ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 104, 2004-03-22 10:00

קולט אביטל: בוקר טוב.

קולט אביטל: אנחנו מקיימים הבוקר ישיבה מיוחדת של וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

קולט אביטל: ישיבה שהיתה לא מן המניין, אבל בכל זאת הכנסנו אותה ושינינו את התוכנית לאור אירועים די טרגיים שקרו בסוף השבוע הקודם.

קולט אביטל: שהיו שלושה מקרים, שניים של רצח נשים ושהגברים התאבדו לאחר מכן וניסיון שלישי, שנדמה לא צלח, או חצי צלח.

קולט אביטל: מכל מקום, הדבר הזה שוב פעם, שלושת המקרים היו בקרב עולות ולכן אנחנו החלטנו לבחון מחדש, לא רק מה הסיבות ואיך זה קורה, אלא מה האמצעים שאנחנו כחברה ומה אנחנו כוועדה יכולים לעשות, כדי להפעיל את האמצעים האלה.

קולט אביטל: אנחנו שמנו על השולחן איזה שהיא סקירה שהוכנה עבורנו על ידי אביטל אפל, (מ.מ.מ.) ואנחנו רוצים להודות לה שהיא עשתה את זה כל-כך מהר.

קולט אביטל: ובנוסף לסקירה הזאת, קיבלנו גם מידע של הרגע האחרון ממשרד הרווחה על המוקדים שמופעלים, על המקלטים שמופעלים, ועל הבעיות שקיימות שם מבחינת השפה וגם את זה נעלה.

קולט אביטל: הבעיה כפי שאני רואה אותה, או כפי שעולה מהסטטיסטיקות, זה שבשנה האחרונה או בשנתיים האחרונות, האלימות או יותר נכון, המספר היחסי של מקרי רצח נשים בקרב העולים עלה.

קולט אביטל: הוא הגיע כמעט ל- 50% מתוך 54 מקרי רצח, נדמה לי, שיש 20 מקרים שבהם הנשים הן מבין העולות.

קולט אביטל: אמנם המספר של נשים מוכות במקלטים גם כן גדל, אבל יחסית או פרופורציונית הוא קצת יותר קטן.

קולט אביטל: רצינו לשמוע קודם כל את הסטטיסטיקות, לדעת כיצד המשטרה רואה את זה.

קולט אביטל: ולאחר מכן אולי להעלות, לבקש גם סקירות אחרות, למי שמטפלים בנושאים האלה.

קולט אביטל: אני רוצה אולי להוסיף דבר אחד שהוא ברור לכולנו ובכל זאת למען הפרוטוקול.

קולט אביטל: אין ספק שעלייה או הגירה, במקרה שלנו זה עלייה לארץ, גורמת למשבר קשה במשפחה.

קולט אביטל: אנחנו נחשפנו לנושא הזה גם בזוויות אחרות, במה שקורה לילדים.

קולט אביטל: יכול להיות שבעיות מסוימות שקיימות מחריפות כתוצאה מכך; יכול להיות שהמגע עם החברה הישראלית והשוק התרבותי, גורם לזעזועים בתוך המשפחה; יכול להיות שקצב ההסתגלות של בני המשפחה בתוך המשפחה שונה; הילדים מסתגלים יותר מהר, ההורים פחות מהר.

קולט אביטל: יתכן והנשים נחשפות יותר לחברה הישראלית ובאות איתה במגע יותר מהגברים, וזה גם גורם לריאקציות אצל הגברים.

קולט אביטל: יכול להיות בסך הכל, שמה שקורה כתוצאה מהעלייה, זה משבר בתוך המשפחה על סמכות האב.

קולט אביטל: כך או אחרת, פסיכולוגיה בגרוש, אני יכולה להעניק מכל המקרים שאני קוראת עליהם, מדובר בנשים שרוצות להיפרד מהגברים, הגברים לא מקבלים את זה ולכן הם נוקטים באמצעים אלימים, שבסופו של דבר מביאים גם למוות שלהם עצמם.

קולט אביטל: זאת אומרת, חוסר הביטחון הקיים ממילא כנראה כתוצאה מהעלייה גובר, ואז בא גורם נוסף לחוסר הביטחון שהוא החשש שהאישה תעזוב אותו, וזה אולי מערער את שיווי הנפש או את כל מה שקורה במערכות שם.

קולט אביטל: אלה דברים שאני אומרת אותם בהקדמה ואני הייתי רוצה שנראה מה הגורמים וכיצד יותר נכון אנחנו יכולים לפעול כדי להבדיל את החוליות החלשות ואני מתייחסת בעיקר לפעילות גם של משרד הקליטה כדי לתת לעולים את האפשרות להתבטא בשפתם.

קולט אביטל: וכדי לתת לעו"ס שצריכים לעבוד בשפות האלה, להיות נוכחים במקום, לטפל במשפחות האלה.

קולט אביטל: אלה שני הדברים שנדמה לי הם אחד המוקדים שאותם כן ניתן לחזק.

קולט אביטל: הייתי רוצה להעביר את רשות הדיבור לנציגת המשטרה.

קולט אביטל: אולי גבירתי, תתני לנו איזה שהיא סקירה כמותית או איכותית כפי שאת תמצאי לנכון.

יגאל יאסינוב: יש לי רק שאלה, האם יש איזושהי סטטיסטיקה המבדילה בכמויות האלימות בין מגזרים?

יגאל יאסינוב: לא רק עולים וותיקים, אלא מגזרים מסוימים ואזורים בארץ.

יגאל יאסינוב: האם ניתן מהגיאוגרפיה ומהחתך הסוציו-אקונומי והחתך המגזרי להבין משהו?

קולט אביטל: אני יכולה לשאול אותך, למה אתה חושב שלאזור גיאוגרפי יש השפעה?

יגאל יאסינוב: אזורי פיתוח, ויש לנו יישובים ערביים שאנחנו יודעים שההתייחסות לאישה במגזר הזה הוא פשוט אינו מתקבל על הדעת.

קולט אביטל: אבל נדמה לי שיש שם פחות מקרי רצח.

יגאל יאסינוב: יכול להיות שאנחנו לא יודעים, כי אנחנו מדברים על מה שנודע לנו מהתקשורת, ויכול להיות שהתקשורת דווקא לא התייחסה לזה.

יגאל יאסינוב: בגלל זה אני רוצה לקבל חומר למחשבה מהמשטרה, כי המשטרה יודעת לעדכן בדיוק כמו שזה קיים.

נורית זיו: קודם כל, לאזורים הגיאוגרפיים אין משמעות.

נורית זיו: לאזור גיאוגרפי כשלעצמו, יש משמעות בריכוז אוכלוסייה מסוג מסוים.

נורית זיו: זאת אומרת, אם זה אזור הדרום או הצפון, זה לא משנה פרט לריכוז האוכלוסייה.

נורית זיו: אתה בהחלט יכול לראות שבאזורים שיש ריכוז אוכלוסייה, אם הנושא היום על הפרק כאן על השולחן זה העולים, אז בוודאי שבמקום שיש ריכוז אוכלוסייה של העולים, חבר העמים או עולים מאתיופיה, גם ריכוז המאמצים צריך להיות בכל הארגונים באותו מקום.

נורית זיו: אני בהחלט בעד שיטה, לעשות את המיפוי הזה של ריכוזי אוכלוסייה ובהתאם לריכוזי האוכלוסייה, לתת את כל האמצעים העוטפים את האוכלוסייה לרבות המשטרה.

נורית זיו: אני רוצה להדגיש שאני רואה את המשטרה בטיפול בתופעה, באמת כנקודת קצה.

נורית זיו: אנחנו מטפלים באירועים המתרחשים, מגיעים ומתגלגלים לפתחה של המשטרה, כשיש תלונה וכשכבר מישהו מהעולים מוכן להגיע ולהוציא את הדבר החוצה.

נורית זיו: הבעיה היא הוצאת הדברים מחוץ למשפחה.

נורית זיו: התופעה הזאת היא כללית, הן לרשויות הרווחה והן למשטרה.

קולט אביטל: את חושבת שבקרב ציבור העולים יש יותר רתיעה לבוא ולהתלונן במשטרה?

נורית זיו: מאחר וכאן זה כתוב באופן גלוי, והמחקרים הם לאו דווקא מחקרים שהמשטרה עשתה, חלק מהתרבות שאתם מביאים או תחושה שאתם מביאים ממקום המוצא, בוודאי משפיעים על תרבות הדיווח שלך ושיתוף הפעולה במקום אחר.

נורית זיו: ליוצאי חבר העמים הנושא של הממסד, הוא מאוד בעייתי בגלל הניסיון הרע שלהם בארץ המוצא ולכן הם נרתעים.

נורית זיו: יכול להיות, שהתופעה כשלעצמה היא תופעה שנשים נוטות להסתיר אותה ממילא.

נורית זיו: מאחר ורוב הנשים לא יוצאות, זה מה שאנחנו רואים כקצה הקרחון הגלוי.

נורית זיו: בוודאי שבקרב האנשים האלו, דווקא הנטייה היא לא להוציא.

נורית זיו: אני יכולה להגיד, שיש גם הבדל וזה גם כתוב, שבקרב האוכלוסייה האתיופית יש יציאה החוצה, הרבה פעמים דווקא מהרצון לפרק באמת את המסגרת על רקע אלימות.

נורית זיו: בעליה מחבר העמים, זה לא חד-משמעי מבחינה זאת.

נורית זיו: על כל פנים, אנחנו בוודאי כמשטרה לא אנשים שאמורים לפרק את המשפחות, זה לא התפקיד שלנו.

נורית זיו: התפקיד שלנו הוא להיערך לקראת הדבר הזה ולראות איך אנחנו מגיבים כשהדבר מגיע לפתחנו.

נורית זיו: מאחר שרוב החברות הן נשים המכירות את פעילות המשטרה, יש מערך מיוחד שמטפל בנושא של אלימות בין בני-זוג.

נורית זיו: במסגרת ההכשרות, אנחנו נותנים לאנשים האלו, שהם חוקרים ממוקצעים לנושא הזה, גם הרצאות של אנשים מומחים בקשר לעולים חדשים.

קולט אביטל: אבל כאן נראה שיש מחסור עצום בשוטרים או באנשים, שיכולים לדבר בשפת העולים עם העולות שמתלוננות.

יגאל יאסינוב: שוטרות וחוקרות במיוחד?

נורית זיו: אני אתייחס לזה בהמשך.

