי צו המצפון שלנו, לתת להם את השירותים ואת תשומת הלב ואת החום האנושי, אבל כמות המתנדבים והפעילים והארגונים, ובעיקר גם הכסף, הולכים וקטנים.

רומן ברונפמן: מצד אחד, אנחנו מחויבים, ומצד שני, אנחנו מרגישים בקושי גדול.

רומן ברונפמן: אם הייתי צריך לאפיין את השנים 2003-2004, ואולי גם 2005, בפעילות קליטת העלייה, הייתי אומר שאנחנו צריכים להיות סבלניים ולעבור את השנים הקשות.

רומן ברונפמן: אני בטוח שאם נעשה פעולות מדיניות נכונות, ופה אני חוזר לנושא ההתנתקות, אני מאמין שישתנה האקלים, גם הגיאו-פוליטי, גם הכלכלי-חברתי במדינת ישראל, והעלייה תחזור, אולי לא בממדים כפי שהיתה ב-1993-1994, אבל היא תחזור לממדים סבירים של כ-50,000 לשנה.

רומן ברונפמן: כך אני מאמין גם לפי מה שראינו בזמן הסיור, יחד עם קולט אביטל ומרינה סולודקין וחברי כנסת נוספים, ברוסיה, גם בגלל הבעיות המקומיות שם, ואני מאמין שנוכל לחזור לממדי קליטת עלייה סבירים, וגם החברה בארץ תהיה יותר רגישה, ותשומת הלב שלה סוף-סוף תוסב מבעיות מדיניות לבעיות חברתיות.

רומן ברונפמן: אני מאחל לעצמנו שנעבור את השנים האלה, ונחזור להיות גם באופנה, גם במרכז הענייניים וגם משופעים בתקציבים.

רומן ברונפמן: תודה רבה.

מירלה גל: בוקר טוב לכולם, חברת הכנסת קולט אביטל, חברי כנסת נכבדים, ידידי אריה אזולאי מהסוכנות היהודית, וכמובן אורחים יקרים, נציגי הארגונים למינהים, עובדי ועובדות משרד הקליטה והסוכנות היהודית, אני מברכת את חברת הכנסת קולט אביטל על קיומו של היום הזה.

מירלה גל: הוא בהחלט רעיון מבורך, וכל מה שניתן על מנת להעלות את המודעות, גם בקרב חברי הכנסת, אבל גם בקרב הציבור כולו, לחשיבות העלייה וקליטתה בראייתנו, הוא דבר מבורך.

מירלה גל: לאף אחד באודיטוריום אין ספק בחשיבותה של העלייה ובתרומתה האדירה של העלייה ב-15 השנים האחרונות.

מירלה גל: אני לא יודעת איפה היתה נמצאת מדינת ישראל אלמלא אותם 1.1 מיליוני עולים חדשים שהגיעו אלינו מאז 1989, ואני חרדה לחשוב איך תיראה מדינת ישראל בעוד מספר שנים אם לא נצליח לשכפל את אותה כמות של עולים שהגיעה לכאן ב-15 השנים האחרונות.

מירלה גל: אחד היעדים המרכזיים של ממשלת ישראל, ובוודאי של העומד בראשה, מר אריאל שרון, הוא עידוד עלייה וקליטתה במדינת ישראל.

מירלה גל: רק ביום ראשון האחרון, במסגרת הדיונים הראשונים שהתקיימו בממשלה על היעדים לשנת 2005, הוא הציב ארבעה יעדים מרכזיים.

מירלה גל: אחד מהיעדים האלה היתה העלייה.

מירלה גל: היעדים היו: חינוך, עלייה, ערבים וירושלים.

מירלה גל: כפי שאתם רואים נושא העלייה הוא נושא בהחלט חשוב ביותר מבחינת ראש הממשלה, וכאשר ראש הממשלה רואה חשיבות בנושא מסוים, הוא גם דואג לתקצבו בהתאם, לכן אני מאוד אופטימית לגבי היכולת שלנו בשנה הבאה, אני לא יודעת אם להעלות משמעותית את התקציבים שלנו, אבל לפחות לשמר אותם.

מירלה גל: אני מאמינה שגם ניתן יהיה, לפחות בדברים מסוימים, להגדיל את התקציבים, משום שנושא העלייה הוא כאמור נושא חשוב ביותר.

מירלה גל: ממשלת ישראל מן הסתם, ובדרך כלל באמצעות משרד הקליטה, במרבית הנושאים, אחראית על קליטת העלייה.

מירלה גל: עם זאת, הדבר לא ניתן להיעשות בלי שיתוף של החברה הישראלית כולה, וודאי וודאי באמצעות אותם ארגונים, שחלק מהנציגים שלהם יושבים כאן.

מירלה גל: אנחנו לפחות, במשרד הקליטה, רואים חשיבות רבה מאוד בשיתוף פעולה עם אותם ארגונים.

מירלה גל: יש לנו שיתוף פעולה לא קטן, בין אם באמצעות התמיכות שאליהן אני אתייחס בהמשך, אבל גם בפרויקטים מיוחדים שאנחנו עושים, ונמצאים כאן ארגונים שאני מניחה ומקווה, שבמהלך ההצגות שלהם, יתייחסו גם לפרויקטים ייחודיים שנעשים עם משרד הקליטה לצורך טיוב קליטתם של העולים החדשים.

מירלה גל: כאשר מסתכלים, בסך הכול העלייה היתה מאוד מוצלחת, וכך גם קליטתה.

מירלה גל: אבל, בד בבד, מובן שיש גם אוכלוסיות שנתקלות בקשיי קליטה, לא כולם מצאו את עצמם, גם כעבור שנתיים-שלוש, ולפעמים אפילו יותר, אל מול כאלה שמרגע שנחתו בשדה התעופה בן-גוריון וקיבלו את הסיוע הראשוני שלהם לא נזקקו לשום סיוע ולשום עזרה, אלא התאקלמו מהר מאוד.

מירלה גל: אנחנו, גם כממשלה וגם כחברה, נדרשים לתת סיוע לכל אותם אלה שתהליכי הקליטה שלהם אולי קשים יותר, חלקם נובעים מאי היכרות של השפה, של הנהלים, של החיים בחברה הישראלית.

מירלה גל: לכן אתם ואנחנו נמצאים כאן, על מנת לסייע להם.

מירלה גל: אני רוצה לעמוד קצת על הקשיים שבפניהם אנחנו ניצבים, כאשר אנחנו יוצאים בנושא של התמיכות.

מירלה גל: קודם כול, אני מודעת לכך שהתקציבים שיועדו לתמיכות פחתו בשנים האחרונות, כפי שפחתו התקציבים של כל משרדי הממשלה.

מירלה גל: גם בתוך משרד הקליטה עצמו היו לא מעט נושאים שנאלצנו לקצץ בתקציבם, כך, לצערי, גם קרה בנושא התמיכות.

מירלה גל: עם זאת, על אף התקצוב, שהוא יחסית קטן בבסיס התקציב שלנו, ניהלנו לא מעט מלחמות גם בשנה שעברה וגם השנה על מנת להגדיל את התקציב, והראיה היא שממצב שבו בבסיס התקציב היו לנו קצת מעל 2 מיליוני שקלים הצלחנו לגייס כספים נוספים ולאגם משאבים, ויצאנו עם 6 מיליוני שקלים, שאני מאוד מקווה שניתן יהיה לחלק אותם בתקופה הקרובה.

מירלה גל: אנחנו יצאנו כבר בפברואר האחרון עם נושא התמיכות, וכבר היינו מוכנים במרץ, אלא שכאמור, על מנת לארגן כספים נוספים, נדרש לנו עוד קצת זמן.

מירלה גל: כרגע אנחנו נמצאים בתהליכים סופיים מול החשק"ל, ואני מאוד מקווה שבימים הקרובים, או בשבועות הקרובים, ניתן יהיה להוציא הלכה למעשה את נושא התמיכות.

מירלה גל: אני רוצה לספר על נושא שלא פורסם, וזה נושא התעסוקה.

מירלה גל: נצא בעתיד הקרוב גם בסיוע לתעסוקה, כך שאני מקווה שהארגונים שיושבים כאן, שיכולים להיות מעורבים גם בתחום התעסוקה, יזכו לסיוע נוסף.

מירלה גל: מפאת קוצר הזמן אני לא ארחיב, אבל גם לקראת 2005 אנחנו מתכוונים לעשות שינויים, ואנחנו יושבים עם משרד המשפטים על מנת למצוא את הדרך הטובה ביותר שבה נוכל לתת סיוע גבוה יותר ממה שאנחנו נותנים במסגרת התמיכות לאותם ארגונים שעוסקים באופן ישיר בקליטת עלייה ובעידוד עלייה.

מירלה גל: אני מקווה שבשנה הבאה הדברים יבואו לידי ביטוי.

מירלה גל: תודה רבה, ותודה בעיקר לכל אותם ארגונים שמסייעים לעולים החדשים.

קולט אביטל: אנחנו מתחילים את התוכנית המהותית שלנו, וראשון הדוברים יהיה פרופ' יוסי קטן, מרכז תחום הרווחה במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל-אביב.

קולט אביטל: פרופ' טאוב ייתן לנו תמונה כוללת על תפקידם של ארגונים וולונטריים בעידן של תמורות במדיניות הרווחה בישראל.

יוסי קטן: בוקר טוב לכולם.

יוסי קטן: התבקשתי לתת סקירה כללית על הארגונים הוולונטריים ומקומם במדינת הרווחה.

יוסי קטן: פה מדובר בכנס של ארגונים שקרויים בעגה המקצועית "ארגונים וולונטריים", וכאשר אנחנו מדברים על סוגים שונים של ארגונים, מדובר בעצם על שלושה סוגים עיקריים של ארגונים.

יוסי קטן: יש ארגונים ממשלתיים, שבדרך כלל משייכים אותם למה שנקרא "המגזר הציבורי": משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, חברות ממשלתיות; קיימים ארגונים פרטיים עסקיים, שהתרבו בתקופה האחרונה והם חודרים יותר ויותר גם לתחום השירותים החברתיים; וקיימים ארגונים הנקראים "ארגונים וולונטריים".

יוסי קטן: אולי גם נתקלתם במושג "המגזר השלישי".

יוסי קטן: המגזר השלישי בא לציין את העובדה שיש מגזר ציבורי, וזה המגזר הממשלתי, ויש המגזר הפרטי עסקי, ויש המגזר הוולונטרי, ארגונים וולונטריים, שקרויים "ארגוני המגזר השלישי".

יוסי קטן: הראשון זה הציבורי, הממשלתי, השני זה הפרטי עסקי, והשלישי זה המגזר הוולונטרי.

יוסי קטן: אחת השאלות המעניינות, שאלה שמעסיקה חוקרים לא מעטים, היא, מה באמת מאפיין את הארגונים הוולונטריים?

יוסי קטן: במה שונים הארגונים הוולונטריים מהארגונים האחרים: מהארגונים הממשלתיים, מהארגונים הפרטיים עסקיים, ומה מייחד אותם בתחום השירותים החברתיים ובכללם גם התחום הזה, שאנחנו קוראים לו "קליטת עלייה", ובכלל האם יש להם ייחוד?

יוסי קטן: יש הגדרה מאוד כוללנית, שארגונים ממשלתיים, קוראים להם "ארגונים ציבוריים", כלומר, הם ארגונים פוליטיים, הם אמורים לייצג את טובת הציבור, את האינטרס הציבורי, ויש ארגונים עסקיים, שבדרך כלל בעגה המקצועית קוראים להם "ארגונים למען רווח", באנגלית קוראים לארגונים האלה "For profit organizations".

יוסי קטן: אלה ארגונים שהוקמו על מנת לעשות רווחים.

יוסי קטן: היום אנחנו חיים בעידן שקוראים לו "עידן של כלכלת שוק", ולעשות רווחים נחשב למשהו מאוד-מאוד חיובי.

יוסי קטן: ארגוני המגזר השלישי נקראים גם "מלכ"רים" – ארגונים שלא למען רווח, או מוסדות ללא כוונת רווח.

יוסי קטן: אכן, אחד האפיונים הבסיסיים והמרכזיים של הארגונים הוולונטריים זו העובדה שהם קיימים שלא למען עשיית רווח.

יוסי קטן: אל ייראה הדבר קל בעיניכם, במיוחד כאשר אנחנו חיים בעידן של כלכלת שוק, שהנושא של רווח ותחרות וכדומה הם מושגים דומיננטיים בזירה שלנו.

יוסי קטן: יש ארגונים שבאופן פורמלי, חוקי, הם ארגונים שאסור להם לעשות רווח.

יוסי קטן: ההבחנה השלילית הזאת, שלא לעשות רווח, יש לה משמעות חיובית, או שצריך לראות את זה במובן החיובי.

יוסי קטן: אלה ארגונים שפועלים על מנת לשרת מטרות חברתיות, על מנת לשרת נושאים מסוימים שלא קשורים לרווח האישי הפרטי של האנשים הנוגעים בדבר, אלא ארגונים שנוצרו, ארגונים שקיימים על מנת לספק שירות, על מנת לענות על צרכים חברתיים, כאשר השיקול של רווח הוא לא שיקול שעומד בראש מעייניהם.

יוסי קטן: ואכן תכונה ראשונה של הארגונים האלה, ואני אמנה כמה תכונות שלהם, זו פעילות שלא למטרות רווח.

יוסי קטן: תכונה שנייה שמאפיינת חלק גדול מהארגונים הוולונטריים, כולל ארגונים שאתם מעורבים בהם, שהוקמו לענות על צרכים לא מכוסים, על צרכים שארגונים אחרים לא נותנים להם כיסוי: צרכים שהממשלה לא מכסה, בגלל שיקולים פוליטיים, שיקולים תקציביים ושיקולים נוספים; וארגונים רווחיים, עסקיים, לא נותנים להם מענה, בגלל השיקולים הרווחיים שלהם, מכיוון שארגונים עסקיים פועלים כאשר יש ביקושים ואנשים מוכנים לשלם עבור השירותים שהם מספקים.