נורית זיו: דווקא יש לי את הנתונים, ואני הייתי מאוד שמחה אם היו יותר דוברי השפה.

נורית זיו: כל הנושא של הגיוס למשטרה היום, זה עניין מאוד בעייתי.

נורית זיו: לגבי האוכלוסייה הערבית למשל, באופן מובהק מול ריכוזי אוכלוסייה, בתקן הושמו 9 חוקרות דוברות ערבית כדי לתת מענה לאוכלוסייה, כדי שתהיה קרבה מנטאלית והבנה למי שמגיעה לתחנת המשטרה.

נורית זיו: הן ממוקמות בלוד, בבאר-שבע, בטירה, הפריסה היא בכל הארץ, בהתאם לריכוזי האוכלוסייה.

נורית זיו: אני הייתי רוצה לראות שבאמת בכל מקום, לא רק במשטרה, בכל מה שנקרא "סידור העבודה" או גיוס אנשים לתחנה, שהסידור יהיה בהתאם לאותה אוכלוסייה, כי זה הדבר הנכון ביותר לעשות.

נורית זיו: היום אנחנו משתדלים לעשות את זה במשטרה, אני יודעת שלאחרונה נעשתה בהוראת המפכ"ל עבודה בנושא של מיפוי מגזרים, הצוות הזה גם נתן המלצות וכל מדור נשאל לגבי הצרכים בנושא דוברי שפה.

נורית זיו: זה נעשה לאחרונה, ובהחלט קיימת ראיה במשטרה שהצורך הזה בא באמת כדי לתת את האפשרות לאנשים, שהם דוברי שפה זרה ובעלי מנטאליות של ארץ זרה, לבוא ולדבר בפני מישהו שגם מבין את שפתם וגם בא מארץ מוצאם.

קולט אביטל: כמה חוקרות שהן דוברות שפות אחרות יש?

נורית זיו: רוסית יש 14; ובהחלט הן נמצאות במקומות שיש ריכוזי אוכלוסייה.

נורית זיו: אני יכולה לומר שיש בערד, באר-שבע, קרית-מלאכי, אשקלון, 2 באשדוד, כי באשדוד יש הרבה יותר תושבים מחבר העמים.

נורית זיו: יש במוריה פה בירושלים, בפתח-תקווה, בירקון בתל-אביב, בחיפה, בחדרה, בעכו בנתניה ובעפולה.

נורית זיו: כשאנחנו מיפינו, ראינו שאנחנו צריכים עוד 5 דוברי רוסית.

נורית זיו: בסך הכל המצב של 14 מול 19 דרושים, אומר שהמשטרה גם מבלי שמישהו יכתיב לה , בעצם מנסה להתאים את הרכב החוקרים לכך.

נורית זיו: לגבי דוברי אמהרית יש בסך הכל 3 שנמצאים בבאר-שבע, בחיפה ובזבולון, שם יש מרכזים גדולים של דוברי אמהרית.

נורית זיו: אנחנו מיפינו צורך בקרית מלאכי דווקא בצורך בעוד מישהו שהוא דובר אמהרית.

נורית זיו: לא תמיד קל להגיע לאנשים שהם בעלי הנתונים הנכונים, גם שיהיו דוברי שפה וגם מצד שני, שיטפלו בתופעה הספציפית הזו, כי זו תופעה שבאמת אנחנו בורחים חוקרים מאוד מסוימים לצורך הזה.

יגאל יאסינוב: מה קורה עם ספרדית וטיגרית?

יגאל יאסינוב: לפחות 50 אחוז מהאתיופים לא דוברי אמהרית, הם דוברי טיגרית.

נורית זיו: אני לא יודעת אם הנתון שלך הוא מדויק.

יגאל יאסינוב: את זה קיבלתי מהארגון שלהם.

נורית זיו: אם תיתן לי נתונים שהם מה שנקרא "נתונים קשים", אני אוכל להתייחס.

נורית זיו: אני לא יודעת לגבי דוברי השפה הטיגרית, לכן אני לא יכולה להתייחס לזה.

יגאל יאסינוב: מה עם ספרדית?

נורית זיו: לספרדית, אין לנו התייחסות מיוחדת.

נורית זיו: בוא נאמר שעיקר המקרים שאנחנו רואים, את זה אפשר לראות בסטטיסטיקות, אתם תראו שסך הכל ישראלים ותיקים מתוך סך הכל התלונות, יש 79.8 אחוז.

נורית זיו: עולים ממדינות חבר העמים זה 16.3 אחוז, זה בוודאי דורש התייחסות מבחינת ההתאמה שלנו אליהם.

נורית זיו: עולים מאתיופיה 1.6 אחוז.

נורית זיו: זה חוסר חשיפה בוודאי, אבל בכל אוכלוסיה יש חוסר חשיפה.

נורית זיו: ממדינות אחרות 2.1 בלבד.

נורית זיו: זאת אומרת, שעל פי הנתונים גם, עיקר ההתייחסות בוודאי צריכה להיות מעולים מחבר העמים מבחינת נתוני שיחה והתמקצעות, ואלה עולים מאתיופיה.

נורית זיו: וזה אנחנו עושים גם בהכשרות וגם מבחינת מתן המענה של דוברי שפה.

נורית זיו: האינטראקציה אצלנו נבנית לאו דווקא מול האוכלוסייה של העולים.

נורית זיו: עובדה היא, שבהכשרות יש לנו מספר הרצאות על חבר העמים ועל החברה, אין הכשרה שאנחנו לא נותנים את זה.

נורית זיו: זאת אומרת, שאנחנו רוצים לקרב את החוקרים בכלל לנושא הזה.

נורית זיו: כל מטרת הקמת המערך היתה, פתיחת פתח ומתן אפשרות לנשים שרוצות להגיע למשטרה, אכן יגיעו לאנשים מקצועיים.

נורית זיו: מבחינה זאת אני יכולה לומר ואנשים שגם עובדים עם המשטרה יעידו, שמבחינה זאת המשטרה מאוד השתפרה והיא מהווה ארגון מודרני מבחינה זו.

נורית זיו: אני מעריכה שגם לגבי עולות ועולים הדבר נכון.

נורית זיו: אני שוב חוזרת, אני לא חושבת שחלק מהסיבות שבגללן עולים לא מגיעים, קשורות למשטרה.

נורית זיו: העשייה המשטרתית היא עשייה שנעשית כשלעצמה היא בוודאי מועילה לכל מי שמתלונן במשטרה בתחום הזה, והשירות הוא טוב מאוד ומקצועי.

נורית זיו: אני חושבת בקרב העולים החדשים צריכים לעשות דברים הרבה יותר עמוקים חברתית, כדי שהם יגיעו לא רק אלינו, מצדי שיגיעו אלינו, שיגיעו לרשויות רווחה, שיגיעו לכל מי שיכול לסייע להם.

נורית זיו: אני חושבת שהדרך רחוקה גם בתחומים אחרים.

נורית זיו: לכן את מה שאנחנו יכולים לעשות - אנחנו עושים.

קולט אביטל: את תוכלי לספק לנו רשימה של התחנות, בהן נמצאות החוקרות השונות?

קולט אביטל: כי אני חושבת שזה דבר שגם צריך לפרסם אותו בעיתונות.

נורית זיו: אין בעיה.

יגאל יאסינוב: כמה חוקרות יש בסך הכל, לא דוברות שפות, אלא סך הכל?

נורית זיו: המערך הזה כולל 120 חוקרים וחוקרות בתקן.

נורית זיו: ועוד 50 חוקרים וחוקרות שפרושים בארץ שהם אינם בתקן, אלה נקראים חוקרי גיבוי.

נורית זיו: אני אסביר ממש בקצרה מה המשמעות.

נורית זיו: חוקר בתקן זה חוקר שבגלל גודל התחנה, כל כולו עוסק בתחום הזה של אלימות בבני-זוג.

נורית זיו: חוקר גיבוי בגלל שיש תחנות קטנות וכו', אז אי אפשר לתת תקן מלא, ואז הוא עוסק גם בזה.

נורית זיו: כולם התמקצעו, כולם עברו את ההכשרות.

קולט אביטל: אבל הוא לא עוסק 100 אחוז?

נורית זיו: הוא לא עוסק 100 אחוז, כי זמן העבודה אין הצדקה פשוט לתת לו תקן מלא.

נורית זיו: זה כל ההבדל.

נורית זיו: הוא עובר הכשרות גם בנושא אלימות בבני-זוג, אלימות במשפחה, גם הכשרה מלאה בנושא של עבירות מין וגם הכשרה בנושא של עולים חסרי ישע.

קולט אביטל: אז אם אני מבינה אותך, יש 120 בתקן ועוד 50.

קולט אביטל: מתוכם 26 דוברי שפות?

נורית זיו: כן.

יגאל יאסינוב: מה ההכשרה של החוקרים האלו.

יגאל יאסינוב: יש להם הכשרה מיוחדת, קורסים מיוחדים?

נורית זיו: כן.

נורית זיו: מעבר להכשרה הכללית שהיום למעשה בכל שרוול של הכשרה כולל בסיור.

נורית זיו: זאת אומרת, על-פניו אנשים שהם לא קשורים בכלל לחקירה של הנושא, אנחנו במשטרה מכשירים גם בשרוול ההכשרה הקלאסי של איש סיור וגם בשרוול ההכשרה הקלאסי של איש חקירות.

נורית זיו: כמובן ככל שהוא נכנס יותר לעובי הקורה, אנחנו גם מעבים את ההכשרה.

נורית זיו: אנשי סיור גם מעבר להכשרות בשרוול הקלאסי - בשנה שעברה עשינו 5 ימי עיון רק לאנשי סיור, 500 אנשי סיור עברו ימי עיון בנושא הזה של אלימות בבני-הזוג.

נורית זיו: יש גם הכשרה תוך תפקידי בכל התחנות של כל המגזרים.

נורית זיו: אנשי סיור, בילוש וכו', וכמובן החוקרים בנושא הזה.

נורית זיו: אבל מעבר לזה, כל המערך של חוקרי אלימות בין בני-זוג, עוברים שלוש הכשרות.

נורית זיו: בביה"ס להכשרות חקירה, שהוא בית ספר מיוחד לחוקרים.

נורית זיו: כל הכשרה היא בת 5 ימים מלאים.

נורית זיו: ואנחנו מביאים אנשי מקצוע וחוק, גם לקרב את הנושא של מה זה מעגל האלימות, מה זה אלימות במשפחה, הקשר שלנו עם גורמי הרווחה.

נורית זיו: והקשר שלנו מובנה לגבי העולים וגם לגבי לא עולים, כל חשוד או כל חשוד-חשודה, מתלוננת-מתלונן שמגיעים לפתחה של המשטרה בהסכמתם - אנחנו מעבירים את הפרטים למרכזים למניעת אלימות או למוקדי רווחה אחרים.

נורית זיו: במקרים מסוימים גם שלא בהסכמתם, בהתאם לנוהל, זה חלק מהנוהל, זה חובה על כל חוקר לשאול ולעשות.

נורית זיו: ומהצד השני, המרכזים קולטים לטיפול בהתאם ליכולתם.

נורית זיו: ואני הייתי רוצה לראות את הקשר הזה מתהדק והולך מבחינה זאת שיותר ויותר אנשים יגיעו לטיפול.

נורית זיו: זאת אומרת, גם לחזק את היכולת של המרכזים לקלוט אותם וגם לחזק את הרצון של האנשים להגיע לטיפול.

נורית זיו: כי לפעמים הם מסכימים להגיע, הן בגלל גורמים שתלויים בהם והן בגלל גורמים שתלויים במשרד הרווחה שלא עושים את richen out .

קולט אביטל: משרד הרווחה לא עושה richen out?

נורית זיו: לא, אבל מסיבות שהם יסבירו.

נורית זיו: אני לא תוקפת, אני אומרת הן בגלל שחלק מהאנשים לא מגיעים מסיבות שתלויות בהם והן בגלל שבחלק המקרים לא עושים richen out בגלל דברים שהם אולי מוצדקים מבחינת משרד הרווחה.

נורית זיו: אני לא אמרתי מה, אני רק קצת הצגתי תמונה.

נורית זיו: אמרתי שוב שאני לא תוקפת את הסיבות.

נורית זיו: יש את חמשת ימים האלה, 5 ימים מלאים בנושא עבירות מין.

נורית זיו: שוב מביאים מומחי תוכן בנושא של עבירות מין.

נורית זיו: כי חלק מהאלימות במשפחה זה גם עבירות מין, כמובן יש אחרים גם.

נורית זיו: ו5- ימים לגבי אנשים שהם חסרי ישע בגירים, זה כולל אנשים שאמנם סובלים וחולי נפש או אנשים עם פיגור שכלי, אבל גם אנשים אחרים ואנשים קשישים ואחרים שהם לא מסוגלים.

נורית זיו: וכמובן זה נותן מענה גם לאוכלוסייה העולה שלמשל אדם קשיש וכו', שמגיע, פשוט להתקרב לאוכלוסייה ולדעת באיזה צורה לחקור.

נורית זיו: גם לצורך זה אנחנו מביאים אנשי תוכן כדי לקרב את החוקרים.

נורית זיו: זה מבחינת ההכשרות.

נורית זיו: וכל הזמן אנחנו עושים הכשרה תוך תפקידית או תוך כדי העבודה עצמה.

קולט אביטל: את יכולה אולי, לפני שנסיים את הפרק הזה, להשלים לנו מידע על שלושת המקרים האחרונים.

קולט אביטל: האם נפתחו תיקים, האם הייתם מודעים?

נורית זיו: במקרה של ערד, לא היה לנו כל מידע ולפי ידיעתי גם לא לרווחה, לא היתה תלונה קודמת.

נורית זיו: באשדוד, לא היה מידע.

ליזה ניקוליאצ'וק: בקשר לאשדוד, יש לנו בעיה עם זה.

ליזה ניקוליאצ'וק: אנחנו קיבלנו פניה משכנה של האישה והיא פנתה גם למשטרה, שהיא לא הגיעה למקום.

ליזה ניקוליאצ'וק: זה היה שבועיים לפני המקרה.

ליזה ניקוליאצ'וק: ניסינו ליצור קשר עם האישה, ואני ניסיתי לשכנע אותה לקחת את הילדים ולשלוח לחו"ל, אבל היא סירבה להתלונן במשטרה.

ליזה ניקוליאצ'וק: אנחנו ממכרז הסיוע לנפגעות פנינו למשטרה.

ליזה ניקוליאצ'וק: לפני שבוע, פנתה אלינו שכנה במכתב ובו היא כותבת, שהיא התקשרה למשטרה והתלוננה על המקרה, כי האישה סירבה להתלונן בגלל הקושי בשפה ובגלל הפחד, מכל מיני סיבות שהיו לה, המשפחה של בעלה די גדולה והיא היתה בודדה, והוא איים לשלוח אותה מהארץ כי היא לא יהודיה, ועוד כל מיני סיבות שהיא פשוט לא היתה יכולה, היא פחדה שיגרשו אותה מפה.

ליזה ניקוליאצ'וק: את המכתב שקיבלנו מהשכנה המתלוננת, שלחנו למשטרה.

קולט אביטל: היתה התייחסות של המשטרה?

ליזה ניקוליאצ'וק: לא התייחסו.

נורית זיו: זה דבר חדש לי, אגב.

ליזה ניקוליאצ'וק: את המכתב ממרכז סיוע לנפגעות, שלחנו למשטרת באר-שבע, שבוע אחרי שזה קרה.

קולט אביטל: אבל אתם פניתם אז למשטרה?

ליזה ניקוליאצ'וק: שבועיים לפני, וגם הפניה של השכנה היתה לפני שבועיים.

נורית זיו: והשכנה מה ידעה לומר?

ליזה ניקוליאצ'וק: השכנה הישראלית התקשרה למשטרה והיא הסבירה להם מה המצב והם לא התייחסו לפניה שלה.

נורית זיו: קודם כל, את זה בוודאי יבדקו ויתנו לך מענה לגבי זה.

נורית זיו: עכשיו אני רוצה להסביר בכלל על הנושא של פניות.

נורית זיו: אנחנו קוראים באמת לציבור, אני רוצה להסביר כי פה יש גם עניין והמשטרה לפעמים לא יכולה לפעול, אם קורה ששכנים מתקשרים בזמן אירוע ומודיעים שיש צעקות וכו', המשטרה מגיעה.

נורית זיו: אבל, אם למשל מישהו מגיע למשטרה ואומר 'תשמעו, אני יודע שמתרחש שם משהו אבל אין לי מושג מה', והוא לא מספק ראיות.

נורית זיו: אתם צריכים להבין שהמשטרה פועלת על פי חוק.

נורית זיו: סמכות הכניסה, סמכות החקירה, וסמכות המעצר, ללא ראיות היא בעייתית.

נורית זיו: אם באמת שכן או מישהו שיודע, בא ואומר שהוא ראה או שמע, אין חובת דיווח.

נורית זיו: חובת הדיווח היא רק לגבי חסרי ישע, קטינים.

נורית זיו: אתם מדברים היום על חובת היידוע שהיא חובת יידוע של אנשי המקצוע בלבד.

נורית זיו: אין חובת דיווח היום.

קולט אביטל: מה המצב המשפטי, אם שכן פונה אליכם אין סמכות להיכנס?

נורית זיו: אם שכן פונה ונותן מידע מאוד כללי, והוא אומר 'בעצם אני לא יודע מה קורה, אין לי משהו קונקרטי להגיד לכם אבל יש לי מין הרגשה שמשהו מתרחש'; על הרגשה של משהו שמתרחש, מאחר שאנחנו ארגון שפועל על פי חוק _ _ _.

קולט אביטל: אם שכן מטלפן ואומר, אני שומע צעקות?

נורית זיו: אם יש אירוע ולא חשוב מה, ואומרים ששומעים צעקות, מיד מגיעים אנשי סיור ונכנסים, כי מדובר באירוע שאנחנו יכולים להתערב ולהיכנס.

נורית זיו: אבל אם יש משהו שהוא כללי, אתם צריכים להבין, גם את המגבלות החוקיות שיש.

נורית זיו: אם יש מישהו שמוכן לתת עדות, אנחנו ניהלנו תיקים שבהם האישה סירבה להגיש תלונה, אבל היו לנו ראיות חיצוניות אחרות, חרף העובדה שהיא סירבה, אנחנו ניהלנו תיקים וגם הצלחנו בהם.

נורית זיו: אבל הכל על פי הראיות שיש לנו ביד.

קולט אביטל: לגבי שלושת המקרים, רק מקרה אחד היה תיק במשטרה?

נורית זיו: במקרה של ערד היה תיק במשטרה.

נורית זיו: אגב, הוצעה לה עזרה, והוצע לה להוציא צו הגנה, אך היא סירבה.

נורית זיו: היא אמרה: 'תשמעו, קרה מה שקרה, אבל כבר 30 שנה זה מה שהוא מדבר, הוא מעולם לא היה אלים פיזית, מעולם לא הרים עלי שום דבר, לא יד, לא חפץ, לא כלום'.

קולט אביטל: אבל את אומרת שהיא התלוננה.

נורית זיו: לא.

נורית זיו: לגבי ערד, אני אסביר איך התקבלה התלונה.

נורית זיו: הבן הגיע ואמר, שעל רקע עימותים, על רקע של מחסור בעבודה ובעיות כלכליות וכו', האב מאיים להרוג אותו.

נורית זיו: בין יתר הדברים, הוא אמר שהאב אומר את זה גם לאימא.

נורית זיו: תוך חצי שעה, הביאו את האימא לתחנה.

נורית זיו: זאת אומרת, מיד העבירו את המידע לחוקרי אלימות בין בני-זוג ומיד גם זימנו אותה לחקירה.

נורית זיו: לא השאירו את זה כדי לראות.

קולט אביטל: בכמה מבין העדויות שאתם גובים או מקבלים, אתם חשים שחלק מהאלימות הזו נובעת מהקשיים, המשבר שלהם פה כשהם מגיעים, חוסר עבודה ודברים כאלה?

נורית זיו: אין ספק שזה משפיע.

נורית זיו: אני לא יכולה להגיד לך כמותית.

נורית זיו: אנחנו תמיד נורא נזהרים בדבר הזה.

נורית זיו: כי לי אין ספק שכשיש מתח כלכלי ומתח משפחתי על רקע התערות בחברה חדשה - יש מומחים גדולים ממני שיגידו שזאת בעיה שבוודאי מסלימה אלימות שהיתה קיימת ויכולה גם לפתוח אלימות כזאת או אחרת מאלימות מילולית או התעללות נפשית, יכולה להגיע גם לאלימות אחרת.

נורית זיו: אז זה אני כמשטרה, לא אמורה להגיד.