יוסי קטן: ארגונים וולונטריים הוקמו על מנת לספק מענה על צרכים שארגונים אחרים אינם עונים עליהם.

יוסי קטן: בל נשכח שאנחנו חיים היום בעידן, לצערי הרב, יש כאלה שרואים את זה בחיוב, שהממשלה, המדינה, המגזר הציבורי, יוצא מנושאים שונים, מצמצם את מעורבותו, מצמצם את פעילותו בתחומים שונים, ובשל כך גם הצרכים הבלתי מכוסים הולכים וגוברים, ואחד הגורמים המרכזיים שיכול למלא את החלל הריק שנוצר, בגלל הנסיגה הממשלתית, אלה הם הארגונים הוולונטריים, כי זה במהותם, לכסות צרכים לא מכוסים.

יוסי קטן: תכונה שלישית של הארגונים האלה, שהם בדרך כלל לא ארגונים ביורוקרטיים גדולים, הם ארגונים שהוקמו בדרך כלל ביוזמה של אנשים פרטיים, אין להם מנגנונים גדולים – אני מיד אציין כמה התפתחויות מדאיגות בתחום הזה – אין להם מנגנונים גדולים, ולכן הם גם גמישים הרבה יותר מארגונים אחרים.

יוסי קטן: יש להם כושר פעולה, כושר פיתוח של נושאים שונים, שאין לארגונים עם מסורת ביורוקרטית נוקשה, דבר שמאפיין במידה רבה ארגונים ממשלתיים, ארגונים ציבוריים.

יוסי קטן: כלומר, תכונת הגמישות הארגונית שלהם היא תכונה נוספת שראויה לציון, ומבחינה ומייחדת אותם מארגונים אחרים.

יוסי קטן: תכונה רביעית היא העובדה שיותר מכל מסגרת אחרת, הארגונים האלה שמים דגש על מעורבות של מתנדבים, והמעורבות של מתנדבים היא במהותם של הארגונים הוולונטריים.

יוסי קטן: ארגון וולונטרי שאין בו מעורבות של מתנדבים, חסרה בו חולייה מאוד בסיסית, מאוד מרכזית.

יוסי קטן: ההתנדבות היא במהותם של הארגונים הוולונטריים, משום שהיא מסמנת את הרצון של האנשים לפעול, לתרום למען החברה בלי עשיית רווחים, והיא גם נותנת לארגונים הוולונטריים את האופי המיוחד שלהם.

יוסי קטן: תכונה נוספת, וזה קשור לדברים שאמרתי קודם, זה שהארגונים הוולונטריים תורמים לשני דברים.

יוסי קטן: אולי המושגים האלה לא ידועים לכולכם, אני קצת אסביר אותם.

יוסי קטן: הארגונים הוולונטריים הם הלשד, חוט השדרה של מה שאנחנו קוראים "החברה האזרחית", כלומר, אותן התארגנויות של אזרחים שאינן בגדר התארגנות מדיניתית, בדרך כלל זאת גם לא התארגנות פוליטית, אלא התארגנות של אזרחים על מנת לענות על צרכים שלהם ולענות על צרכים אחרים.

יוסי קטן: בדרך כלל החברה האזרחית גם ניצבת מול המדינה, במובן החיובי של המילה, והיא לכן גם מהווה את חוט השדרה של הדמוקרטיה, של פעילות ומעורבות אזרחית של אזרחים שבאה מלמטה ואינה נכפית ואני מוכוונת מלמעלה.

יוסי קטן: מושג נוסף, שהוא חיוני מאוד בהקשר הזה הוא המושג של "הון חברתי", ואני אסביר בכמה מילים למה אני מתכוון.

יוסי קטן: אנחנו מדברים בדרך כלל על הון כלכלי, כסף שיש לאנשים.

יוסי קטן: היום מאוד מעריכים את זה בחברה שלנו.

יוסי קטן: מדברים על הון אנושי, שזה מיומנויות, כישורים.

יוסי קטן: הון חברתי זה בעצם האמון ההדדי בין האנשים, רצון של אנשים לעזור אחד לשני, רצון של אנשים לסייע, ליצור קשרים הדדיים, והארגונים הוולונטריים הם הגורם המרכזי שמטפח את ההון החברתי, וההון החברתי הוא בסיס לקיום של יחסים חברתיים, לפיתוח שירותים חברתיים, לפיתוח הזדהות וסולידריות חברתית.

יוסי קטן: אולי גורם נוסף, שהוזכר פה קודם, שהממשלה תעביר, תתמוך, בארגונים הוולונטריים.

יוסי קטן: אחד הדברים הבסיסיים שצריכים לחייב ארגונים וולונטריים, שיהיו להם גם מקורות קיום עצמאיים, שהם לא יהיו תלויים רק בממשלה.

יוסי קטן: בגלל התכונות שציינתי קודם, לארגונים וולונטריים יש היכולת לגייס תרומות לגייס קרנות, לגייס משאבים, שהם לא רק משאבים ממשלתיים, כי משאבים ממשלתיים יש בהם, במקרים לא מעטים, גם מגבלות, וארגונים וולונטריים מסוגלים לעשות זאת.

יוסי קטן: אלה התכונות של ארגונים וולונטריים, שנותנים להם את הייחוד, את התפקיד המיוחד בחברה שלנו.

יוסי קטן: אני מקווה, ואין לי מספיק זמן להיכנס לזה, שהתכונות של ארגונים וולונטריים, בגלל הסביבה היום, שהיא סביבה תחרותית, סביבה כלכלית, סביבה עם אוריינטציה עסקית, שהיא משפיעה מאוד על הלך הרוח, שהסממנים שלה, שמנוגדים לרוח של הארגונים הוולונטריים, לא יחדרו לתוכם ולא ישחקו את התכונות המיוחדות שלהם.

יוסי קטן: דווקא בעידן שלנו, של נסיגת המדינה מהרבה מחויבויות שיש לה, ואני אומר את זה בצער, לארגונים הוולונטריים יש תפקיד ייחודי, בגלל התכונות שציינתי, והם צריכים להקפיד לשמור על התכונות האלה.

יוסי קטן: יכולתי להמשיך ולדבר, אבל הזמן לוחץ.

יוסי קטן: תודה רבה.

קולט אביטל: ראשון הדוברים מצד הארגונים הוא ודין בלומין, שמייצג ארגון "אחד פלוס אחד", שזאת התאחדות נוער וצעירים עולים, והוא ידבר על מניעת הידרדרות ובניית מנהיגות.

ודים בלומין: תודה רבה.

ודים בלומין: בוקר טוב.

ודים בלומין: אני מנכ"ל של "אחד פלוס אחד", התאחדות נוער וצעירים עולים.

ודים בלומין: "אחד פלוס אחד" הוא הארגון היחיד של נוער וצעירים שצמח מתוך הקהילה.

ודים בלומין: "אחד פלוס אחד" הוא ארגון ארצי שפעל במרוצת השנים ממעלות ועד באר-שבע, מקרית-ארבע ועד רמת-גן.

ודים בלומין: אני מניח שמרבית הנוכחים כאן מכירים את העשייה שלנו, ולכן אני אבקש לנצל את הבמה הזאת היום לשני דברים.

ודים בלומין: לשתף אתכם, אולי שוב, במשנה החינוכית והחברתית שלנו, ולו בזעיר אנפין, ולספר לכם על שני פרויקטים חדשים שלנו.

ודים בלומין: לפני כן אני רוצה להודות ליושבת-ראש הוועדה, לחברי הכנסת, לוועדה, למשרד הקליטה, במיוחד לנציגי המשרד שנוכחים כאן, ולברך על היוזמה, וכמובן על הארגון, לדנה גורדון, שאפילו עכשיו ממשיכה ומתרוצצת.

ודים בלומין: תודה רבה.

ודים בלומין: הפרויקט הראשון בהקשר של עלייה כמנוע לצמיחה בישראל הוא פרויקט יזמים עולים.

ודים בלומין: יזמים עולים הוא פרויקט אשר מצליח, בכלים של העצמה כלכלית ויזמות עסקית, להביא להסתגלותם של בני נוער עולים בסיכון.

ודים בלומין: ויותר מזה, הוא מניח תשתית יציבה להשתלבותם של בני נוער בחיי הכלכלה, החברה והתרבות בישראל.

ודים בלומין: נדמה לי שדווקא בפורום הזה אין צורך להרחיב לגבי הקשיים הכלכליים שעמם מתמודדים בני הנוער ומשפחותיהם, לא כל שכן הבעיות החברתיות והתרבותיות שלהם.

ודים בלומין: ומכאן, נדמה לי, ברור באיזה אופן יזמים עולים הם למעשה מכלול מענים משולב, ייחודי וחדשני למדי, שבא לענות בדיוק לצרכים הללו.

ודים בלומין: המיזם הזה הוא פרי של שיתוף פעולה משולש בינינו לבין המשרד לקליטת העלייה לבין אחד הארגונים המובילים בארץ בתחום של החינוך ליזמות עסקית לבני נוער.

ודים בלומין: "עולים על הקו" הוא שמו של הפרויקט השני שרציתי לספר לכם עליו.

ודים בלומין: זו יוזמה משותפת של "אחד פלוס אחד" ושל המשרד לקליטת העלייה, והיא כוללת הפעלה של קו חם לנוער עולה בסיכון, במצבי משבר ובמצוקה, שיופעל על-ידי בני נוער עולים, ולצדו אתר אינטרנט אינטר אקטיבי, שגם הוא יתופעל ויתוחזק בסופו של דבר על-ידי בני נוער עולים, וכל זה בהחלט בחזקת מנוף לקליטת העלייה.

ודים בלומין: הקו המנחה והמשותף לשני הפרויקטים החדשים האלה, כמו גם לפרויקטים הוותיקים, הוא מודל ההתערבות הייחודי של "אחד פלוס אחד" - קליטה פעילה.

ודים בלומין: כיום יש טיפוס חדש של אוכלוסיית יעד שלנו, והמאפיינים החדשים האלה לא עולים בהכרח בקנה אחד עם שיטות העבודה שהיו נהוגות אפילו לפני חמש שנים, הם מצריכים התמודדות אחרת עם הצרכים ועם המאפיינים החדשים והשונים, ומכאן הצורך במציאת פתרונות חדשים ויצירתיים ובדפוסים חדשים של קליטה.

ודים בלומין: ב"אחד פלוס אחד" לא מאמינים בקליטה פסיבית, אנחנו מאמינים בתוכניות אקטיביות, ומכאן שמו של המודל "קליטה פעילה".

ודים בלומין: הקליטה הפעילה שלנו מאפשרת לבני נוער להיות מעורבים ופעילים, היא מחזקת אותם דרך העשייה שלהם, באמצעות העצמה, בין כלכלית ובין חברתית.

ודים בלומין: היא רואה במצוקה סימפטום של ניכור, של בלבול זהויות, של חוסר שייכות, ומתמודדת עם כל אלה באמצעות כלים של מעורבות חברתית מעשית, בדרך של עשייה קהילתית, ואם תרצו, טיפוח מנהיגות של ממש.

ודים בלומין: יש כאן ניסיון לחבר שני קצוות מקוטבים לכאורה, בין הסיכון והניכור מצד אחד, והעשייה והמעורבות הקהילתית והחברתית מצד שני.

ודים בלומין: שייכות דרך מעורבות, זו הסיסמה שלנו.

ודים בלומין: ואני מאמין שההצלחות שלנו בשטח מדברות בעד עצמן.

ודים בלומין: תודה רבה.

קולט אביטל: היינו צריכים עכשיו להציג את ארגון "פידל", אבל הם לא הגיעו, לגבי פרויקט המגשרים.

קולט אביטל: יכול להיות שהם יגיעו יותר מאוחר.

קולט אביטל: אני קוראת לנחליאל דיסון להציג את התאחדויות העולים.

נחליאל דיסון: מכובדי, ברגעים אלה נמצאת הנהגת מדינת ישראל, הכוללת את ראש הממשלה, שר האוצר והשרה לקליטת העלייה, בנמל התעופה בן-גוריון, בטקס קבלת הפנים למאות עולים חדשים שהגיעו מארצות-הברית ומקנדה, בסיוע ארגון "נפש בנפש", הסוכנות היהודית והמשרד לקליטת העלייה.

נחליאל דיסון: אנו מקדמים בברכה ובחום את העולים החדשים ואת הארגונים הפועלים לעידוד העלייה לישראל.

נחליאל דיסון: בהכרזת העצמאות של מדינת ישראל נאמר: "המדינה היהודית בארץ-ישראל תפתח לרווחה את שערי המולדת לכל יהודי".

נחליאל דיסון: וברגעים אלה מקוימים הדברים כלשונם.

נחליאל דיסון: אבל, וזו השאלה אותה אנחנו, ארגוני העולים, שואלים את ראש הממשלה והשרים: האם נתתם את הדעת על המשך קליטתם של העולים שאותם אתם מחבקים כרגע?

נחליאל דיסון: האם שאלתם את עצמכם לרגע האם החיוך שעל פניהם יישמר גם לאחר שבוע, חודש או שנה, כאשר ייאלצו להתמודד כמעט לבד מול הקשיים בכל תחום בחייהם?

נחליאל דיסון: האם תהיו מוכנים להגיד לנו מה אתם עושים למען אותם עולים לאחר שוך תרועת הפסטיבלים?