נורית זיו: מצד שני, אני רוצה להדגיש כל הזמן שהנושא של האלימות הוא באמת חוצה קווים וגבולות.

נורית זיו: זה לא רק אלה שסובלים מקשיי עליה, ולא רק אנשים שסובלים מקשיים כלכליים.

נורית זיו: אנשים שהם בעלי יכולת כלכלית, בחלקם לא פונים, כי יש להם אפיקים אחרים.

קולט אביטל: איזה אפיקים יש להם?

נורית זיו: אפיקים כספיים.

נורית זיו: עורכי דין, פסיכולוגים, פסיכיאטרים.

נורית זיו: אבל הם נמצאים, תאמינו לי, בכל שכונה בארץ גם בשכונות העשירות ביותר.

נורית זיו: לכן, את הדבר הזה צריכים גם לקחת בפרופורציה מבחינה זו.

נורית זיו: בוודאי שקשיים כאלה ואחרים, משפיעים על משפחה.

נורית זיו: כשלאדם מבוגר יש גם קושי כלכלי, אז לפעמים הרווחה תדאג.

נורית זיו: בתוך הדבר הזה, ניכנס גם הנושא של אלימות במשפחה.

קולט אביטל: תודה.

עדה פליאל טרוסמן: אני רוצה להגיד שהמשרד שלנו בעצם מטפל במרבית האוכלוסייה של העולים הזקוקה לטיפול, בלי קשר לאלימות.

עדה פליאל טרוסמן: ל- 254 או 256 לשכות לשירותים חברתיים, מגיעים עולים מחבר העמים, מאתיופיה, וממדינות נוספות, והם מקבלים את העזרה שמשרד הרווחה יכול להעניק להם.

עדה פליאל טרוסמן: מבחינת מקרי רצח.

עדה פליאל טרוסמן: אני באופן אישי, אוספת את כל הנתונים והדוחות מהמחלקה לשירותים חברתיים, לגבי נשים שנרצחו.

עדה פליאל טרוסמן: בניתוחים שערכתי לגבי נשים שנרצחו בארבע השנים האחרונות, 59 נשים נרצחו על ידי בן-זוגן.

עדה פליאל טרוסמן: אני רוצה להדגיש שהיו הרבה יותר נשים שנרצחו, רצח במשפחה, על כבוד המשפחה, אבל אני לקחתי את הנתונים לגבי נשים שנרצחו על ידי בני-זוגן, כאשר מדובר בבעל גרוש, חבר בעבר, חבר או באחד המקרים בשנה שעברה, המאהבת של הבעל רצחה את האישה.

עדה פליאל טרוסמן: במשך 4 השנים האחרונות, מ- 2000 עד 2003, מתוך 54 נשים שאנחנו יודעים לגבי המוצא שלהן, הרי ש- 15 מהן היו עולות מחבר העמים, ו- 5 נשים יוצאות אתיופיה.

קולט אביטל: אנחנו פשוט עלינו לפאזה אחרת.

קולט אביטל: את הנתונים פחות או יותר יש לנו, אנחנו מבקשים לדעת איך אתם ערוכים, מה עושה משרד הרווחה, ומהן נקודות התורפה?

עדה פליאל טרוסמן: אם אנחנו מדברים על המקלטים לנשים מוכות, הם הקו הראשון שנותן הגנה לנשים מוכות ולנשים שסובלות אלימות.

עדה פליאל טרוסמן: ומבחינה זאת במקלטים שלנו, אני לא אציין את הנתונים הסטטיסטיים כי הם נמצאים כאן, אבל המקלטים ערוכים לטפל באוכלוסיית עולים.

עדה פליאל טרוסמן: יש לנו בהרבה מאוד מקלטים עובדות-סוציאליות דוברות רוסית, גם בין חברי הצוות האחרים יש דוברי רוסית.

עדה פליאל טרוסמן: ובאמת אנחנו מעבירים השתלמויות לצוותים על הטיפול באוכלוסייה מתרבויות שונות.

עדה פליאל טרוסמן: וניתן באמת טיפול טוב מאוד לנשים.

עדה פליאל טרוסמן: אחת הבעיות למשל עם נשים יוצאות אתיופיה, מאחר והטיפול, אולי הטיפול שלנו קצת יותר מדי טוב, אבל מאחר והטיפול הוא כל-כך טוב ואנחנו באמת מרימות את הנשים ומרימות את המעמד שלהן, הן יוצאות מחוזקות מהמקלטים.

עדה פליאל טרוסמן: מה שקורה להן, זאת אומרת, באמת המעמד שלהן במשפחה עולה ומה שקורה להן אחר-כך עם בני-הזוג הוא יכול לגרום באמת לאלימות.

עדה פליאל טרוסמן: כיוון שבני-הזוג כפי שציינתי בדוח, הגברים בכל משבר עליה, זאת אומרת, הנשים הן אלה שהן מתקדמות יותר והן יותר מסתגלות לחברה הקולטת.

עדה פליאל טרוסמן: וחברה האתיופית זה מאוד בולט שהנשים הן.

קולט אביטל: זאת אומרת, בצורה אירונית קליטתן הטובה של הנשים יכולה להגביר את האלימות?

עדה פליאל טרוסמן: כן.

קולט אביטל: וזה אחרי טיפול שלכם?

עדה פליאל טרוסמן: אנחנו נערכים לטפל גם בגברים.

עדה פליאל טרוסמן: זאת אומרת, אנחנו מנסים כמידת האפשר, אם הנשים נמצאות במקלטים, לטפל בגברים במחלקה לשירותים חברתיים ובמרכזים למניעת אלימות במשפחה.

עדה פליאל טרוסמן: לפעמים זה הולך ולפעמים לצערי לא.

עדה פליאל טרוסמן: אני רוצה לדבר על נערות במצוקה - אני סגנית מנהלת השירות לנשים ונערות במשרד.

עדה פליאל טרוסמן: ומעבר לטיפול בנשים מוכות ומקלטים ובמחלקה לשירותים חברתיים, אנחנו מטפלים בנערות, בכ- 17,600 נערות ברחבי הארץ.

עדה פליאל טרוסמן: מתוכן אנחנו מטפלים ב- 4,455 נערות עולות, שזה כ- 25 אחוז מסך הכל הנערות.

עדה פליאל טרוסמן: מביניהן 61 אחוז מהנערות, 2700 נערות מחבר העמים, ב- 1172 נערות אתיופיות, ובכ- 557 נערות קווקזיות.

עדה פליאל טרוסמן: השירות לנו ערוך ויש לנו עובדות ייחודיות, עובדות סוציאליות אתיופיות.

עדה פליאל טרוסמן: זאת אומרת, שהן למדו עבודה סוציאלית.

עדה פליאל טרוסמן: ויש לנו בכ- 15 יישובים בארץ 15 עובדות אתיופיות ייחודיות לנערות אתיופיות.

עדה פליאל טרוסמן: כמו-כן, במסגרת כל הפרוייקטים שיש לנערות במצוקה, יש מרכזים טיפוליים.

עדה פליאל טרוסמן: יש בתים חמים לנערות במשך היום.

עדה פליאל טרוסמן: נערות שנפלטות מבתי הספר או בין בית ספר לבין עבודה ונערות שלא נמצאות במסגרת, יש לנו בתים חמים שנערות יכולות לשהות בהם במשך היום.

עדה פליאל טרוסמן: ויש לנו מספר בתים שאליהם מגיעות הרבה מאוד בנות.

קולט אביטל: איך הן יודעות להגיע אליכם?

עדה פליאל טרוסמן: יש עובדות לנערות במצוקה ברחבי הארץ, במחלקה לשירותים חברתיים של משרד הרווחה.

קולט אביטל: אני מבינה, לפי טבלה שאנחנו קיבלנו, שבכל זאת אחת מהבעיות היא שאין לכם מספיק דוברי שפות בין העובדות-הסוציאליות.

איילה מאיר: אני מרכזת תחום אלימות במשפחה במשרד הרווחה.

איילה מאיר: הטבלה הזו שעומדת לנגד עינייך היא טבלת נתונים שאספנו מהמרכזים לטיפול באלימות ברחבי הארץ, כאשר כיום יש 64 מרכזים כאלו ברחבי הארץ.

איילה מאיר: הנתונים שאספנו הם במסגרת עבודה משותפת שאנחנו עושים עם משרד הקליטה.

איילה מאיר: אנחנו מבינים שיש צורך בהתייחסות מיוחדת ספציפית, ורגישה לאוכלוסייה הזו של חבר העמים, אתיופיה ואחרים.

איילה מאיר: אנחנו בעיצומו של מהלך להקמת מערך טיפולי בשיתוף משרד הקליטה בכמה אזורים בארץ, טיפול במרכז טיפולי נייד לטפל בעולים מכל המדינות הרלוונטיות סביב נושא של אלימות במשפחה.

איילה מאיר: במסגרת שאלוני הצרכים ששאלנו והטבלה מציגה את זה מאוד, אכן יש קשיים.

איילה מאיר: בכלל בתחום האלימות במשפחה קיים קושי גדול לשבור את הסוד, לחשוף את האלימות, לפרוץ את המעגל, לגייס את הגברים.

איילה מאיר: אנחנו רואים שלאורך השנים מאבדים בערך רבע מהמטופלים בתוך המרכזים, שאנחנו יודעים שלפחות הם צריכים להוות את אותו מספר של נשים שמטופלות.

איילה מאיר: אנחנו יודעים שקיים קושי מאוד גדול באוכלוסייה הכללית, אבל קל וחומר באוכלוסייה של העולים החדשים בגלל הבעיות הנוספות.

איילה מאיר: קשיי שפה, בעיות כלכלה, מצוקות כלכליות, אבטלה, נושא של אובדן הסטטוס בארץ, משבר ההגירה, כל הנושא של עמדות ומיתוסים סביב מנטליות מה שנקרא.

איילה מאיר: סביב הנושא של האלימות במשפחה, כל הנושא של חוסר אמון בממסד, כל הנושא של העצמת הנשים לעומת החלשת הגברים וכו'.

איילה מאיר: אנחנו יודעים שבמסגרת הזו של העולים החדשים, הבעיה היא יותר קיצונית ויותר קשה, ורואים את ההבדלים בעיקר בעוצמת האלימות.

איילה מאיר: זאת אומרת, אין כל כך הרבה הבדלים, אבל אנחנו רואים ש- 20 אחוז מהמטופלים הם עולים חדשים, במרכזים לטיפול באלימות, ופחות או יותר זה האחוז שלהם באוכלוסייה.