נחליאל דיסון: אנחנו במועצת ארגוני העולים, המאגדת בתוכה 26 ארגונים, יודעים שלאחר קבלת הפנים החמימה והחגיגית משתרר קול דממה דקה, ואילו העולים החדשים נאלצים להתמודד ביום-יום עם קשיי השפה, הביורוקרטיה, פערי התרבות, מבלי לקבל עזרה כמעט – כשהם מחפשים עבודה, מי עוזר להם?

נחליאל דיסון: כשהם צריכים להגיש טפסים, מי מסייע?

נחליאל דיסון: כשהם הולכים לצבא, מי תומך בהם?

נחליאל דיסון: מי מסייע להם בשמירה על כבודם במעבר הקשה כל כך לארץ חדשה?

נחליאל דיסון: כאן אנחנו נכנסים לתמונה, ואת התמונה ננסה להציג כאן היום מתוך הפרויקטים שיוזמים ומבצעים הארגונים במועצת ארגוני העולים.

נחליאל דיסון: ברגע שיסתיימו הפסטיבלים, והתקשורת תעבור לנושא הבא, יישארו העולים עם שאלות רבות בלתי פתורות.

נחליאל דיסון: עם השאלות האלה הם באים אלינו, והשאלות נשאלות בכל השפות, מאתיופית ורוסית דרך הונגרית, גרמנית, צרפתית, ספרדית ואנגלית.

נחליאל דיסון: העולים מעוניינים לא רק באוזן שומעת את שפתם, אלא בעיקר בלב שומע.

נחליאל דיסון: ארגוני העולים עם אלפי המתנדבים, שבעצמם היו עולים, כרגע הם ותיקים ומנוסים, יחד עם אנשי הצוות המקצועי, עושים לילות כימים לתת לעולים סיוע וכתף תומכת.

נחליאל דיסון: אנו מכירים בחשיבות הממסד בקליטת העלייה, אך לדעתנו לא נעשה די.

נחליאל דיסון: אנחנו מבצעים את העבודה היומיומית הקשה באהבה, אבל זקוקים לעזרה ותמיכה של הממשלה ושריה, הכנסת, וכן המוסדות לקליטת העלייה.

נחליאל דיסון: תמיכה בארגוני העולים והמתנדבים היא תמיכה מאוד יעילה לעידוד העלייה.

נחליאל דיסון: אנו מבקשים להכיר בחשיבות ארגוני העולים המתנדבים ולתרגם את ההכרה הזאת לשיתוף פעולה פורה ולתקציבים מספקים.

נחליאל דיסון: אנו, הפועלים למען הארץ המובטחת ולמען הבאים בשעריה, מבקשים שנהיה לא רק הארץ המבטיחה, אלא גם הארץ המקיימת, הפותחת שעריה לעולים וגם דואגת להם מעבר לשער.

נחליאל דיסון: אני רוצה להציג את הפרויקטים שלנו.

נחליאל דיסון: נקרא למימי לאופר מהמגבית היהודית המאוחדת של בריטניה להציג את הפרויקט הראשון.

נחליאל דיסון: בבקשה.

נחליאל דיסון: הפרויקט הוא בנושא קבוצות תמיכה לצעירים באזור המרכז.

מימי לאופר: בוקר טוב לכולם.

מימי לאופר: אני לא יודעת מי מכם ניסה לקנות ביקיני בחנות מרכזית בתל-אביב, אבל תאמינו לי זאת פעולה לא פשוטה ולא קלה לשום אדם.

מימי לאופר: עכשיו תדמיינו לעצמכם את עצמכם בתור עולה חדשה מאנגליה, אוסטרליה, סקנדינביה, ניו-זילנד, שנכנסת לתא ההלבשה, מתחילה למדוד את הביקיני, והמוכרת דוחפת את ראשה לתוך תא ההלבשה ושואלת אותה אם הכול בסדר.

מימי לאופר: העולה החדשה המסכנה הזאת, דבר ראשון שהיא תעשה זה, לברוח מהחנות הזאת, ותישבע שבחיים היא לא קונה ביקיני בתל-אביב.

מימי לאופר: אנחנו מדברים כאן כל הזמן על נושא השימור.

מימי לאופר: אנחנו עובדים ומשקיעים המון כסף בנושא העלייה, אך מה קורה אחרי שהאופוריה הראשונית של העולים הללו, שעברו את האולפן והיו בקיבוץ, או באיזו חממה, מסתיימת, והם שוכרים דירה באזור המרכז ומנסים להתחיל לחיות את החיים שלהם כאזרחים במדינת ישראל?

מימי לאופר: נוכחנו לגלות במגבית בריטניה שיש תופעה גורפת של העולים, כשהם מתמודדים מול פערי תרבות מאוד קשים, אם זה בן-אדם שנדחק מולם בסופר או בתור לבנק, והם מרגישים שהם מתמודדים עם זה לבד.

מימי לאופר: מסתבר שכל העולים, כמכנה משותף, עוברים אותה תופעה.

מימי לאופר: לכן פיתחנו פרויקט שקוראים לו "contact groups", ומה שקורה בתוכנית הזאת, שרצה כבר ארבע שנים, שאנחנו מגבשים קבוצה של בין עשרה ל-15 נוכחים, בגילאים בין 20 ל-40, שעובדים יחד עם פסיכולוגית תעסוקתית על כל הנושאים הקשורים להלם תרבות, הגישה לתרבות בארץ, עורכים סימולציות, מעלים בעיות, משתפים אחד את השני, יש המון הומור, המון צחוק, ובעזרת ההתגברות על הבעיות הפסיכולוגיות, אישיות, תרבותיות בארץ, אנחנו משמרים את העולה.

מימי לאופר: יש נטייה לחשוב שהעולים מהמערב, העלייה קלה להם יותר, הם באים ממקום קרוב, יש להם בדרך כלל כסף, יש להם השכלה – זה לא נכון.

מימי לאופר: מאחר שהם באים ממקום קרוב, גם הרבה יותר קל להם לחזור.

מימי לאופר: חבל שנשקיע את כל הכסף בעלייה, ואחרי שנה או שנתיים, מאחר שקל להם לחזור, ולא טיפלנו בהם, הם יקומו ויעזבו.

מימי לאופר: אחד הנושאים שאנחנו מטפלים בהם זה השימור הזה, הטיפוח אחרי העלייה.

מימי לאופר: בדרך כלל, העולים מחליטים להגיע לארץ כי הם רוצים לחיות כאן.

מימי לאופר: בהתחלה יש איזו אופוריה, ולאחר זמן מסוים יש שפל, יש ירידה בתחושות האישיות שלהם, כי הם מתמודדים עם דברים שאנחנו, הישראלים, העולים הוותיקים, כבר לא מודעים להם.

מימי לאופר: הפרויקט הוא סדנה בת חודש, ארבעה מפגשים בחודש, עם פסיכולוגית תעסוקתית שעובדת אתם, החל מהמפגש החברתי, כלה במעבר של סימולציות.

מימי לאופר: היא מדברת אתם על בעיות פערי התרבות, היא מלמדת אותם כיצד להתמודד עם בעיות מסוימות, ויש לזה המשכיות.

מימי לאופר: יש מפגשים של בוגרים, יש מפגשים עם בוגרים מתוכניות קודמות.

מימי לאופר: לפי הפידבקים שקיבלנו, התוכניות הללו עובדות ושומרות על העולים.

מימי לאופר: תודה.

נחליאל דיסון: תודה למימי.

נחליאל דיסון: נבקש מרות קאופמן, מהפדרציה הציונית דרום-אפריקה (ישראל), לספר על תמיכה בתעשייה ביתית, לעולים חדשים כמובן.

רות קאופמן: חברים מכובדים, גבירותי ורבותי, 70 שנה של עלייה מאפריקה הדרומית תרמה למדינה בתחומים רבים, כגון ביטחון, בנקאות, רפואה, נדל"ן, הן בסקטור הציבורי והן בסקטור הפרטי.

רות קאופמן: עקב השפל הכלכלי שהשאיר לא מעט עולים מובטלים החליט צוות "תלפד", הפדרציה הציונית דרום-אפריקה (ישראל), להקים פרויקט חדש.

רות קאופמן: מטרת הפרויקט היא לעזור לעולים למצוא דרך חלופית להתפרנס.

רות קאופמן: "תלפד" לקחה על עצמה להזמין עולים בעלי כישורי יצירה ועבודות יד, על מנת שיוכלו להציג את יצירותיהם, ועל-ידי כך לעודד אותם לקדם את מכירותיהם בגיבוי מלא של "תלפד".

רות קאופמן: המטרה לעזור לאנשים לעזור לעצמם.

רות קאופמן: הפרויקט משווק באמצעות ירידים ואירועים למיניהם, שמאפשרים ליצרנים להציג את אוצרותיהם בצורה מסודרת, על-ידי הכנת תשתית, ציוד בסיסי ושמירה.

רות קאופמן: המטרה בהמשך היא, ליצור תשתיות נוספות כגון אתר באינטרנט, ולהרחיב בדרכים שונות את קהל היעד בארץ ובחוץ-לארץ.

רות קאופמן: הודות למאמצים הכבירים של הצוות הנאמן של "תלפד", העולים החדשים הפכו לקבוצה מגובשת, אשר מקבלת תמיכה בסיסית, ומאפשרים להם לקיים את עצמם בכבוד.

רות קאופמן: אני מייצגת את קבוצת היצרנים יחד עם נעמי היים, המייצגת את "תלפד", פונה אליכם בבקשה לתת גיבוי נוסף לפרויקט מצליח כל כך, כדי ש"תלפד" תוכל להמשיך בפעילותה, וכדי שהיצרנים יוכלו לעבוד ולהתפרנס.

נחליאל דיסון: תודה רבה לרות קאופמן.

נחליאל דיסון: היא מתנדבת כמובן, והיא מרכזת את הפרויקט הזה ב"תלפד".

נחליאל דיסון: כל הכבוד.

נחליאל דיסון: נבקש עכשיו משושנה רון, מנכ"לית ברית יוצאי בוכרה לספר על פרויקט קירוב לבבות בין נוער עולה לנוער ותיק.

שושנה רון: הפרויקט שלנו מתייחס לתחום החינוכי – קירוב לבבות בין נוער של עולים לנוער ותיק.

שושנה רון: נוער ותיק מתייחס לעתים לשונה ממנו בריחוק וניכור, דבר שמוביל לפערים, לקשיים לימודיים וחברתיים, ולעתים גם לנטישת המערכת החינוכית של נוער העולים.

שושנה רון: כדי לקרבם זה לזה, לברית יוצאי בוכרה יש פרויקט שנקרא "זרקור על הקהילה", שבו אנו מרצים על המורשת ההיסטורית של העדה, תרומתה הייחודית למדינה שבדרך ולאחר הקמתה.

שושנה רון: כל זאת בליווי להקה בוכרית שמופיעה בזמר ובמחול.

שושנה רון: הפרויקט מבוצע בפני תלמידים, מורים והורים בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה.

שושנה רון: בהרצאה אנו מדגישים את עליית יהודי בוכרה לחיות בארץ ב-1871, עשר שנים לפני התנועה הציונית.

שושנה רון: מדגישים את התקדימים החברתיים, המעוגנים בתעודות, שעל בסיסן הוקמה שכונת הבוכרים בירושלים ב-1891 - פנסיה למורים אחרי 25 שנות עבודה בהוראה, בריאות וחינוך חינם 20 שנה לפני הקמת הסתדרות המורים ו-30 שנה לפני הקמת ההסתדרות הכללית.

שושנה רון: שפת ההוראה בחדר, 1891 - עברית.

שושנה רון: הבלטנו את ציוניותם של יהודי בוכרה שהעפילו לארץ מברית-המועצות, בדרך לא דרך, עם משפחותיהם, תוך סכנת נפשות בשנות ה-30 של שלטון האימה של סטאלין, שלצערי אין לזה ביטוי בספרי ההיסטוריה במערכת החינוך.

שושנה רון: קיימנו את הפרויקט בהצלחה מדהימה בירושלים, תל-אביב ורמת-גן.

שושנה רון: ברמת-גן, בעקבות ההופעה שלנו בבית הספר, הזמינו אותנו המורים, שלמדו במסגרת שנת שבתון באוניברסיטת בר-אילן, להרחיב ולהעמיק את הרצאתנו על יהדות בוכרה.

שושנה רון: אני מאמינה שברגע שהנוער הוותיק יכיר את המטען ההיסטורי והתרבותי שהנוער העולה מייצג ואת תרומתו למדינה, הוא יתייחס אליו ביתר הבנה וביתר כבוד, וזה יתרום לקירוב לבבות.

שושנה רון: לצערי הרב, משרד החינוך לא מודע לחשיבות הפרויקט ומציע לנו סכום שהוא בבחינת לעג לרש, וגם זה ניתן בקשיים ביורוקרטיים לא קטנים.

שושנה רון: אני יודעת שהנושא של קליטת העלייה של נוער עולה קרוב מאוד לשרת הקליטה.

שושנה רון: אני תקווה שמשרד הקליטה ייתן דעתו לבעיה חמורה זו של פער בין נוער ותיק לנוער עולה.

שושנה רון: רבותי, כדאי שנזכור, שמדינת ישראל לא התברכה באוצרות טבע רבים, האוצר הטבעי הנפלא ביותר שיש לנו זה הנוער שלנו.

שושנה רון: כדאי להשקיע את עיקר המשאבים שלנו בנוער ובחינוכו, ובמיוחד באינטראקציה בין נוער עולה לבין נוער ותיק, להצלחת קליטתו של הנוער העולה בחברה ובארץ.

שושנה רון: תודה רבה.

נחליאל דיסון: תודה לשושנה.

נחליאל דיסון: אני אבקש ממומו עוז-סיני, מהתאחדות יוצאי תורכיה בישראל, לדבר על המרכז הקהילתי של צעירים יוצאי תורכיה.

מומו עוז-סיני: גבירותי ורבותי, שלום לכולם.

מומו עוז-סיני: אנחנו בהתאחדות יוצאי תורכיה גאים להציג בפניכם את הפרויקט עליו עמלנו רבות עד שהעמדנו אותו על הרגליים.

מומו עוז-סיני: הפרויקט נקרא "המרכז החברתי והקהילתי לצעירים יוצאי תורכיה".

מומו עוז-סיני: דלתותיו נפתחו בתחילת חודש מרץ השנה.

מומו עוז-סיני: מטרות המרכז מגוונות, ובראשן, הצורך לגבש את הצעירים מקרב יוצאי תורכיה, שעלו לארץ בשנים האחרונות.

מומו עוז-סיני: מספר העולים מתורכיה אינו גדול, ובשנים האחרונות הגיע ארצה חלק מהם, לאו דווקא מסיבות ציוניות ואהבת ארץ-ישראל, אלא בגלל מצוקה אישית ובעיות חברתיות וכלכליות שעמן נאלצו להתמודד בתורכיה.

מומו עוז-סיני: בהתאחדות יוצאי תורכיה אנו ערוכים לקלוט את העולים הללו, לעזור להם ולכוון אותם בשבועות ובחודשים הראשונים לשהותם בארץ.

מומו עוז-סיני: אנו סבורים שהדור הצעיר של העולים הוא זה שצריך להשקיע בו את המאמצים הרבים ביותר.

מומו עוז-סיני: חשוב להעביר להם את אהבת הארץ ולגרום להם להרגיש שהחלטתם לעלות לישראל היתה החלטה נכונה.

מומו עוז-סיני: עלינו לגרום להם להבין שכאן, ורק כאן, הם יכולים להרגיש בבית.

מומו עוז-סיני: הפעילויות של ההתאחדות, הנעשות במרכז, כוללות מפגשים לצעירים ולדור ההמשך, פעילויות שונות ובהן הרצאות, ימי כיף; אולפן לשפות: לדינו, תורכית ועברית; מסיבות ומפגשי היכרויות; מפגשים עם גופים ציבוריים וממשלתיים ובהם הסוכנות, מרכז הקליטה, אנשי השגרירות והקונסוליה הכללית של תורכיה בישראל; ישיבות ההנהלה והמועצה של ההתאחדות; חלוקת מלגות לסטודנטים.

מומו עוז-סיני: אנחנו מחלקים כל שנה מלגות, כמספר שנות המדינה, השנה חילקנו מלגות ל-56 סטודנטים; מפגשים חברתיים ותרבותיים ליוצאי תורכיה; ארוחות חגים כגון "סדר" פסח וראש השנה לחיילים בודדים ולעולים חדשים; הקרנת סרטי די.וי.

מומו עוז-סיני: די ווידיאו על נושאים שמעניינים את הקהילה ואת הצעירים; צפייה בתוכניות טלוויזיה, לרבות משחקי ספורט ואירועים בעלי חשיבות על גבי מסך ענק; הרמת כוסית ומפגשים בכל חגי ישראל.

מומו עוז-סיני: לאחרונה גם התחלנו לאסוף ספרים בשפה העברית והתורכית על תולדות יהדות תורכיה ובארץ, וזו תהיה תחילתה של הספרייה שאנו מקווים שתגדל ותשמש ככלי עזר למעוניינים.

מומו עוז-סיני: בעתיד יתקיימו גם פעילויות נוספות.

מומו עוז-סיני: המועדון פתוח בהתאם ללוח הפעילויות.

מומו עוז-סיני: לחברי ההתאחדות כמובן הכניסה חופשית, ומי שרוצה לבקר, אפשר לתאם את זה עם ראשי ההתאחדות.

מומו עוז-סיני: שמעתי שהיום הגיעו 750 עולים מארצות-הברית.

מומו עוז-סיני: היום בשעה 17:00 אצלנו במועדון אנחנו מארחים 150 יהודים מתורכיה, שבאו לישראל, לאו דווקא כעולים חדשים, אלא כעולים פוטנציאליים.

מומו עוז-סיני: הם באו לפני עשרה ימים בעזרת הסוכנות.

מומו עוז-סיני: אנחנו מארחים אותם אצלנו וניתן להם קצת אווירה ישראלית, ולכן גם פתחנו את המרכז שלנו.

מומו עוז-סיני: היחסים בין כל יוצאי תורכיה בישראל ואחינו היהודים שעדיין חיים בתורכיה הדוקים מאוד ומתקיימים באמצעות ההתאחדות וראשי יהדות תורכיה.

מומו עוז-סיני: הנהלת ההתאחדות, המועצה וכל חבריה עובדים שעות רבות ומשקיעים הרבה מאמצים.

מומו עוז-סיני: כל זה כמובן בהתנדבות וכמובן בסיוע של הסוכנות, אשר לה אנו חייבים תודות.

מומו עוז-סיני: אני מקווה שלכנס הזה יהיו תוצאות מוצלחות למען כל העולים החדשים.

מומו עוז-סיני: אני מברך את כולכם ומודה לכם.

מומו עוז-סיני: תודה רבה.

נחליאל דיסון: תודה.

נחליאל דיסון: לפני שאנחנו ממשיכים, שתי ברכות.

נחליאל דיסון: האחת לשפרה לוויצקי, יושבת-ראש מועצת ארגוני העולים לשעבר, שלמעשה הקימה את מועצת ארגוני העולים כעמותה.

נחליאל דיסון: תודה רבה.

נחליאל דיסון: השנייה, לסבתא של כל הארגונים, או לאמא, ציפי פינקוס מהסוכנות היהודית, שאתנו לאורך כל הדרך.

נחליאל דיסון: תודה רבה.

נחליאל דיסון: אני קורא לטימי אוליקי מהתאחדות עולי הונגריה בישראל לדבר על דור ההמשך, צעירים עולים מהונגריה.

טימי אוליקי: אני מברכת את כולם, את המארגנים, את חברי הכנסת והאורחים הנכבדים והחשובים.

טימי אוליקי: אני בטוחה שכולם הרגישו שאומנם הם נמצאים בחבורה, אבל הם נורא בודדים.

טימי אוליקי: הפרויקט שתמר שלום ואני, טימי אוליקי, יזמנו, מתייחס לנושאים הבאים: הקליטה, התעסוקה, הקהילה והחברה.

טימי אוליקי: שתינו עלינו ארצה בגיל צעיר מאוד, קליטתנו היתה מוצלחת, אך עדיין התגעגענו למשהו, התגעגענו לחברים ולחיים החברתיים שאליהם היינו רגילים ממולדתנו.

טימי אוליקי: התגעגענו לחברים, כפי שאומרים בארץ "החבר'ה", שאתם אפשר לדבר בהונגרית, לצחוק ביחד, לשוחח על ספרים, סרטים, הצגות, רעיונות ורגשות משותפים בשפת האם שלנו.

טימי אוליקי: אני ותמר שלום, בלי שהכרנו אחת את השנייה, שתינו היינו שותפות לאותן הרגשות, וזה מה שקרה לנו להכיר.

טימי אוליקי: בשנת 2001 פנינו להתאחדות עולי הונגריה והצגנו בפניהם את בעייתנו, והתברר שאנו לא היחידות המרגישות כך, אלא גם רבים אחרים.

טימי אוליקי: למזלנו מצאנו אוזן קשבת והתחלנו לגלגל את העניין עד להקמת דור המשך בתוך ההתאחדות.

טימי אוליקי: מטרתנו היתה להקל על התאקלמותם של עולים אחרים בארץ, לתת להם אפשרות לפגוש אחרים, לדון בבעיות, לפתור אותן ביחד, להתאסף בחגים ובשבתות.

טימי אוליקי: למטרה זו תמר שלום שכרה דירה בת ארבעה חדרים, עם כמה חבר'ה צעירים בלב תל-אביב.

טימי אוליקי: דירה זו שימשה כבית פתוח לכל עולה שנזקק ללון, לילה או יותר, בעקבות סידורים במרכז.

טימי אוליקי: כאן התקיימו מפגשים חברתיים, ארוחות משותפות בימי שישי, הרצאות, חגיגות ועזרה הדדית לסידורי קליטה אדמיניסטרטיביים.

טימי אוליקי: המקום שימש כפורום לדיונים, הוקם בו מרכז מידע, הפעילויות בבוקר התחילו במשרדי ההתאחדות, ובשעות המאוחרות של הלילה המשיכו בדירה.

טימי אוליקי: יותר מאוחר הרחבנו את תחומי הפעילות גם לתחום התעסוקה.

טימי אוליקי: כיום קיים מרכז הכוונה לתעסוקה בתוך ההתאחדות, היכן שעשרות עולים מוצאים פרנסה.

טימי אוליקי: בנוסף, המרכז מספק עזרה מקרב העולים הצעירים לניצולי שואה בודדים.

טימי אוליקי: אני פעלתי בחיפה ובאזור הצפון, ובאחרונה בבניין המרכז לקליטת עלייה.

טימי אוליקי: בין היתר ארגנתי מפגשים, שנתנו אפשרות לאנשים להכיר, להחליף דעות, וכמה חבר'ה זכו למצוא בן זוג או בת זוג.

טימי אוליקי: נפגשנו בחגים, בהרצאות, לארוחות, או רק להיות ביחד.

טימי אוליקי: אחרי זמן קצר התחלנו לעסוק בנושאי עבודות, זכויות עולים ופעלנו גם כמרכז מידע.

טימי אוליקי: לסיכום.

טימי אוליקי: מטרת העל של דור ההמשך היא להוות גורם מוביל בתהליך קליטת העולים והתערותם בארץ, לתת לעולים החדשים את התחושה כי הם רצויים כאן והמדינה זקוקה להם.

טימי אוליקי: עלינו לעשות כל מה שניתן כדי שיישארו כאן.

טימי אוליקי: תודה.

נחליאל דיסון: נבקש מאסתר טובול, מהתאחדות עולי צרפת וצפון אפריקה, מנכ"לית ההתאחדות, לדבר על קליטת חיילים בודדים עולים.

אסתר טובול: "מאז שהתגייסנו לצבא כל אחד מאתנו עבר רגעים מאוד קשים.

אסתר טובול: יש לנו כל הזמן רצון לוותר ולעזוב את הכול.

אסתר טובול: בשעת משבר זו אתם, אנשי ההתאחדות, יצרתם קשר אתנו.

אסתר טובול: תאמינו לי, כל פגישה אתכם מביאה רוח חדשה שמרגיעה ונותנת לנו הרגשה שמישהו כאן בישראל חושב עלינו.

אסתר טובול: המשיכו לעזור לנו.

אסתר טובול: כאן אתם משפחתנו.

אסתר טובול: תודה, ג'רמי.

אסתר טובול: " ההתאחדות מלווה בכל שנה כ-300 חיילים עולים דוברי צרפתית כמו ג'רמי.

אסתר טובול: צעירים אלה עזבו את הקן המשפחתי ומתמודדים יום-יום במסגרת הצבאית הרחק מקרוביהם, רובם משרתים ביחידות קרביות ומוכיחים מוטיבציה גבוהה, שזה הגורם להצלחת קליטתם בארץ.

אסתר טובול: להיות חייל זה אתגר הדורש עידוד של משפחה וסביבה.

אסתר טובול: לחיילים הבודדים עידוד זה חסר, והבדידות מהווה עוד מכשול שעמו צריך להתמודד.

אסתר טובול: ההתאחדות משקיעה בנושא מאמצים רבים.

אסתר טובול: היא מפעילה מתנדבים ואנשי מקצוע בכל רחבי הארץ במטרה לעזור, לעודד, ללוות ולדאוג לחיילים לאורך כל תקופת השירות.

אסתר טובול: צוות ההתאחדות עובד בשיתוף פעולה עם צה"ל, המשרד לקליטת העלייה והגורמים המטפלים: צה"ל מזמין את ההתאחדות להיפגש עם החיילים בטקסים, וכך נוצר הקשר; משרד הקליטה מסייע ושולח הזמנות לאירועים של ההתאחדות, וכך החיילים מגיעים לאירועים שלנו.

אסתר טובול: ההתאחדות משלימה את סל השירות הקיים, ומעניקה לחיילים מגוון שירותים בהתאם לצורכיהם.

אסתר טובול: השירות הפורמלי כולל מתן מידע פרטני או קבוצתי על זכויות החייל, הגנת זכויות החייל מול הגורמים המטפלים, סיוע בחיפוש עבודה, חיפוש דירה, והענקת מלגות חד פעמיות בעת הצורך.

אסתר טובול: השירות הבלתי פורמלי מאפשר בניית מערכת יחסים מיוחדת עם החייל, והוא כולל קשר טלפוני עקבי, ארגון ימי כיף, טיולים, כנסים, מפגשים בין חיילים, משלוח חבילות שי, ביקורים בבסיסים, השתתפות בטקסים צבאיים.

אסתר טובול: בהזדמנויות אלה צוות ההתאחדות לומד בצורה עקיפה להכיר את החייל, צרכיו ובעיותיו.

אסתר טובול: הצעיר מצרפת עולה עם מוטיבציה גבוהה.

אסתר טובול: היהודי הצעיר מעריץ את מדינת ישראל וצה"ל ומחליט לעלות ארצה ולשרת, מרצונו החופשי, לתקופה ארוכה, כאשר כבר אינו חייב בשירות צבאי בצרפת.

אסתר טובול: החייל בארץ אינו משתף את משפחתו בחוץ-לארץ בקשיי השירות ובכל ההתמודדויות, במשימות בשטח קרב.