איילה מאיר: אם אנחנו מנסים להגדיר מבחינה איכותית את ההבדלים, אז יש הבדלים בעוצמה של האלימות, בקצה מה שנקרא, בשוליים.

איילה מאיר: משפחות עם בעיות רבות ומאוד מורכבות, בעיות של אלכוהול, של סמים.

איילה מאיר: זאת אומרת, אם לא די בעובדה שיש להם את הבעיות האלו, יש להם גם את הבעיות של האלימות הבין-זוגית, אלימות מאוד קשה במשפחה.

איילה מאיר: אנחנו הבנו בעצם בשנה האחרונה במשרד, שאין לנו מנוס אלא לפתח מענים ייחודיים לאוכלוסייה הזו, שאנחנו לא יכולים להסתפק במרכזים לטיפול באלימות במסגרות הייחודיות המומחיות האלו.

איילה מאיר: כי גם אנחנו רואים שהמסגרות האלו במרכזים, גם יש עומס, יש קושי בכח-אדם.

איילה מאיר: "Out Reaching" שלפני כן נורית התייחסה אליו, אנחנו כן עושים "Out Reaching".

קולט אביטל: איך מגיעים לאותם אנשים שזקוקים.

קולט אביטל: איך הם יודעים שהם צריכים לפנות אליכם.

קולט אביטל: איך אתם הופכים את השירותים ליותר friendly; איך הם מודעים לזה?

איילה מאיר: אני אספר בכמה רמות.

איילה מאיר: קודם כל, במחלקות ובמרכזים לטיפול באלימות אנחנו מתייחסים באופן מיידי לכל הדיווחים שמגיעים מהמשטרה לגבי כל האוכלוסיות.

איילה מאיר: יש לנו נוהל ארצי משותף עם המטה הארצי שכל תלונה שמוגשת ע"י אישה במשטרה, הצוות של חוקרי המשטרה מציע, משווק, ו- "מוכר" לגבר ולאישה את הרעיון הטיפולי.

איילה מאיר: מציע להם לפנות לעובד סוציאלי מומחה.

איילה מאיר: אומר להם, יש מי שיכול לעזור, שישמע את המצוקה שלכם, שילווה אתכם, שיעזור לכם, שיטפל בכם.

איילה מאיר: אם הוא מצליח לשכנע אותם להסכים להעברת הדיווח של השם שלו - אז מועברים הדיווחים, למעט המקרים שיש ילדים מתחת לגיל 14 ומסוכנות גבוהה מאוד, אז מעבירים ללא הסכמה.

איילה מאיר: ואז לפחות במרכזים יש התייחסות, אני לא אגיד מיידית, אבל התייחסות בזמן קצר יחסית, תוך ימים ובמקרים מסוימים אפילו תוך שעות ולפעמים גם בזמן אמת ממש.

איילה מאיר: מזמינים עובד סוציאלי לתחנת המשטרה כדי לדבר עם האישה או עם הגבר.

איילה מאיר: אז קודם כל דרך הערוץ אנחנו מגיעים אליהם.

איילה מאיר: כמובן שאנחנו לא מסתפקים בזה, גם אם האישה לא מגיעה וגם אם הגבר לא מגיע - אז עושים הרבה מאוד טלפונים, מנסים דרך מכתבים וכל מיני פרוספקטים ששולחים להם הביתה כדי להנגיש את השירות ולהביא אותם.

קולט אביטל: יש לכם פרוספקטים בשפות?

איילה מאיר: אנחנו פיתחנו במשרד, את מה שנקרא "חוברת מידע" על שירותים בתחום אלימות במשפחה, הם תורגמו לשתי שפות, רוסית וערבית, כמובן בעברית.

קולט אביטל: ואמהרית?

איילה מאיר: אמהרית לא, כי אנחנו גם הבנו שלא כל-כך קוראים.

איילה מאיר: יותר משתמשים בתקשורת הלא כתובה.

איילה מאיר: שלחנו את החוברות האלה לכל המחלקות לשירותים חברתיים.

איילה מאיר: גם שלחנו את זה לגופים שאנחנו עובדים איתם, משרד הבריאות, קופות-חולים, משטרה.

איילה מאיר: כדי להנגיש את זה באמת, כל אזרח שנכנס, יכול לקחת את זה.

איילה מאיר: זו חוברת דקה, אפשר לקפל אותה להכניס אותה לתוך התיק.

איילה מאיר: אז יש לנו את החוברות האלה בשתי השפות ואני חושבת שזה צעד מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: קודם כל, אני חושבת שזה מאוד במקום שאנחנו מתדיינים היום בנושא אלימות במשפחות עולים.

מרינה סולודקין: אני ציפיתי לגל של אלימות בגלל החמרת המצב הכלכלי, כי זה אחד מהגורמים החשובים.

מרינה סולודקין: רציתי לספר לכם, אולי יש עוד כמה הסברים לדברים שקורים.

מרינה סולודקין: אתם צודקים כשאתם אומרים שאין מסורת לפנות לרשויות, ויש לכך סיבות.

מרינה סולודקין: גם שם וגם כאן, היחסים עם המשטרה לא כל-כך טובים.

מרינה סולודקין: אבל אני רוצה לומר לכם שהמאפיין של משפחות יהודיות בברית המועצות, שהכי חשוב היה שלא תהיה אלימות במשפחה.

מרינה סולודקין: אז בגלל שמקרי אלימות זה קודם כל בושה, כמעט לא היה.

עדה פליאל טרוסמן: חברת הכנסת סולודקין, נורא קשה להאמין.

עדה פליאל טרוסמן: גם בפעם הראשונה בכנסת ב- 1977, כשמאשה פרידמן העלתה את הנושא של נשים מוכות, אז אמרו לה 'לא יכול להיות', כולם צחקו ואמרו שבמשפחות יהודיות אין אלימות במשפחה.

מרינה סולודקין: אני אומרת לכם, זה מה שהיה קודם.

מרינה סולודקין: משפחות יהודיות השתייכו לשכבה של המעמד הבינוני ומעלה, ובברית המועצות בזמנים היציבים, זה היה מופת לאוכלוסייה רוסית, שגבר יהודי הוא לא אלים.

מרינה סולודקין: בגלל זה, גם היו הרבה נישואין מעורבים.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, קחו את זה בחשבון.

מרינה סולודקין: מגיעים לכאן משברים של משפחה.

מרינה סולודקין: האלימות במשפחה קודם כל זו בושה, ובעזרה של פסיכולוגים ועובדים סוציאלים צריכים לומר שזו לא בושה.

מרינה סולודקין: במקרה של ערד, אני חושבת שהמשטרה במקרים האלה עדיין לא יכולה להעריך את הסיכון.

מרינה סולודקין: צריכים לראות את המשפחה כמשפחה מעורבת, מהבחינה שהגבר הוא לא יהודי, גם לא רוסי, הוא אסייתי או קוריאני.

מרינה סולודקין: כשאומרים שאנחנו מסיימים את הנישואין אחרי 30 שנה, אלה תגובות של עם אחר לגמרי.

מרינה סולודקין: אני נותנת לכם אולי עוד טיפה, הבן פנה למשטרה ואחר-כך האישה לא רוצה, כי 30 שנה היא ידעה שאין סיכון בחיים משותפים.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, מיד כשראיתי את הפנים שלו, הבנתי שזה היה מאוד מסוכן.

מרינה סולודקין: אתה יודע איך הם החליטו לבוא למדינת ישראל, אז גם שם היתה בעיה לבוא או לבוא, זה מה שאתם אולי לא מבינים.

יגאל יאסינוב: לבוא או לא לבוא, זאת השאלה.

נורית זיו: רק הערת ביניים.

נורית זיו: מתוך 19 מקרים של שלושה גברים שעל ידי הנשים ו- 16 נשים על ידי הגברים, בסך הכל 3 הגיעו למשטרה.

נורית זיו: ואנחנו מתרכזים במקרה האחד שהמשטרה ידעה.

נורית זיו: אתם לא מתייחסים על 16 מקרים אחרים, שבכלל המשטרה לא ידעה עליהם.

נורית זיו: זה עיקר הבעיה.

מרינה סולודקין: אנחנו מודים למשטרה ולעובדים הסוציאליים, ורואים את עבודת הקודש שאתם עושים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שמשעמם בחיים של האנשים, בגלל שלא מבינים.

מרינה סולודקין: משפחה מעורבת עם אלימות, זו קבוצת סיכון גדולה מאוד ויש לתת יותר תשומת לב למשפחות האלה.

מרינה סולודקין: יש גם קנאה של גבר יהודי לאישה רוסיה שמסתדרת בארץ, זו גם קבוצות סיכון.

קולט אביטל: מרינה בואי ננסה להתרכז, מה לפי דעתך חסר ואיפה צריך לתגבר את המערכת ובמה?

קולט אביטל: כי אנחנו בלי עין הרע, לפחות מאז שאני בכנסת, אין שבוע שלא דנים בנושא, אין שבוע שלא מדברים על תגבור המשטרה והמערכת המשפטית ועו"ס וכו'.

קולט אביטל: ואני לא רואה שמקרי הרצח קטנו.

קולט אביטל: אני לא רואה שיש פחות מקרי רצח.

קולט אביטל: אז משהו קורה כאן.

מרינה סולודקין: אני מאוד מעריכה מה שקרה בשנים האחרונות.

מרינה סולודקין: כבר 8 שנים שאני עוקבת אחרי הנושא הזה, ואחרי נושא האלימות בקרב משפחות של עולים.

מרינה סולודקין: אז עשו הרבה וגם יש תיאום, בין המשטרה לרשויות רווחה.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת, תשומת לב לקבוצות סיכון שאתם לא מבינים שזה סיכון הכי גבוה שיש.

קולט אביטל: ואת אומרת שצריך לעבוד שם בצורה יזומה בקבוצות הסיכון האלה?

מרינה סולודקין: כן.

נורית זיו: עבודה יזומה, זה לא המשטרה.

מרינה סולודקין: אבל אם מישהו פונה ממשפחה כזאת כמו בערד, לדעת שזה מוות בדלת.

מרינה סולודקין: תשומת לב למשפחות מעורבות, לפי דעתי רק זה הטיפה הזאת אתם לא מבינים עד הסוף, כמה זה מסוכן.