אסתר טובול: לכן אנו עדים לירידת מוטיבציה אצל מספר חיילים, ובשל הפער הבין-תרבותי הם אינם מצליחים להיקלט במסגרת הצבאית ונתקלים בקשיים, אנחנו מנסים לעזור בכך.

אסתר טובול: ההתאחדות לקחה על עצמה למלא את התפקיד של המבוגר, שמקשיב, תומך ומייעץ.

אסתר טובול: במהלך הפרויקט נוצר קשר עם חיילים עולים אשר הוריהם עלו לארץ, ונמצא שחיילים אלה מתקשים לא פחות מהחיילים הבודדים.

אסתר טובול: לרוב עליהם לתמוך במשפחותיהם הנתקלות בקשיי קליטה.

אסתר טובול: לכן ההתאחדות החליטה להרחיב את הפרויקט גם לחיילים עולים שאינם בודדים.

אסתר טובול: תודה רבה.

נחליאל דיסון: תודה לאסתר.

נחליאל דיסון: עוד כמה מילות תודה.

נחליאל דיסון: בראש ובראשונה אני רוצה להודות לדנה גורדון על ארגון האירוע הזה.

נחליאל דיסון: היא טוענת שאני כבר צריך לקבל משכורת מהוועדה, אבל באמת תודה רבה.

נחליאל דיסון: אני רוצה להודות לחברת הכנסת קולט אביטל שיזמה את האירוע הזה.

נחליאל דיסון: אני חייב תודות לחברת הכנסת מרינה סולודקין שתומכת בנו תמיד, ותמיד אפשר לסמוך שהיא תגיד את המילה הנכונה במקום הנכון.

נחליאל דיסון: למירלה גל, מנכ"לית משרד הקליטה, שתמיד מוכנה לענות.

נחליאל דיסון: היא מחזירה טלפונים להפתעתנו הגדולה.

נחליאל דיסון: באמת, תודה.

נחליאל דיסון: לשני האריות: אריה קורת ממשרד הקליטה, שהוא הכתובת החשובה שלנו במשרד, אחראי לתמיכות ותומך בנו, וכמובן לאריה אזולאי מהסוכנות, אחרון אבל חביב, תודה רבה.

נחליאל דיסון: אני אבקש מחברת הכנסת לשעבר סופה לנדבר להציג את הפרויקט של "צעד ראשון", והארגון נקרא "הפדרציה הישראלית לדוברי הרוסית", היא אולי תתקן אותי, כי השם חדש, ואולי לא דייקתי.

סופה לנדבר: בוקר טוב ליושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה, לחברי הכנסת, לנציגי הסוכנות, למשרד הקליטה והעלייה, לארגוני העולים.

סופה לנדבר: אנחנו נקראים היום "הפדרציה הארצית של ארגוני ישראלים דוברי רוסית".

סופה לנדבר: הארגון הוקם בסוף שנת 2003.

סופה לנדבר: הוא פרי איחוד של שני ארגונים: התאחדות עולים מברית-המועצות, שהוקם בשנת 1972 על-ידי גולדה מאיר, והפורום הציוני, שהוקם בשנת 1987 על-ידי נתן שרנסקי, וכאן מגיע להגיד לו תודה.

סופה לנדבר: בזמן האחרון בראש הארגון עמד חבר הכנסת מיכאל נודלמן, ומסוף השנה הקודמת קיים ארגון חדש.

סופה לנדבר: אנחנו תחת גג של הפרויקט "צעד ראשון".

סופה לנדבר: זה קשת של פרויקטים שיש בארגון.

סופה לנדבר: הארגון קיים ונתמך על-ידי הסוכנות היהודית, ומגיעה לסוכנות היהודית תודה רבה.

סופה לנדבר: לעתים קרובות גם על-ידי משרד הקליטה, ואני רוצה להגיד בצער כבד, שכל פעם ההיסטוריה חוזרת, ומשרד הקליטה נותן לנו תמיכות רק בסוף השנה.

סופה לנדבר: אני מקווה, מירלה גל, שתמסרי לשרת הקליטה שצריך לשנות את הדבר הזה מיד.

סופה לנדבר: אנחנו חייבים לקבל תמיכות ממשרד הקליטה בתחילת השנה, כמו שאנחנו מקבלים מהסוכנות.

סופה לנדבר: כמו שאמרתי, "צעד ראשון" זה מגוון של פרויקטים, שעוסקים במידע לבניית מאגרי מידע על עולים חדשים, עד חמש שנים בארץ.

סופה לנדבר: פעילות הפדרציה בצעדים ראשונים היא משדה התעופה – וכאן צריך להגיד למשרד הקליטה תודה על שנתנו לנו אפשרות מיד לקבל את העולים וללוות אותם – ובניית פרויקטים לפי הצורך.

סופה לנדבר: בפרויקט "צעד ראשון" אנחנו מלווים את העולים מרגע שהם מגיעים ארצה עד שהם לא מרגישים צורך יותר בתמיכה שלנו.

סופה לנדבר: אנחנו מקבלים את העולים בשדה התעופה, כמו שאמרתי.

סופה לנדבר: מפגש של פסיכולוגים ועובדים סוציאליים, שכולם דוברי רוסית, מפגשי צעירים, סיורים להכרת הארץ, ימי עיון בנושאים שונים.

סופה לנדבר: השנה, לפי המלצה של ציפי פינקוס, לקחנו על עצמנו פרויקט כבד, אבל אנחנו מצליחים בו, וזה בנושא תעסוקה, יש לנו אפילו תוכנית ב'רדיו רק"ע', ואנחנו אסירי תודה ל'רדיו רק"ע' על תמיכתו בפרויקט.

סופה לנדבר: זה פרויקט חשוב מאוד, כי אני בטוחה שבצעדים ראשונים של האדם חשובים שני דברים: תעסוקה וגג מעל הראש.

סופה לנדבר: יש לנו מאות מתנדבים דוברי רוסית, שכולם עברו מה שעובר עולה חדש, והם עוזרים ותומכים בשפת האם, כמו שכבר נאמר כאן, ואומרים: אם אני עשיתי, גם אתה תצליח.

סופה לנדבר: יש אירועים שונים: ייעוץ וסדנאות בתחומי תעסוקה, סדנאות בפער בין-תרבותי, קייטנות קיץ ופעילות לעולים.

סופה לנדבר: כמו שאמרתי יש מפגשי צעירים, סיורים להכרת הארץ, שלדעתי זה מאוד חשוב לעולה חדש.

סופה לנדבר: יש אירועים שונים שמשתתפים בהם המון אנשים, יש ימי עיון לעולים בכל הנושאים, שהם נושאים שקרובים לעולים ושהעולים זקוקים להם.

סופה לנדבר: לצערי, בזמן האחרון, הטרור פקד את מדינות חבר העמים, ויש גם נרצחים.

סופה לנדבר: (המדינה ויש נרצחים מהטרור מכל המדינות, גם ממדינות חבר העמים.

סופה לנדבר: ) אנחנו תומכים בנפגעי הטרור, וזה פרויקט פרטני.

סופה לנדבר: כיום אנחנו מקיימים קייטנה באחד מהקיבוצים.

סופה לנדבר: שבועיים תחת הגג של קיבוץ.

סופה לנדבר: במסגרת של הפרויקט שלנו נמצאים מאות עולים, שמקבלים טיפול בדברים שבהם יש להם צורך.

סופה לנדבר: יש חלוקת חבילות מזון למשפחות עולים.

סופה לנדבר: אנחנו מכינים לחודש ספטמבר, ואנחנו מקווים שבמשרד הקליטה ייתנו לנו יד לזה.

סופה לנדבר: כבר הכנו 500 חבילות לעולים שנמצאים במצוקה.

סופה לנדבר: בחודש אוגוסט אנחנו נקיים אירוע ענק לעולים, שפעם ראשונה במדינת ישראל ילכו לבית הספר.

סופה לנדבר: נעשה את זה בעיר אשדוד יחד עם הסוכנות ומשרד הקליטה.

סופה לנדבר: נמסור להם שי, תיק לבית הספר וקלמר.

סופה לנדבר: נערוך אירוע שהם ירגישו שהם בבית, האירוע ייערך יחד אתנו, עם הסוכנות ועם משרד הקליטה.

סופה לנדבר: התחלנו באיתור של אנשים שרק עכשיו הגיעו ארצה.

סופה לנדבר: אנחנו שולחים מאות מתנדבים לבתים, הם עוברים בית-בית לאתר אותם, כי לא הצלחנו לקבל רשימה של אנשים שהם עד חמש שנים בארץ.

סופה לנדבר: כולנו באנו ארצה לבנות ולהיבנות.

סופה לנדבר: לבנות – כל אחד מסוגל, להיבנות – אנחנו צריכים לעזור לעולים האלה.

סופה לנדבר: אנחנו נעזור, כולנו יחד.

סופה לנדבר: קולט אביטל, תודה רבה לך, למרינה סולודקין ולכל המשתתפים, וודאי וודאי תודה רבה על כך שמתנדבים רבים בכל השפות מסוגלים להבין מה זה לעזוב את הבית, להגיע למדינה, להתחיל צעדים ראשונים, עד כמה זה קשה.

סופה לנדבר: אם אתם עשיתם את זה, כל מי שמגיע ארצה מסוגל לעשות זאת.

סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לוועדת העלייה והקליטה תודה שליוויתם את כל הפרויקטים הכול כך חשובים לעלייה, תודה שהם עברו בכנסת ותודה שאתם קיימים.

סופה לנדבר: אנחנו כאן.

סופה לנדבר: תודה.

נחליאל דיסון: תודה לסופה לנדבר.

נחליאל דיסון: הפרויקט הבא יוצג על-ידי אבי בלומנפלד מ"נעם" – ארגון עולים מגרמניה, אוסטריה ושוויץ.

נחליאל דיסון: בבקשה.

אבי בלומנפלד: מכובדי חברי הכנסת, חברים, כפי ששמעתם אני מייצג פה את "נעם" – נוער עולי מרכז אירופה.

אבי בלומנפלד: "נעם" הוקם בשנת 1998 מתוך הרגשה שנמאס לנו, נמאס לנו להקים מחנות פליטים לבד בבתים שלנו, נמאס לנו להקדיש זמן מהעבודה, לקחת יום חופשה לרוץ עם החבר'ה שהגיעו מגרמניה, מאוסטריה ומשוויץ למשרד הקליטה, לסוכנות, לבקו"ם.

אבי בלומנפלד: חשבנו שחבל שהגוף הציבורי שאמור לייצג אותנו ואמור לעזור לנו לא יכול לעשות את זה, והקמנו ארגון עולים, ארגון עולים מגרמניה, אוסטריה ושוויץ.

אבי בלומנפלד: הפרויקט שאנחנו רוצים להציג הוא פרויקט של כיף.

אבי בלומנפלד: זה פרויקט פשוט מאוד.

אבי בלומנפלד: אנחנו עכשיו בזמן בין היורו ובין האולימפיאדה, וחשבנו שבעידן הספורט, שאני מייצג פה באופן הגופני יותר טוב מכולם, להציג את הפרויקט של מונדיאל העולים, שהשתתפו בו 12 קבוצות מתוך ארגוני עולים שקיימים בארץ.

אבי בלומנפלד: אתם יכולים להתרשם מהתמונות על הפעילות בשטח.

אבי בלומנפלד: יש פה שחקן הגנה ותיק של אוסטריה, שעלה לפני ארבע שנים, והוא אחד ממארגני הכנס.

אבי בלומנפלד: הכנס שלנו נקרא "מונדיאל".

אבי בלומנפלד: מה היה כל כך טוב במונדיאל?

אבי בלומנפלד: העובדה שהיום התאחדות שוויץ והתאחדות דרום אמריקה, במיוחד הארגנטינאים, אמרו שהם מוכנים לעזור, שהם רוצים להשתתף באירוע ובארגון של האירוע.

אבי בלומנפלד: המפגש בין 200 שחקנים על המגרש, הדו-שיח, יום השישי של הביחד, ה-150 צופים שהגיעו לאירוע בעצמו וחילופי הדעות בין הקבוצות השונות של העולים, מכל מגזרי תבל, היה בעינינו ההצלחה העיקרית.

אבי בלומנפלד: אנחנו מתכננים לשנה הבאה מונדיאל יותר גדול, שבו תשתתף קבוצה ישראלית, שנשמח לקבל אותה למגזרנו.

אבי בלומנפלד: אתם רואים בתמונות את ואת ?

אבי בלומנפלד: הגיל השונה.

אבי בלומנפלד: הקבוצה מגרמניה, רובה בין הגילאים 16 עד 25.

אבי בלומנפלד: בקבוצה האוסטרית הגיל הממוצע 35, עם השוער, שזה אני.

אבי בלומנפלד: הקבוצה הצרפתית מאפיינת עלייה מאוד מיוחדת, רובה אנשים חרדים.

אבי בלומנפלד: הקבוצה האנגלית, שרוב רובם משחקים כל יום שישי באיגוד קבוצת כדורגל.

אבי בלומנפלד: הקבוצה הארגנטינאית הם זוכי השנה שעברה.

אבי בלומנפלד: ההפתעה הגדולה שלנו היתה הקבוצה התורכית, שנתמכת על-ידי מסעדה תורכית ותיקה ביותר בתל-אביב.

אבי בלומנפלד: ויש הקבוצה האתיופית, קבוצה שחביבה מאוד עלינו, כי לא חשבנו שקיים איגוד כזה, והצופים שיושבים פה אהדו אותה במיוחד, כי המרץ שלהם נתן להם את הגביע.

אבי בלומנפלד: מעבר לזה, הקמנו את המפגש החברתי בארוחה מסורתית על צלחות פלסטיק של נקניק, פיתה וחומוס, ונהנינו מחילופי הדעות בין הקבוצות השונות, והשיחה העיקרית היתה על קשיי העלייה.