אינה פזין: אני מייצגת פה את עמותת ל"א ואני עובדת גם במקלט לנשים מוכות שמופעל על ידי העמותה.

אינה פזין: כאשר מ- 40 עד 60 אחוז בין דיירות המקלטים הן נשים דוברות רוסית.

אינה פזין: ואני מנהלת קווי חירום לנשים במצוקה.

אינה פזין: ומ- 92 אנחנו מפעילים גם קו ברוסית.

אינה פזין: כך אני מספיק שומעת ונפגשת עם נשים דוברות רוסית.

קולט אביטל: כמה קווים כאלה יש בארץ ואיך הם מתפרסמים?

אינה פזין: יש קו של משרד העבודה והרווחה 1-800-220000, ויש את הקו שלנו, ברוסית אני מתכוונת, שמספרו 1-800-300-33, אלו בעצם שני הקווים.

אינה פזין: ברוסית לא ידוע לי ויש מספיק וזה 24 שעות ליום.

אינה פזין: אם אני מתקשרת ב- 2 בבוקר מישהו יענה לי.

אינה פזין: הקו בעברית אצלנו עובד 24 שעות.

אינה פזין: ברוסית בגלל החוסר, פשוט אין כח-אדם ברוסית, זה לא מחסור בכח אדם, זה מחסור בכסף.

אינה פזין: כסף אנחנו לא מקבלים, העמותה פשוט מאוד מפעילה את הקווים.

קולט אביטל: העמותה לא מקבלת שום מימון מהממשלה?

אינה פזין: למקלטים כן, אבל לקווי חירום לא.

קולט אביטל: ממי אתם מקבלים בדרך כלל, ממשרד הרווחה או ממשרד הקליטה?

אינה פזין: למקלטים ממשרד הרווחה.

אינה פזין: ולקווים אנחנו לא מקבלים כסף כלל בשנים האחרונות.

אינה פזין: אנחנו קיבלנו פעם ממשרד הקליטה, אבל זה נגמר לפני שלוש שנים.

קולט אביטל: זאת אומרת שבעצם קו החירום בשפה הרוסית _ _ _.

אינה פזין: הוא מופעל על ידי העמותה.

איילה מאיר: בנוסף לקו שמופעל ע"י העמותה, יש למשרד קו חירום ארצי לאלימות במשפחה ולילדים בסיכון שיש בו _ _ _.

אינה פזין: הקו שלנו ברוסית מופעל מ- 92, ובעצם גם מ- 92 יש לנו איזו סטטיסטיקה של הבעיות של העולות דוברות רוסית.

קולט אביטל: לפי ניסיונך בכל זאת ולמרות כל המחסומים, יש נשים שפונות?

אינה פזין: הרבה נשים שפונות.

אינה פזין: המטרה שלנו קודם כל כמובן למנוע דברים מאוד קשים, כמו רצח או אלימות מאוד קשה.

אינה פזין: ואנחנו כמובן מסבירות לכל אישה מה בעצם אפשר לעשות כדי לצאת מהמעגל הזה.

אינה פזין: מה שאני רציתי להדגיש, שיש כמה סוגים של משפחות עולים.

אינה פזין: יש משפחות שהגיעו מרפובליקות אסייתיות, שבמנטליות שם מעמד האישה הוא מאוד נמוך, והאישה פשוט נמצאת בשליטה מלאה של הגבר.

אינה פזין: כאשר היא נחשפת פה לעובדות בשטח, יוצאת לעבודה ומסתגלת כאן בחברה, יוצא כאילו, שגם מבחינת העבודה וגם מבחינת הכסף היא מרוויחה, וכך היא כאילו יוצאת מהשליטה של הגבר.

קולט אביטל: זה יכול להביא אותו עד כדי כך לאלימות עד לרצח?

אינה פזין: מאוד.

אינה פזין: הוא מרגיש שהיא יוצאת לעבודה, בשבילו זה כבר סימן _ _ _.

קולט אביטל: מה חסר בעצם אצלכם?

קולט אביטל: חסר דוברי רוסית ודוברי שפות, אמהרית יש לכם?

אינה פזין: אמהרית אין לנו, אך לפי ניסיוננו לא כל-כך צריך.

אינה פזין: יש בעיה נוספת שמאוד מאפיינת את העולים, וזו בעיית הנישואין המעורבים.

אינה פזין: אבל בעיה של אלכוהול, ואין מספיק התייחסות לטיפול בבעיה הזו.

אינה פזין: זו בעיה מאוד נפוצה במשפחות עולים.

מרינה פילטובסקי: אני מנהלת קו חירום ארצי, למניעת אלימות במשפחה למען ילדים בסיכון, אשר עמותה חיפאית לנפגעות אלימות מפעילה אותו, בשיתוף עם משרד הרווחה.

מרינה פילטובסקי: קו ארצי שנותן סיוע הן ברוסית והן באמהרית.

מרינה פילטובסקי: כאן יש איזושהי "דוגמית" קטנה, חומר פרסומי מאוד קטן שאפשר להכניס אותו באמת לארנק או לתיק.

מרינה פילטובסקי: יש חומר נוסף יותר מסיבי, שאף הוא מחולק.

מרינה פילטובסקי: מה שלמדנו מהשטח, אנחנו גם פועלות מ-92 הקו ברוסית, יש לנו מתנדבות ברוסית ובאמהרית.

מרינה פילטובסקי: יש לנו רכזות שדוברי רוסית ואמהרית.

מרינה פילטובסקי: שהן עושות הרבה מאוד פעולות הסברה.

מרינה פילטובסקי: ואנחנו רואות שכל הפעילות שהיא בנדון, הרצאה-סדנא, מביאה יותר ויותר פניות.

מרינה פילטובסקי: זה אומר שבעצם העלאת מודעות או הסברה או מתן.

קולט אביטל: כארגון, אתם רואים ממש עליה כמותית בפניות אליכם כתוצאה מזה?

מרינה פילטובסקי: יש לי פה את הנתונים משנת 98.

מרינה פילטובסקי: אני רוצה לציין שיש עליה מאוד גבוהה עד שנת 2001.

מרינה פילטובסקי: אחרי זה המספר הוא פחות או יותר נשאר אותו מספר.

מרינה פילטובסקי: יכול להיות שזה גם תלוי במספר העולים המגיעים עכשיו ארצה.

מרינה פילטובסקי: יש גם ותיקים שפונים, אבל העולים החדשים שכרגע הגיעו הם פחות, וזאת משום שאנחנו עושים הרבה פעולות הסברה גם באולפנים וגם בעצם הקו מופעל גם בסיוע של משרד הקליטה.

מרינה פילטובסקי: גם הקו וגם הפעילות.

מרינה פילטובסקי: מה שאנחנו רואות, שבאמת כל ההסברה היא מביאה יותר ויותר פניות.

מרינה פילטובסקי: כמו שבשפה העברית ובערבית, גם ברוסית וגם באמהרית, ברגע שיש פרסום יש לנו בהרבה יותר פניות.

מרינה פילטובסקי: אבל למשל כדוגמא רוצה לציין שאחרי המקרים האלה, הניסיונות לרצח והרצח האחרונים, הוזמנתי לערוץ 9, לא יכולתי להופיע כי הייתי בערוץ אחר.

מרינה פילטובסקי: ובערוץ 9 היה ערוץ ברוסית למשל, למחרת היתה תכנית ומישהי לא יודעת מי השירות שהיא הציגה, היא אמרה, שבעצם אין לנו קווים מיוחדים ברוסית.

מרינה פילטובסקי: לפחות כאן אנחנו יושבות שלוש, גם במרכז הסיוע לנשים יש סיוע ברוסית, גם לנו יש סיוע ברוסית וגם לעמותת ל"א (לא לאלימות) יש את הסיוע ברוסית.

קולט אביטל: אתם מפרסמים מדי פעם בעיתונות הכתובה?

מרינה פילטובסקי: זאת הבעיה המאוד גדולה.

מרינה פילטובסקי: אני הייתי רוצה לפרסם כל יום ויום וזה ברור שזה משהו מאוד חשוב, ברדיו ובטלוויזיה.

מרינה פילטובסקי: המאבק הזה על הפרסום הוא נורא קשה, הוא עולה כסף, הוא תקציבי.

מרינה פילטובסקי: אני רוצה להגיד שיש את הטלפון שלנו בפינת חירום של העיתון, אבל זה לא מספיק.

מרינה פילטובסקי: גם בעיתון ברוסית יש, אבל זה לא מספיק.

מרינה פילטובסקי: צריך לדבר על זה.

מרינה פילטובסקי: צריך לדבר על הבעיה, וצריך להביא את מספרי הטלפון שאליהם אפשר להפנות.

מרינה פילטובסקי: אני חושבת שקו טלפון הוא צומת מאוד חשובה באיתור האלימות ובהפניה למקומות שאפשר להיעזר בהם.

מרינה פילטובסקי: אנחנו גם לא ממוסדים, למרות שמשרד הרווחה תומכים בנו, אבל אפשר לפנות אלינו אנונימית ולהיעזר בנו.

יגאל יאסינוב: קודם כל אני רוצה להודות לך על קיום הדיון, שהוא דיון חשוב.

יגאל יאסינוב: אני חושב שהדיון הזה הוא פרקטי, כי יש פה מה לעשות.

יגאל יאסינוב: אני חושב שאנחנו צריכים לקדם איזושהי נוסחה בתיקון חקיקה, שנותנת למשטרה אפשרות להתערב במקרים שהיא חושדת באלימות במשפחה והיום היא לא יכולה.

יגאל יאסינוב: כמובן שזה פוגע בזכויות אדם, וזה יהיה מאוד בעייתי.

יגאל יאסינוב: בגלל זה החקיקה צריכה להיות לא חקיקה פרטית, אלא חקיקה.

קולט אביטל: זה לא נכון לעשות, אנשי מקצוע יגידו לך.

יגאל יאסינוב: סליחה, אני חושב שצריך לעשות את זה בשיתוף משרד המשפטים.

יגאל יאסינוב: יכול להיות, שלא המשטרה היא שתחליט באם להתערב במשפחה, אלא שופט.

יגאל יאסינוב: אבל אנחנו חייבים באופן מיידי, לחשוב על איזשהו כלי שייתן כמובן.

יגאל יאסינוב: ואני חושב שהתיקון צריך להיות מהוועדה.

יגאל יאסינוב: כי זו לא צריכה להיות חקיקה פרטית.

יגאל יאסינוב: לגבי המשטרה, אני יודע שהמשטרה מנסה לפעול ולהפעיל את כל המשאבים שיש להם בנושא.