אבי בלומנפלד: אנשים כמוני שעלו לפני 11 שנים, או אנשים מאתיופיה, שעלו רק לפני שנתיים-שלוש.

אבי בלומנפלד: למרות השוני של התרבות והשוני של החוויות הרגשנו אותו דבר.

אבי בלומנפלד: הקריאה שלנו לוועדת העלייה והקליטה, לחברי הכנסת המכובדים, לתת עוד יותר תמיכה ממה שאתם כבר נותנים.

אבי בלומנפלד: לא הגענו לפה כדי לקבל מחיאות כפיים, באנו לפה ללמוד.

אבי בלומנפלד: "נעם" הוא ארגון עולים שהוקם ב-1932.

אבי בלומנפלד: למדנו מהאנגלים שעד לפני שש שנים היו האפוטרופוס שלנו, ופה המקום להגיד תודה על העזרה.

אבי בלומנפלד: במיוחד אני רוצה לציין שאנחנו מנסים לעזור בהקמת הקבוצה הסקנדינבית לעמוד על הרגליים: דיויד לקסנר, הבן של הרב הראשי מדנמרק, אמור להקים את הקבוצה.

אבי בלומנפלד: אנחנו מנסים לעודד עולים צעירים מרומניה שהגיעו לארץ להתאחד ולבוא.

אבי בלומנפלד: אנחנו בקשר עם קבוצה מבוקרשט, שיבואו, אם ירצה השם, בעוד חודש או חודש וחצי לארץ.

אבי בלומנפלד: נארח אותם במסיבת הגג שלנו, שאני רוצה להכריז עליה פה ב-5 באוגוסט.

אבי בלומנפלד: מי מכם שיש לו זמן, היא תיערך ברחוב רמב"ם בתל-אביב, במעון של עולי מרכז אירופה, על הגג של בית משנת 1923.

אבי בלומנפלד: נעשה מסיבת גג שנארח בה בין 300 ל-400 איש, מתוכם 150 עולים, 100 אורחים מגרמניה ומאוסטריה, שהגיעו לחתונות בארץ, והקבוצה הרומנית.

אבי בלומנפלד: תודה רבה לכם, אני מקווה שבשנה הבאה השורות פה יהיו יותר מלאות, ונשמע על הרבה סיוע, עזרה וכסף.

אבי בלומנפלד: תודה רבה.

נחליאל דיסון: תודה רבה.

נחליאל דיסון: אני אבקש ממריו לייב, יושב-ראש התאחדות עולי אמריקה הלטינית לדבר על עידוד עלייה ועסקים קטנים לעולים מדרום-אמריקה.

נחליאל דיסון: מריו הוא מתנדב ותיק מאוד בכלל בארגוני העולים, והוא יספר לכם את הסיפור המרתק שלו.

מריו לייב: חברים, בישראל, כמו בגולה, אני חושב שאפשר לחלק את הקבוצות לשלוש: יש יהודים עשירים מאוד – קבוצה קטנה, שקשורה בדרך כלל עם המגביות, עם שרים, עם חברי כנסת, ולא צריכים את השליח; קבוצה שנייה, הנמוכה, אנשים במצב כלכלי קשה, שמגיעים לסוכנות או שהשליח מגיע אליהם; והקבוצה הגדולה היא האמצעית, אלה אנשי עסקים קטנים או בינוניים, יש להם מפעל או עסק, אלה אנשים שמנהלים קבוצות, ובדרך כלל אנחנו לא מגיעים או אין לנו חומר להסביר להם או שלשליח אין את הידע, מכיוון שבדרך כלל השליחים הם לא אנשי עסקים או בעלי מפעלים או שעבדו בחברה או במפעל בניהול.

מריו לייב: הקמנו קבוצה של 20 אנשי עסקים מתנדבים, שנסעו על חשבונם לארגנטינה ולאורוגוואי כדי להסביר לאנשי העסקים שם איך עושים עסק או מפעל בישראל.

מריו לייב: הכנו סרט בספרדית, ו-12 אנשי עסקים מסבירים איך הם הצליחו עם סכומים קטנים או בינוניים להשקיע ולהצליח בעסקים.

מריו לייב: האמינות שנותן מתנדב, בחור שפתח עסק או מפעל בישראל, שמגיע לשם ומסביר, זה לא יאומן.

מריו לייב: כל 20 האנשים האלה נסעו על חשבונם, הכול בתיאום עם הסוכנות היהודית.

מריו לייב: אנחנו מקבלים תמיכה דרך הסוכנות מהמחלקה של ארגוני עולים של ציפי פינקוס, מהמחלקה לישראל של הסוכנות.

מריו לייב: יחד עם הסרט בנינו אתר באינטרנט של זכיינות עסקים.

מריו לייב: אפשר לקנות זיכיון, שזה נותן הרבה תמיכה וביטחון.

מריו לייב: זה דבר שצריך להשקיע בו ולעשות בכל שפה.

מריו לייב: כל אחד שמדבר בסרט הוא יוצא דרום-אמריקה, וזה משפיע על העולים בפוטנציה.

מריו לייב: כמו שאמרתי, התחלנו עם 20 מתנדבים בעלי עסקים, והיום יש לנו יותר מ-100 אנשי עסקים מארגנטינה ומדרום אמריקה שמוכנים לעזור.

מריו לייב: בארגנטינה יש לנו היום 250 בעלי עסקים ומפעלים שנרשמו, והם בקשר עם הסוכנות היהודית ובודקים אפשרות של עסקים בישראל ועלייה לארץ.

מריו לייב: אנחנו מתכננים בסוף השנה כנס בארגנטינה של האנשים האלה.

מריו לייב: מנסים להביא אותם לקראת השנה הבאה לכנס בישראל ולפגוש את אנשי העסקים מדרום אמריקה שנמצאים כאן בישראל.

מריו לייב: תודה.

מריו לייב: בסרט אתם רואים כל מיני עסקים בהיי-טק, במזון.

מריו לייב: אנשי העסקים מסבירים איך הם עשו את העסק, איך הם קנו זיכיון.

מריו לייב: יש חברות שמבקשות משקיעים, כדי להגדיל את החברה.

מריו לייב: יש פה חברות ברמה הראשונה.

מריו לייב: כל אדם בארגנטינה שמתעניין, אנחנו נותנים לו תשובה, אם זה באינטרנט, בטלפונים ובמכתבים, ומנסים לעזור להם כדי להחליט על העלייה שלהם.

מריו לייב: תודה.

קולט אביטל: השעה 10:45, בשעה 11:00 אנחנו חייבים לסיים, ויש עוד שמונה ארגונים שביקשו לדבר.

קולט אביטל: היו עשרה ארגוני עולים שדיברו.

קולט אביטל: אולי נצטרך לשמוע ביום אחר, אבל אנחנו חייבים להצטמצם.

קולט אביטל: אני מתנצלת מכל הלב בפני אלה שלא יוכלו לדבר.

נחליאל דיסון: אני אגיד מי היה צריך להציג, אפילו שהם לא יוכלו לדבר.

נחליאל דיסון: חנה גבעון, מתנדבת שלנו, היא היתה צריכה להציג את הפרויקט "קבלת פנים לעולים בנמל התעופה בן-גוריון", שנעשה על-ידי מתנדבים.

נחליאל דיסון: כל העולים מארצות-הברית מתקבלים על-ידי מתנדבים בשדה התעופה.

נחליאל דיסון: זה פרויקט אחד שלא נוכל להציג.

נחליאל דיסון: פרויקט נוסף שלא נוכל להציג: אביב דוד, מנהל איחוד הארגונים של עולי אתיופיה היה אמור להציג את פעילות המתנדבים למען מבוגרים, ואני מצטער שלא נוכל להציג.

נחליאל דיסון: גם הפרויקט של נוריאל חסיד, של ארגון יוצאי איראן בבית קהילות העולים בירושלים לא יוכל להיות מוצג היום, לצערנו, בגלל מצוקת הזמן.

נחליאל דיסון: תודה רבה לכל המשתתפים.

נחליאל דיסון: אני רוצה לומר שכל הארגונים עושים את רוב הפרויקטים, רק בחרנו כך, שכל ארגון יציג פרויקט אחד.

נחליאל דיסון: תודה רבה לוועדה ולכולכם.

קולט אביטל: אני קוראת לאלי זרחין מהאגודה הישראלית למען ילדים עולים, ואחריו ידבר אריה אזולאי.

אלי זרחין: אני רוצה דווקא להתחיל באמירת תודה לך, קולט אביטל- - -

קולט אביטל: עזוב את זה.

אלי זרחין: אני לא יכול לעזוב את זה, כי חלק מהדברים לא היו מצליחים אם כל אחד מהיושבים כאן בחדר לא היה מעורב בו באופן אישי.

אלי זרחין: אנחנו מדברים על הצלחה גדולה של האגודה הישראלית למען ילדי עולים, שחייבה את משרד החינוך לשנות את בחינות הבגרות לעולים, והוועדה ניהלה שנתיים וחצי את המאבק.

אלי זרחין: האגודה הישראלית למען ילדים עולים הוקמה לפני כשלוש שנים על-ידי עולים וילידי הארץ.

אלי זרחין: עולים מכל מיני מדינות, וילידי הארץ, אנשי חינוך וטיפול, במטרה לתמוך בשילוב ילדים בחברה הישראלית בכלל ובבתי הספר בפרט.

אלי זרחין: הבנו שיש מקום לשים דגש על שני דברים: על שילוב שוויוני ועל מתן הזדמנות להשתלב.

אלי זרחין: שלשום התקשר ילדה מפתח-תקווה שסיימה ארבע שנים בארץ, היא רוצה להתקבל לבית ספר תיכון אחרי כיתה ט', ולא מקבלים אותה, כי יש מלא רוסים בבית הספר.

אלי זרחין: המקרים האלה עולים כל הזמן.

אלי זרחין: הקמנו מרכז מידע וייעוץ לתלמידים עולים ולהוריהם במטרה לתת מענה, גם ליידע על הזכויות וגם אולי ללוות את הילדים לבתי הספר.

אלי זרחין: דרך אחת היא לנהל מאבק, שזה עוזר.

אלי זרחין: חברי הכנסת, לבקשתנו, בשנים האחרונות, קיימו עשרות ישיבות, וחלק מבתי הספר אפילו הובאו למשפט.

אלי זרחין: החלק הטוב יותר הוא יצירת גשר בין ילד והמשפחה שלו לבית הספר.

אלי זרחין: אני תמיד מספר שברוסית אין את המילה מתנדב, או אותה מילה שמשתמשים בה היא לא בדיוק מילה רוסית.

אלי זרחין: חשבנו להביא עולים מברית-המועצות להתנדבות.

אלי זרחין: יש לנו היום כ-300 מתנדבים פעילים, רובם יוצאי ברית-המועצות, אבל לא רק.

אלי זרחין: אלה אנשים שבזמן הפנוי שלהם הולכים לבתי-הספר, עורכי הדין כותבים מכתבים, ועושים גשר בין בתי הספר לבין הילדים.

אלי זרחין: משרד הקליטה לקח את החומר שלנו ופרסם עלון זכויות ילדים עולים בעשרות אלפי עותקים, בחמש שפות.

אלי זרחין: ביוזמת הוועדה הזאת עכשיו פועל קורס להכשרת יועצים חינוכיים, יושבים כאן גם אנשים שלומדים שם, 25 חבר'ה יוצאי אתיופיה וברית-המועצות, בוכרה וקווקז לומדים בקורס הזה כדי להיות מענה לאותם ילדים.

אלי זרחין: יש עדיין אוכלוסייה, תקראו להם "מגזר רביעי", ילדים עולים שקשה להם מאוד בארץ, קשה להם להבין מה הם עושים כאן.

אלי זרחין: אני מאוד אשמח בהזדמנות זו גם לשתף פעולה עם ארגונים שאני לא מכיר את חלקם, כי פונים אלינו אנשים דוברי שפות שונות.

אלי זרחין: אני מאוד אשמח לקבל עזרה מהארגונים שיושבים כאן.

אלי זרחין: המון תודה לכם שאתם קיימים בשטח, כי זה מאוד חשוב, ואנחנו לא לבד.

אלי זרחין: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני רוצה לקרוא לאריה אזולאי, האבא של הרבה מאוד פרויקטים כאן.

אריה אזולאי: ברשות

אריה אזולאי: כם, אני מודה לוועדת העלייה והקליטה שהיא הגיבוי הציבורי המתמיד גם לנושא העלייה וגם לנושא הקליטה, והביאה אותנו להראות טעימה קטנטנה מהמגוון האדיר שהתאחדויות העולים והארגונים הוולונטריים, על-פי האפיון ששמענו מההרצאה של פרופ' קטן.

אריה אזולאי: מבחינת העלייה.

אריה אזולאי: בין ה-4 ביולי, החג הלאומי של ארצות-הברית, דרך ה-9 ביולי, החג הלאומי בארגנטינה, להיום, החג הלאומי של צרפת, הגיעו כ-1,000 עולים.

אריה אזולאי: 400 מארצות-הברית ו-600 מכל העולם.

אריה אזולאי: אני רוצה שנזכיר לעצמנו, גם השנה, 50% מכלל העולים בא אלינו מברית-המועצות.

אריה אזולאי: כדאי שנדע את הפרופורציות.

אריה אזולאי: לפעמים החברה הישראלית לא מרגישה: יש גל עלייה מצרפת, עלייה מארצות-הברית, אבל בסופו של דבר העלייה מברית-המועצות היא נדבך חשוב מאוד.