יגאל יאסינוב: לצערי הרב היא לא מצליחה להגיע לכל המקרים, לא בגלל שהם לא רוצים אלא בגלל שהם לא יכולים.

יגאל יאסינוב: לכן אני רוצה להגיד שוב, אתם מנסים לעבוד טוב וזה מבורך.

יגאל יאסינוב: לגבי משרד הרווחה.

יגאל יאסינוב: אני חושב שגם אתם מנסים, אלא אצלכם יש יותר אפשרויות מאשר למשטרה.

יגאל יאסינוב: אני חושב שאתם צריכים להפעיל יותר, אולי מרכזי הסברה לנשים.

יגאל יאסינוב: אני חלוק בהחלט, עם מה שאמרה מרינה.

יגאל יאסינוב: נכון שבמיליון העולים שעלו ארצה, יש חלק לא ניכר של אנשים שאי אפשר אפילו לתת להם את השם הזה, בן-אדם, כבני-אדם ובנות-אדם.

יגאל יאסינוב: היו וקיימים מקרי אלימות במשפחה גם ברוסיה, גם במשפחות הטובות והאינטליגנטיות ויהודיות גם כן.

יגאל יאסינוב: זאת אומרת, זו לא המחלה הישראלית ולא המחלה היהודית ולא מחלה ששייכת לאיזה שהוא עם אחד.

יגאל יאסינוב: המחלה שייכת לאנשים שהם לא בני-אדם.

יגאל יאסינוב: אני לא רוצה להגיד שזה רק גברים או רק נשים, כי יש גם וגם.

יגאל יאסינוב: אנחנו זוכרים רק לפני שנה ומשהו, מקרה של אם שרצחה את הבן.

יגאל יאסינוב: כל מי שמרים את היד במשפחה, ולא רק במשפחה, פשוט אינו שווה התייחסות אנושית.

יגאל יאסינוב: לצערי הרב, אנחנו פה מדברים ונמצאים בצל של ניסיון לסגור את הוועדה היחידה בכנסת שבעצם דנה בנושא, וזו הוועדה לסחר בנשים.

יגאל יאסינוב: זה בדיוק אותו מקרה.

יגאל יאסינוב: כי בן-אדם שמכה אישה, זונה או גם כן מוקד המשפחה והפוך, הבן-אדם הוא לא טוב, זה לא יכול להיות שבן-אדם הוא טוב במשפחה ורע מחוץ למשפחה.

יגאל יאסינוב: יש לו מספר מסכות, הוא יכול להחליף את המסכות בחברה, בעבודה וכלפי זה.

יגאל יאסינוב: אבל זה אותו איש.

יגאל יאסינוב: יכול להיות שזה קיים, לא ידוע לי על קיום מאגר מידע על אנשים אלימים שנתפסו בסוג אלימות במשפחה.

יגאל יאסינוב: יכול להיות שיש דווקא אפשרות, אם אנחנו לא נצליח לחוקק הגבלה ולתת למשטרה אפשרויות נוספות, אולי יש אפשרות לחוקק הגבלה לאנשים כאלה, בהתמודדות לתפקידים בשירות המדינה.

יגאל יאסינוב: אנחנו זוכרים שלפני כמה שנים, היה חבר כנסת שנתפס בדיוק על מקרה כזה של אלימות במשפחה.

יגאל יאסינוב: אני חושב שמה שחסר לנו במדינה, זו התייחסות לאנשים כאלה באותה רמה של טרוריסטים, כי זה טרור במשפחה, ואין הבדל בין טרור פוליטי לטרור במשפחה.

שולה אגמי: אני רוצה לברך באמת את הדיון ואת הזימון לישיבה הזו, אני חושבת שיש לכך חשיבות גדולה מאוד.

שולה אגמי: אני אחראית על מניעת אלימות בשלטון המקומי.

שולה אגמי: אני רוצה לומר שאני מקשיבה ואני שומעת ויש פה ארגונים מדהימים.

שולה אגמי: כל אחד בתחום שלו פועל.

שולה אגמי: המשטרה, הרווחה, ארגונים, כל אחד פועל בתחום שלו.

שולה אגמי: אנחנו עדיין לא רואים הקטנה במספר, ואני אומרת את זה בתוקף תפקידי כמחזיקת תיק הרווחה בעיריית תל-אביב שרואה את זה במינהל לשירותים החברתיים וחייתי את זה ביום יום, את כל הסיפור של האלימות היומיומית - עדיין אנחנו לא רואים הקטנה.

שולה אגמי: להפך אנחנו רואים כמה שיותר ויותר מקרים כאלה או אחרים.

שולה אגמי: אני חושבת שאילו כולנו היינו חוברים ביחד, ייתכן שכוח-אדם כזה חזק או גדול, יכולנו להיות שותפים למהלך של הקטנה.

שולה אגמי: אני יכולה רק לתת דוגמא טובה את מה שעשינו ביחד עם המשטרה בתל-אביב.

שולה אגמי: לקחנו את כל הגמלאים והכשרנו אותם איך לקבל קהל בתוך המשטרה ולטפל בנושא מניעת אלימות, לדבר, לעזור, להיות בקשר עם אנשים, על-מנת שלא יחששו.

שולה אגמי: כולם מתנדבים.

שולה אגמי: אני חושבת שזה דבר אדיר.

שולה אגמי: יש לזה הרבה מאוד, גם יוצרים קשר עם אנשים, מקבלים מכל הארגונים את הנשים שמוכות או שיש אלימות במשפחה.

שולה אגמי: הם בעצמן יוצרות קשר.

קולט אביטל: האם מלבד המפגשים פה סביב שולחן אחד בכנסת, לפעמים בוועדה למעמד האישה, יש איזשהו פורום משותף שמישהו מנהל?

עדה פליאל טרוסמן: יש לנו וועדה בין משרדית בנושא של אלימות במשפחה ואנחנו פועלים משנת 1998.

עדה פליאל טרוסמן: היה דוח אחד עם המלצות, וגם קיבלנו איזשהו מימון מהאוצר, להפעלת דברים שונים כגון פיתוח מקלטים נוספים בעניין הזה ופרוייקטים מאוד יפים נוספים, וגם שני מרכזים לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.

עדה פליאל טרוסמן: באמת נעשות כל מיני פעילויות בבתי הספר ותוכניות מאוד יפות.

דפני מושיוב: אני רוצה להוסיף כמה דברים באמת למה שאמרה קודם שולה.

דפני מושיוב: אני חושבת שאת העלית נקודה באמת חשובה, במובן הזה שככל שיגדילו את מספר העובדים המקצועיים, ושתהיה מדינה הכי עשירה ורווחתית, עדיין מקומם של המתנדבים והרחבת מעגלי ההתנדבות בקהילה, מהווה מרכיב מאוד חשוב.

דפני מושיוב: ככל שאנשים ושכנים ידעו גם איך לפנות ואיך להתריע, אני חושבת שזה באמת יקבל את הקשר שבין הקהילה לבין נותני השירותים.

דפני מושיוב: אם זה מבחינת המשטרה ואם מבחינת שירותי הרווחה.

דפני מושיוב: אני רוצה לומר שבב"ש אנחנו יזמנו פרוייקט עם עולי אתיופיה.

דפני מושיוב: א: לשבור את הסטיגמה.

דפני מושיוב: כי מה שמרינה אמרה הוא גם נכון, דרך אגב, לעולי אתיופיה.

דפני מושיוב: חלקם יודעים, חלקם לא יודעים.

דפני מושיוב: וזה צורות שונות, לאו דווקא כמו שקיימות בקרב יוצאי ברית המועצות.

דפני מושיוב: קיימות מערכות שפשוט ביקשנו ממתנדבים שהם ידעו את נושאי מניעת האלימות.

דפני מושיוב: המסר הכי ברור, שדרך אגב עבר אלינו מהעולים היה, שאין תהליך התאזרחות במדינת ישראל.

דפני מושיוב: בכל מקום אחר בעולם, לומדים את חוקי המדינה ופה אין אפשרות לעולים ללמוד.

קולט אביטל: כמו באמריקה.

דפני מושיוב: אחד הדברים שיתלוו כחלק מסעד לקליטת העלייה במדינת ישראל, יהיה ללמוד את חוקי המדינה, לגבי ילדים ונשים.

קולט אביטל: זה לא ימנע את האלימות, זה יהפוך אותם לאזרחים יותר טובים.

דפני מושיוב: זה רק ייתן להם מידע.

דפני מושיוב: אולי בהמשך למה שנאמר כאן, על איך מצד אחד, א: להצליח, מי הגורמים המטפלים, מהם חוקי המדינה.

דפני מושיוב: ואולי בהמשך זה יעזור, וברור שזה שלא ימנע.

דפני מושיוב: אבל מה שכן, זה גם אולי יוריד את המודעות של העולים, כמו שיש אזרחים ותיקים, שיהיו עולים שיתנדבו למערכות האלה.

דפני מושיוב: אני חושבת שהם יסייעו רבות לנושא הזה.

קולט אביטל: סליחה על שאלתי, ארגוני עולים קיימים בתוך התמונה הזאת?

דפני מושיוב: לדעתי אין ארגון של עולים שמתמחה בנושא של מניעת אלימות.

דפני מושיוב: למשל, גופים קוריאניים בארה"ב, שנותנים את הסיוע ובגופים האוניברסאליים של השירותים והעמותות במדינת ישראל, ישנם אנשים יוצאי ארצות שונות, שיודעים איך לטפל, אבל לא קם ארגון.

קולט אביטל: אני חושבת שכולנו במסלול נהדר, של לחשוב כמה שיותר על החברה האזרחית ועל מתנדבים וכו'.

קולט אביטל: אנחנו רוצים בכל זאת בתום הישיבה הזאת, להגיע גם לאיזשהו מידע מה חסר מבחינת תקנים, מבחינת תקציבים.

קולט אביטל: הנה אנחנו יודעים מה חסר במשטרה.

קולט אביטל: פה יש לי טבלה, מה חסר לכם מבחינת תקנים, ומה חסר אצלכם כדי לתגבר את מערכת קווי הטלפון.

קולט אביטל: אלה דברים שאני כן מבקשת להתייחס אליהם.

קולט אביטל: אם אנחנו רוצים לצאת עם איזה שהיא דרך קונסטרוקטיבית לנסות לראות מה אנחנו עוד יכולים לדרוש, או לנסות להציע או לנסות לעזור למשרדי הממשלה.