אריה אזולאי: הגורם העיקרי הוא מיליון עולים מברית-המועצות, שמהווים כאן את הבית שממשיך למשוך עולים, כמו כל התאחדות שבלעדיה בלתי ניתן לאפשר קליטה נכונה, ובלי קליטה נכונה אי-אפשר להצליח בעלייה.

אריה אזולאי: למרות כל הקיצוצים, בניגוד לכל המוסדות, גם השנה אנחנו משקיעים מעל ל-3 מיליוני דולר לפעילות של ההתאחדויות.

אריה אזולאי: יש שינויים פנימיים, אבל הסכום הוא גדול.

אריה אזולאי: הוספנו השנה 2 מיליוני דולר להרחבת המעטפת של החיבור לחברה הישראלית, והפרויקט המרכזי שגם מעסיק, ויצא מהתאחדויות העולים, וזאת הרחבה, הוא "בבית ביחד", שמאפשר, בסופו של דבר, בהיקף עלייה של 30,000 עולים לשנה, להביא למצב של משפחה מלווה משפחה.

אריה אזולאי: בשנים האחרונות, ובעיקר בשנה האחרונה, הודות לחיזוק הקשר, החשיבה והמעשה עם מרכז הקליטה ועם הרשויות המקומיות, מגיעים בהחלט להרחבה גם של פרויקטים לעידוד עלייה,.

אריה אזולאי: והנושא של עסקים קטנים, שדיבר עליהם מריו לייב, משרד הקליטה נכנס לזה בעוצמה, גם בארצות-הברית, בשיתוף ההתאחדויות, וגם בצרפת לא מזמן, בהצלחה בלתי רגילה, ואני בהחלט ממליץ גם למריו לייב וגם למשרד הקליטה לראות איך אנחנו עושים זאת, כי אפשר להרחיב את זה.

אריה אזולאי: "בבית ביחד" בנוי על העיקרון הפשוט של מעטפת אישית לליווי משפחה או חייל או סטודנט בודד.

אריה אזולאי: יש חובה לחברה הישראלית שנבין – אתם מבינים זאת, הבעיה היא להרחיב את זה לחברה הישראלית – שעלייה חייבת למצוא בית, בית שמלווה גם לענייני תעסוקה, גם לקנות מכנס אם צריך ולא רק ביקיני, וגם האפשרות לחייל הבודד למצוא משפחה.

אריה אזולאי: אני רוצה להודות לכם, להצדיע לכם על הפעולה הבלתי רגילה שאתם עושים, ואנחנו, יחד עם משרד הקליטה, נמשיך להיות שותפים נאמנים.

אריה אזולאי: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה לך, וגם על העזרה הרבה שאתם, הסוכנות היהודית, מושיטים לאלה שעושים את העבודה בשטח.

קולט אביטל: אני רוצה לקרוא ליורם זיו, "בית ראשון במולדת".

יורם זיו: שלום לכולם.

יורם זיו: "בית ראשון במולדת" זה מפעל קליטה משותף של הסוכנות היהודית, המחלקה לקליטת העלייה של המשרד לקליטת העלייה והתנועה הקיבוצית.

יורם זיו: מרבים בזמן האחרון להעלות את התנועה הקיבוצית לחדשות, ובסך הכול צריך לזכור שהתנועה הקיבוצית היום מהווה 1.5% מכלל האוכלוסייה במדינת ישראל, וקולטת, לאורך השנים, בין 7% ל-9% מכלל העולים מחבר המדינות ודרום אמריקה.

יורם זיו: ראשיתו של "בית ראשון במולדת" בנובמבר 1989, שזה כמעט החודש הראשון להתחלת עליית יהודים מברית-המועצות לשעבר.

יורם זיו: ממועד זה ועד היום עברו דרכנו כ-29,000 נפש, שהם כ-8,500 משפחות.

יורם זיו: התוכנית הזאת היא לא תוכנית לקליטה בקיבוצים.

יורם זיו: לפעמים אנשים נתפסים לטעות הזאת.

יורם זיו: התוכנית הזאת מיועדת, אם אני ממשיך את מה שאמר אריה אזולאי, התוכנית הזאת היא "בבית ביחד" של התנועה הקיבוצית.

יורם זיו: זו קליטה שנקראת "נחיתה רכה", היא כבר מותג בפי כל העולים, שמאפשרת בשנה הראשונה של העלייה את שילוב הילדים שלהם במערכות החינוך, לימוד אינטנסיבי של השפה העברית, חמש שעות בכל יום, במסגרת האולפן, תוכנית תעסוקתית, וזה אחד הנושאים שאנחנו מדגישים יותר ויותר בשלוש השנים האחרונות.

יורם זיו: אנחנו מציעים לעולים המועמדים חבילת קליטה מלאה, שכוללת קליטת המשפחה במסגרת הנחיתה הרכה, לימוד אינטנסיבי של השפה העברית ותוכנית תעסוקתית מותאמת לפרופיל המקצועי שאותם העולים באים אתו.

יורם זיו: "בית ראשון במולדת", כשמו כן הוא, זו תוכנית לנחיתה רכה כאשר הצוות המצומצם והקטן, שסך הכול מונה שלושה אנשים, מפעיל 17 רכזי קליטה באזורים, ולמעלה מ-120 מתנדבים, שמטפלים בקליטת העולים בחיי היום-יום.

יורם זיו: אנחנו נעזרים בסוכנות היהודית באיתור ומיון העולים המועמדים בשטח, אנחנו עושים את העבודה.

יורם זיו: אנחנו יוצאים לשטח, מראיינים את העולים, מכינים אותם כקבוצות עלייה, מגבשים אותם בסמינר, חודש טרם עלייה, ומשבצים אותם לקליטה ביישובי התנועה הקיבוצית, מהגליל העליון ועד חבל אילות בנגב.

יורם זיו: 17 קבוצות עלייה בכל שנה.

יורם זיו: גם הירידה במספר העולים לאורך השנים לא הפחיתה מהמספר היחסי שאנחנו קולטים.

יורם זיו: בשנת 2003 קלטנו 930 נפש, שזה 280 משפחות עולים, רובם מברית-המועצות לשעבר.

יורם זיו: נכון אמר אריה אזולאי שלא צריך לשכוח שעדיין זה המקור הגדול לקליטת עולים.

יורם זיו: אני חוזר מאוקראינה לפני עשרה ימים, וראיינתי כ-60 משפחות בארבעה ימי ראיונות.

יורם זיו: עדיין יש פונים, אבל צריך לדעת, שגם בברית-המועצות לשעבר זכאי עלייה עולים אם מציעים להם תוכנית שיכולה להבטיח להם עתיד טוב יותר מאשר שם.

יורם זיו: גם שם התנאים הולכים ומשתנים.

יורם זיו: צברנו ניסיון בתחומים האלה, כי התחלנו משנת 1996 לקלוט את העולים במסגרת הקליטה הקבוצתית.

יורם זיו: קליטה קבוצתית היא קליטה עם מרב התמיכה שיכולה להיות לעניין הזה.

יורם זיו: כאן המקום לציין את המשרד לקליטת העלייה שתומך בנו בפעולות הקליטה.

יורם זיו: בראש ובראשונה בנושא הזהות היהודית.

יורם זיו: לצערי הרב, בשנים האחרונות התקציבים הולכים ופוחתים, אבל עדיין צריך לזכור שאנחנו צריכים לקרב את העולים גם בזיקה היהודית שלהם לארץ וגם קצת להכיר להם את הארץ.

יורם זיו: הנושא של התוכניות התעסוקתיות.

יורם זיו: 64 רופאים עברו דרכנו את מבחני הרישוי, כמובן, בסיוע של הסוכנות היהודית והמשרד לקליטת עלייה.

יורם זיו: קורס לאחיות מתקיים היום בגליל העליון.

יורם זיו: 23 אחיות מעשיות, ש-14 מהן הן חד הוריות.

יורם זיו: קורסים בשיתוף עם מפעלי איגוד התעשייה הקיבוצית להכשרת טכנאים לתעשיית הפלסטיקה.

יורם זיו: אנחנו עובדים גם בשנה זאת להכשרת קבוצות נוספות.

יורם זיו: סיפרתי על קצה המזלג, אבל צריך לזכור שהתנועה הקיבוצית רואה באוכלוסייה הזאת גם פוטנציאל לגידול האוכלוסייה.

יורם זיו: אכן 600 משפחות נשארו חברות בתנועה הקיבוצית, וכמספר הזה מתגוררים כתושבים.

יורם זיו: זה בהחלט אמצעי לגיוון האוכלוסייה בפריפריה, בגליל ובנגב, שגם הם יעד לאומי להגדלת האוכלוסייה.

יורם זיו: תודה לכל הגורמים המסייעים.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: לצערנו, המליאה התחילה.

קולט אביטל: אני אשאר אתכם, אבל חלק מחברי הכנסת צריכים לעלות למליאה, כי מצביעים על חוקים.

קולט אביטל: אנחנו נכבד עוד שני ארגונים לפחות.

קולט אביטל: מייצג את השלטון המקומי בחיפה, עורך-הדין איגור גלידר.

איגור גלידר: צהרים טובים לכולם.

איגור גלידר: אני יושב-ראש העמותה לקליטת העלייה בחיפה, אותה עמותה שהזכיר רומן ברונפמן.

איגור גלידר: העמותה הזאת קיימת זה עשר שנים, מבחינת חיפה היא זו שמטפלת בקליטה.

איגור גלידר: אנחנו חיים משלושה סוגי תקציבים: סוג אחד הוא הממשלתי, מהמשרד לקליטת העלייה; הסוג השני מועבר על-ידי העירייה; הסוג השלישי הוא התקציבים שאנחנו מגייסים בכוחות עצמנו מכל מיני קרנות פרטיות.

איגור גלידר: הבעיה הגדולה שלנו היא כשל לוגי שאנחנו מסיקים מהעובדה שכמות העלייה ירדה.

איגור גלידר: אומרים שמגיעים פי עשרה פחות עולים, אבל המשרד הוא משרד לקליטה ועלייה.

איגור גלידר: זאת אומרת, העלייה זה השלב הראשוני, ואחר כך אנחנו מתחילים את שלב הקליטה, שמצריך לא פחות מאמץ, לא פחות כסף, יותר מחקר, יותר תשומת לב, והדבר החשוב מכל הוא, לא לעשות את הסקת המסקנה השגויה הזאת, שמאחר שאין עלייה לא נדרשים תקציבים.

איגור גלידר: חברים, נדרשים, ונדרשים עוד יותר.

איגור גלידר: בחיפה אנחנו מחזיקים 70,000 עולים, כ-25% מכלל תושבי העיר, מתוכם, יותר ממחצית, אנשים שעדיין לא נקלטו, כך שמלאכתנו טרם נסתיימה.

איגור גלידר: אנחנו חייבים לאנשים האלה את השפה, את הקליטה, את האפשרות להסתדר במדינה הזאת, להסתגל מקצועית וחברתית, ואני פונה מכאן לכל בעלי ההחלטה, לשרים, לחברי הוועדה וליושבת-ראש הוועדה: אנחנו זקוקים לתקציבים.

איגור גלידר: נא לא לשכוח, אומנם אנחנו מנסים להסתדר לבד ומנסים לגייס כסף מהקרנות הפרטיות, אבל בכל קרן וקרן יש מה שנקרא נושא ה"מצ'ינג", כמה שפחות כסף שאנחנו מקבלים מהממשלה או מהעירייה, כך פחות כסף אנחנו מסוגלים לגייס מקרן פרטית.

איגור גלידר: ברגע שמקצצים לנו את התקציבים פי שתיים, זה אומר שאנחנו מסוגלים לגייס מבחוץ פי שתיים פחות.

איגור גלידר: את כל הדברים האלה צריך להביא בחשבון.

איגור גלידר: אני גם פונה לכל הגופים שעוסקים במחקר: צריך להתמקד עם מה שקרה עם העלייה הזאת, עם אלה שעלו לפני 12, 14 ו-15 שנה.

איגור גלידר: צריך לבחון את מצבם נכון להיום.

איגור גלידר: מאוד שמחתי לשמוע פה על כל מיני פרויקטים, אבל אנחנו עוסקים בעשרות ומאות פרויקטים שהם כל כך הרבה יותר כואבים ורציניים מאשר בעיית ביקיני, שהיא חשובה, אנחנו עוסקים באנשים מחוסרי בית, בבעיות של סמים, בבעיות שאין אוכל במקרר.

איגור גלידר: אנחנו זקוקים לכסף, התקציבים שלנו ירדו בפי שתיים.

איגור גלידר: העלייה ירדה, אבל מספר העולים לא ירד, נמצאים 70,000 איש.

איגור גלידר: תודה רבה, אני מקווה שהבקשה שלי נפלה על אוזניים קשובות.

איגור גלידר: תודה לכל אלה שעוסקים בקליטת העלייה, ושיהיה בהצלחה לכולנו.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: הבעיה האקוטית כמובן היא האוכל והפרנסה, אבל בעיות קליטה תרבותית הן לא פחות גדולות.

קולט אביטל: אני לא מקבלת את דבריך בנושא הביקיני, כי זו היתה דוגמה, אולי הומוריסטית, וכך צריך לקבל אותה.

קולט אביטל: הבעיה של קליטה תרבותית קיימת.

קולט אביטל: אני מבקשת לקרוא לנציגי ארגון תנועת הצופים, לגברת אורית מופז ולדני אדמסו לעלות לבמה.

אורית מופז: אני מהמערך המתנדב של תנועת הצופים, ודני אדמסו הוא במערך המקצועי של תנועת הצופים, וכך תנועת הצופים עובדת – מערך מתנדב לצד מערך מקצועי.

אורית מופז: אני יושבת-ראש מחלקת צופי שבא, שזה שילוב בני אתיופיה בתנועת הצופים.

אורית מופז: בשונה מכל הארגונים שהיו פה עד עכשיו, אנחנו לא ארגון שנועד לקליטת עלייה, אנחנו תנועת נוער, וברעיון הכללי שלנו אנחנו מאוד מעוניינים לפנות לכל ילד וילדה, נער ונערה, בישראל ולתת להם את שוויון ההזדמנויות שמגיע לדעתנו לכל אחד.

אורית מופז: אני מסכימה עם מי שאמר לפני שהחינוך הוא בנפשנו, וזה הביטחון האמיתי שלנו, ובזה אנחנו משקיעים.

אורית מופז: במסגרת הטיפול בנוער אנחנו עושים מגוון גדול מאוד של דברים, אנחנו מטפלים בנוער עם צרכים מיוחדים.

אורית מופז: הקמנו שבט בבית כלא "השרון" לנוער, אנחנו מטפלים בילדי עובדים זרים.

אורית מופז: אנחנו נוגעים בכל נער וילד, היכן שהם, אנחנו גם מטפלים בילדי עולים מארצות-הברית, יש לנו גרעין צבר שאנחנו מביאים לארץ להתגייס, וחלקם ילדי יורדים, שבאים לארץ לעשות צבא וחלקם עושים עלייה מחדש.

אורית מופז: במסגרת הזאת אנחנו פונים גם לילדי עולים, יש לנו גם ילדי עולים מברית-המועצות, ומחלקה נפרדת, מכוונת לילדי אתיופיה.

אורית מופז: כאן הרעיון היה לתת לעולים מאתיופיה את הכלי הצופי כדי להשתמש בו כפלטפורמה לשילוב נכון, איכותי וערכי בחברה הישראלית.

אורית מופז: אנחנו נותנים את האפשרות, פותחים את הדלת, והם עושים כל מה שהם רואים לנכון או איך שהם רואים לנכון.

אורית מופז: דני אדמסו יספר קצת יותר איך אנחנו עושים זאת בפועל.

דני אדמסו: אני מאוד מצטער שהזמן קצר.

דני אדמסו: בקשר למה שאורית מופז אמרה, דווקא משום שזה לא ארגון עולים, אני חושב שנכנסנו ללב לבה של החברה הישראלית היום.

דני אדמסו: אין מישהו שלא היה בתנועת נוער, ואנחנו נמצאים שם.

דני אדמסו: ככל שתנועת הנוער עוזרת לילדים מבחינת ההשתלבות, באינטגרציה בחברה הישראלית, המוסדות הממשלתיים לא מתייחסים אליה כאל ארגון עולים, לכן התמיכה בנו קטנה, וזה ממש אבסורד.

דני אדמסו: הייתי בוועדת העלייה והקליטה מספר לא מבוטל של פעמים, ואני טוען כל פעם מחדש שזה מאוד קשה.

דני אדמסו: לא גדלתי בתנועת נוער, אבל אני עובד בתנועת הצופים כשנתיים וחצי.

דני אדמסו: קודם מישהו אמר: תעזרו לחייל.

דני אדמסו: לפחות בין יוצאי אתיופיה תנועות הנוער זה טרנד, ואם יש תשתית קיימת, שקיימת 85 שנים, וזה מאפשר לעולים להגיע לחברה הישראלית, צריך לנצל את זה, ולא להתייחס אל זה כמובן מאליו.

דני אדמסו: אם ילד אתיופי מגיע לצבא אחרי שהיה בצופים, ואני הייתי רשג"ד בצופים, ההתייחסות אליו אחרת.

דני אדמסו: אני יכול להגיד שהייתי בארגון עולי אתיופיה, אבל מה זה אומר לחברה הישראלית?

דני אדמסו: אלה דברים שחשוב להתייחס אליהם.

דני אדמסו: במסגרת הזאת יש היום להקה, שמי שלא ראה אותה, כנראה לא יודע מה קורה בארץ, אני אשמח להביא אותה.

דני אדמסו: כמעט ואין ארגון בחברה הישראלית שלא ראה אותה.

דני אדמסו: זה היה אחד הרעיונות של אורית מופז.

דני אדמסו: הנוער מביע שם את ההשתלבות שלו בחברה הישראלית, את המצוקות שיש, יש שם הומור ישראלי לגמרי.

דני אדמסו: הם משתמשים באומנות דרך הצופים בהבעת הרגשות שלהם.

דני אדמסו: הרבה פעמים מצאנו שנוער עולה מביע את הזעם שלו נגד החברה הישראלית בדרכים של אלימות וסמים.

דני אדמסו: אנחנו מביאים רב או קייס, כך אנחנו קוראים לזה, למחנה קיץ.

דני אדמסו: לראות אותו מטייל, אני לא מדבר על מה שעובר הקייס, אני מדבר על מה שעוברת החברה הישראלית כשהיא מסתכלת על האדם הזה עם תרבוש על הראש שמסתובב במחנה קיץ, השאלות שהם שואלים והתשובות שהם מקבלים, זה חלק מתהליך.

דני אדמסו: לא מבחינה כלכלית, אבל מבחינת עשייה חברתית, אני יכול להודות לגברת ציפי לבני, שהעמידה את כל הנושא של יום הזיכרון לנספים בסודן.

דני אדמסו: אני אחד מאלה שצעדו דרך סודן להגיע לארץ.

דני אדמסו: הגעתי משמירת כבשים לישיבה בכנסת ישראל, לדבר אתכם על החברה הישראלית.

דני אדמסו: אני לא פועל לעשות טוב לעולים בתוך הקהילה, כי אני רוצה שיהיה טוב לעולים, אני פועל כי אני חושב שאם לא נטפל בזה עכשיו, נחטוף את זה אחר כך בבעיטות – במשטרה ובמעצרים, וכך תיראה החברה שלנו.

דני אדמסו: ההסתכלות שלי היא חברתית.

דני אדמסו: הרבה פעמים מסתכלים עלי איך אני מנצל אינטרס כזה או אחר, ולכן אני אומר זאת.

דני אדמסו: אני מקווה שוועדת העלייה והקליטה, מהיום והלאה, תנסה לעזור לנו בנושא הכלכלי, כי מי שמחזיק את הנושא היום במידה לא מבוטלת זאת הגברת אורית מופז, שעושה לילות כימים.

דני אדמסו: אנחנו צריכים משאבים להמשך הפעילות.

דני אדמסו: לפני שנתיים עמדנו על סף סגירה.

דני אדמסו: יש חוק שמדבר על כפל תשלומים, שמשרד ממשלתי לא יכול לתת משכורת כפולה, זאת אומרת, משום שאני שייך לתנועת נוער משרד החינוך תומך, ואז משרד הקליטה לא יכול לתמוך בי.

דני אדמסו: זה לא כל כך מעניין את הילדים למטה.

דני אדמסו: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו מתקרבים ממש לסיום.

קולט אביטל: אני מתנצלת בפני אלה שלא דיברו.

קולט אביטל: אחרון אחרון חביב, נציג ארגון עולי אתיופיה.

דוד אביב: אני מודה לך שאת מאפשרת לי להציג את הפרויקטים.

דוד אביב: אני רוצה להתחבר למה שדני אדמסו סיים בו.

דוד אביב: הוא אמר שמה שחשוב זו ההשתלבות החברתית, ואני רוצה להציג בפניכם שני פרויקטים שאנחנו פועלים בהם, ממגוון הפעילויות שלנו.

דוד אביב: אנחנו נקראים "איחוד הארגונים של עולי אתיופיה"?

דוד אביב: זה ארגון הגג של עולי אתיופיה, הוא קיים זה 14 שנה.

דוד אביב: מה שמאפיין אותנו ומאחד אותנו, שהפרויקטים שלנו מופעלים בשיתוף עם הקהילה.

דוד אביב: כלומר, אנחנו יוצאים אל השטח, שואלים אם הפרויקטים מתאימים להם, ולאחר שאנחנו מקבלים את המשוב, אנחנו פועלים בהתאם לצרכים של העולים עצמם.

דוד אביב: פרויקט "עינת" הוא פרויקט שהתחיל באשקלון לנשים חד הוריות, אבל יותר מאוחר הוא תפס תאוצה גדולה, הוא התרחב, והצטרפו אליו נשים וגם גברים.

דוד אביב: הוא התחיל כפרויקט העצמה, אבל עם הזמן הפך להיות פרויקט של לימוד השפה ולימוד של כלים ואמצעים להשתלבות חברתית.

דוד אביב: הלימוד מתחיל בדברים הפשוטים מאוד ביום-יום וכלה בדברים המסובכים מאוד של הבנת התרבות הישראלית, ההוויה הישראלית והזהות הישראלית.

דוד אביב: מגיעה לשם יום-יום מורה, שמלמדת את המשתתפים.

דוד אביב: אני אביא דוגמה לאחד השיעורים.

דוד אביב: היא מלמדת, למשל, איך לנהל כלכלת בית נכונה.

דוד אביב: מאחר שאנחנו באים ממקום שמפגר מבחינה חינוכית, כשאנחנו מגיעים לחברה המערבית אנחנו קופצים שנות אור, ויש להשלים את הפערים הללו, וללוות את העולים.

דוד אביב: מצאנו לנכון להפעיל את הפרויקט הזה כדי לתת את הכלי הבסיסי הראשוני לניהול חיי היום-יום באופן עצמאי, שהעולים לא יהיו תלויים באף אחד, שיוכלו להגיע לכל מקום ושיוכלו לנהל את עניינם בצורה עצמאית.

דוד אביב: הפרויקט השני נקרא "חוק ומשפט.

דוד אביב: כל הזמן אנחנו מדברים על מצב הנוער.

דוד אביב: דני אדמסו דיבר קודם על חבר'ה מאוד צעירים שמשתלבים בתנועת הצופים, וזה חשוב מאוד, כי זה באמת מפתח להשתלבות נכונה.

דוד אביב: אבל כשאנחנו מדברים על הנוער, אנחנו שוכחים את המבוגרים, והם גם צריכים את הליווי ואת ההדרכה, לדעת איך להתארגן וללמוד להבין את הלך הרוח בחברה הישראלית, כאשר המשטרה והחוק בארץ שונים.

דוד אביב: כשילד מסתבך בעבירה כזאת או אחרת, והוא מגיע, לצערי הרב, למשטרה.

דוד אביב: הורה מוזמן לתחנת משטרה או לבית-משפט, הוא לא יודע מה קורה, הוא חסר אונים.

דוד אביב: בפרויקט הזה אנחנו מנסים להסביר מהם הצעדים הראשונים שצריך לעשות.

דוד אביב: הזמנו עורך-דין שמעביר הרצאות, נתנו הזדמנות רחבה למשתתפים לשאול שאלות ולהגיד מה הם רוצים לשמוע, ובהתאם לבקשות הבאנו אנשי מקצוע שהסבירו את הצרכים.

דוד אביב: עד עכשיו השתתפו כ-700 איש.

דוד אביב: נכון לעכשיו אנחנו מפעילים את הפרויקט ב-14 יישובים שונים, כאשר המטרה היא להרחיב את הפרויקט ולהגיע לקהל הכי גדול שאפשר.

דוד אביב: בהזדמנות זו אני רוצה לומר שהפרויקט הזה מתבצע בסיועם האדיב של הסוכנות היהודית, משרד הקליטה וקרן הכנסת.

דוד אביב: תודה רבה לכולם.

קולט אביטל: לא נותר לי אלא להודות קודם כול לכולכם שבאתם.

קולט אביטל: אני לא יודעת איך אתם מגיבים למה ששמעתם היום.

קולט אביטל: אני יכולה לומר שלמדתי הרבה, והיתה לי הרבה מאוד נחת.

קולט אביטל: נגענו אולי בקצה המזלג בפעולות שכולן בסך הכול מאוד מוצלחות, בעזרה הדדית, בסולידריות, וזו עדיין טיבה של החברה שלנו, וטוב לשמוע על זה.

קולט אביטל: כאשר שירתתי בחוץ-לארץ נהגו ארגונים יהודיים לומר לי: אנחנו עושים הרבה למען ישראל, אבל מה אתם עושים למען עצמכם?

קולט אביטל: ניסיתי להסביר להם שיש הרבה ארגוני מתנדבים, אבל לא ידעתי אז מה שאני יודעת היום, שאחד מכל שלושה ישראלים מתנדב.

קולט אביטל: בהזדמנות זו אני רוצה יחד אתכם לזכור את המתנדבת של מגן-דוד-אדום שקיפחה את חייה אתמול, כשבאה לעזור לאדם שבסופו של דבר נהרג בתאונת דרכים.

קולט אביטל: עבודת ההתנדבות היא לא עבודה פשוטה ולא קלה, אבל אתם לא רק עוזרים לעולים, אתם עוזרים לעצב את החברה הישראלית.

קולט אביטל: אני מבקשת להודות מכל הלב לכולכם על כל מה שאתם עושים בשם כל חברי, לסוכנות היהודית ולמשרד הקליטה שנותנים יד, ובעיקר לאלה שעזרו לקיים את היום הזה, ישבו על המדוכה, ועשו את התוכנית עשירה, אולי עשירה מדי, כי לא כולם הספיקו לדבר.

קולט אביטל: אני רוצה להודות לחברת הכנסת סולודקין, לציפי פינקוס, לאריה קורת, לנחליאל דיסון, למיכאל גנקר ולבלה גולדברג.

קולט אביטל: אני מודה לכם על העזרה.

קולט אביטל: אני מקווה שבפעם הבאה נתארגן כך שזה יהיה יום קצת יותר ארוך.

קולט אביטל: אולי נעשה אותו לא ביום כנסת, אלא ביום ראשון או ביום חמישי, כדי שנוכל לשמוע בנחת, בלי חרב החקיקה מעל ראשנו.

קולט אביטל: תודה רבה שבאתם ויום טוב.