דפני מושיוב: כמו שהצליחו באמת ואני חושבת שהרבה בזכות עלם, להכניס למשרד הרווחה עובדות-סוציאליות יוצאות אתיופיה לטיפול בנושא של נערות - בנושא של מניעת אלימות, הטיפול במרכזים למניעת אלימות חסרים.

דפני מושיוב: עובדים-סוציאליים יוצאי אתיופיה.

דפני מושיוב: ישנה עובדת אחרת בשם רונית סולומון שהיא עובדת בנתניה והיא היחידה בכל מדינת ישראל.

דפני מושיוב: חסרים גם מסלולי התמחות כפי שקיימים באוניברסיטת חיפה.

קולט אביטל: האם ידוע לנו אם יש באוניברסיטאות, אתיופים או אתיופיות שלומדים עבודה סוציאלית?

דפני מושיוב: לא מספיק, ואנחנו פנינו לפרוייקט הלאומי של עולי אתיופיה דרך אגב.

דפני מושיוב: יש קושי בהתמודדות עם בעיות, והם אמרו שבתחום הזה הם לא מוכנים לגעת.

קולט אביטל: או-קיי.

קולט אביטל: אבל זה תחום שאנחנו יכולים לעודד אותו דרך מינהל הסטודנטים וכו'.

קולט אביטל: זאת אומרת, פה אפשר לקשור לזה את מינהל הסטודנטים.

דפני מושיוב: הבחורה שהגיעה איתנו היא באה מהמסלול בחיפה, מסלול ייחודי.

הילה קרנר סולימן: אני גם מצרה על הנושא אבל מברכת על היוזמה.

הילה קרנר סולימן: אני מבקשת לקבוע דיון המשך שיתמקד באלימות מינית כלפי נשים עולות וכלפי ילדים עולים.

הילה קרנר סולימן: כי כל הגורמים שהזכרת בפתיחה, הם גורמים מזרזים ומקדמים אלימות כלפי נשים וילדים.

הילה קרנר סולימן: וסביב הנושא הזה של מורכבויות הרבה יותר גדולות, אותו דיווח הרבה יותר גדול, איתור, כל המורכבות של זה ואני סומכת על דנה, שאכן ייקבע דיון כזה.

הילה קרנר סולימן: אני אתייחס במילים ספורות לדברים שנאמרו, והדבר המרכזי הוא "reach out".

הילה קרנר סולימן: מרכזי הסיוע ושירותי הרווחה, והמשטרה, לא מודגשים במגזרים ייחודים ומרכזי הסיוע כמו שהם התאימו את השירותים שלהם לנשים דתיות, לנשים ערביות, באמת בשנתיים האחרונות עשו צעד מאוד גדול לפעילות עם מגזר העולים ותמיכה של משרד הקליטה, דרך התמיכות של המשרד.

הילה קרנר סולימן: היום בכל מרכז יש רכזת דוברת בדרך כלל רוסית, גם הקימו קו דובר האמהרית.

הילה קרנר סולימן: והנתונים מראים שבאמת ככל שאנחנו נכנסות יותר לתוך הקהילה, אולפנים בסדנאות.

הילה קרנר סולימן: אבל כניסה לאולפנים, כניסה לקבוצות של לשכות רווחה, של כנסים במועדים קהילתיים.

הילה קרנר סולימן: ככל שאנחנו מגיעות לאוכלוסייה - זה מעלה, מכפיל בעשרות מונים את הפניות של הנשים הללו.

הילה קרנר סולימן: ואני באמת אבקש בשתי מילים שכל אחת מהרכזות שמתמחה בהם, מענה ספציפי למגזר, תוכל לאפיין את הצרכים, כן בדיון של אלימות מינית, אבל מצביע על חוסר של מטפלות בתקיפה מינית ובאלימות, ואין מטפלות דוברות שפות זרות בהיקף מספיק.

הילה קרנר סולימן: אין חוקרי ילדים ונוער דוברי שפות זרות.

הילה קרנר סולימן: כל המערכת של איתור ומענה וסיוע, ככה מאוד מורכבת, אבל זה כאמור בדיון הבא.

שרה כהן: כדי לא לחזור על מה שנאמר.

שרה כהן: אני רוצה עוד להתייחס לכמה נקודות.

קולט אביטל: שרה בטובך, אם תוכלי להתייחס גם לצד התקציבי.

שרה כהן: אני מתייחסת כרגע למה שקיים באופן שוטף והוא בהחלט היה קיים גם השנה.

שרה כהן: והרווחה שלי שגם בשנת 2003 וגם ימשיך ב- 2004.

שרה כהן: לראשונה איגוד נפגעות תקיפה מינית קיבל השנה בהחלט תמיכה נדיבה ממשרד הקליטה עבור הפעילות בכל המרכזים.

שרה כהן: קו החירום שפועל כרגע כבר מספר שנים, גם נתמך באמצעות המשרד.

שרה כהן: הקו שלהם, הם הגישו בקשות.

שרה כהן: את יודעת ומכירה את מבחני התמיכות שלנו.

שרה כהן: אין לנו save בעניין.

שרה כהן: כמה נקודות שהעמותה מגישה וצוברת - אם המערכת של המחשב, אם הם לא מגיעים לאחוז מסוים של נקודות - המערכת מפילה את זה.

שרה כהן: אין לנו save וזה אחד מהדברים שהוא בקריטריונים של התמיכות, אין לנו שום שיקול דעת.

שרה כהן: זאת אומרת, העמותה מגישה בקשה לתקציב - מקבלת ניקוד מסוים - בהתאם לגובה הנקודות שהיא צברה - זכאית או לא זכאית.

שרה כהן: זה בגדול מה שאני יכולה להגיד.

קולט אביטל: אנחנו צריכים לעזור להם לצבור נקודות.

שרה כהן: היא תצטרך פשוט ללמוד איך למלא את ה"טופסולוגיה" של המשרד.

שרה כהן: אבל זאת הנקודה ואין לנו שום שיקול דעת ואין לי מושג בסופו של דבר כמה כסף יקבל.

קולט אביטל: תהיי מוכנה לעשות בדיקה בעניין הזה?

שרה כהן: יכולים להגיש את השירות, פרסמנו, ושוב על אותו סיפור אין לי אפשרות אפילו לדעת מה יהיה התוצאה הסופית.

שרה כהן: מה שעשינו כרגע כהתערבות נוספת, זו ההצגה "אימא מותר לך לבכות" תורגמה באמצעותנו לשפה הרוסית, ובשיתוף הרשות לקידום מעמד האישה היא מופצת ברחבי הארץ, עד עכשיו היו כ- 12 הצגות, כשהמשרד בעצם הסיע את העולים למקומות ההצגה.

שרה כהן: בתום ההצגה, מרינה והצוות שלה ובעיקר מרינה, קיימו דיון עם המשתתפים על הנקודות האדומות, ועל סימני אזהרה.

שרה כהן: המשרד תרגם את העלון הקטן של הרשות לקידום מעמד האישה, על נקודות אזהרה, נקודות אדומות.

שרה כהן: גם בשפה הרוסית וזה מופץ באלפי עותקים בכל ערוצי ההפצה שהמשרד מפיץ חומרים שמוגשים לעולים.

שרה כהן: גם החוברות של משרד הרווחה בשפה הרוסית מופצות באמצעות המשרד והופצו באמצעות המשרד.

שרה כהן: הדבר הנוסף שכרגע בעצם הועלה מתוך הדברים של איילה, וזה כחלק כרגע בהחלט מהתקציב הנוסף שהוקצה בתוך המשרד, לתחומים שקשורים בכלל להתמודדות עם בעיות של ילדים בסיכון ולנוער בסיכון והנושא של אלימות במשפחה.

שרה כהן: גם נתנו את המנוף בשיתוף עם משרד הרווחה לפורום כרגע שבעצם מתכנס באופן שוטף, כדי לזהות את אותן נקודות בעייתיות שעליהן יש להתמקד כרגע, בפיתוח של תרבות, שהוא מונגש לנשים.

שרה כהן: זאת אומרת, יש כ- 50 מרכזים למניעת אלימות במשפחה.

קולט אביטל: 54.

שרה כהן: או-קיי.

שרה כהן: חלק מהמרכזים הם לא רלוונטיים לקהלי היעד של העולים.

שרה כהן: אבל אי אפשר בכל מרכז בעצם להעמיד עו"ס דובר שפה.

שרה כהן: אז מן הסתם, בשל בעיות תקציביות שלא למערכת רווחה יש להם פתרונות כרגע וגם לא לנו כמשרד הקליטה.

שרה כהן: לא מערכת שמחלקת תקנים למשרדים אחרים.

שרה כהן: מה שאנחנו כן עושים יחד עם משרד הרווחה, מתוך תקציב בהחלט מכובד שיועמד באמצעותנו, זה ליצור מודל שמנגיש שירותים לאשכולות של יישובים.

שרה כהן: אנחנו כרגע בהחלט חושבים על משהו שיהיה ברמה של מודל טיפולי נייד, עם אנשי מקצוע, ובאמצעות מטריה של מרכז אזורי למניעת אלימות במשפחה, אפשר יהיה בעצם ליצור מענה באמצעות איש מקצוע דובר שפה.

שרה כהן: המודעות היא חשובה, אבל לא מספיקה.

שרה כהן: אם אנחנו אומרים מודעות, והעולים מתקשרים ורוצים גם להגיע לטיפול ולקשר, אבל באותו מרכז אין דובר שפה, זה פשוט לא ימשיך.

שרה כהן: זאת אומרת, עוררנו את המודעות אבל הקטנו בבת-אחת בעצם את האפשרות לטיפול מקצועי ומתמשך.

שרה כהן: התהליכים של מודעות של יישום ושל איתור הם חשובים, אבל אם לא נבנה את האפשרות לטיפול מתמשך מקצועי ובאמצעות דוברי שפות, לא נעשה כלום.

שרה כהן: המשפט האחרון מתייחס לוועדה הבין משרדית וזה על חלק מההמלצות של הוועדה הבין המשרדית לאלימות במשפחה, היה ליצור ברמה המקומית פורום שירוכז על ידי הרשות המקומית.

שרה כהן: שעל ידי כל רשות מקומית שיצור פלטפורמה, וועדות היגוי מקומיות.

קולט אביטל: אתם עושים בדיקה איפה זה קיים?

שרה כהן: ועדות שלא מתייחסות רק לנושא של עולים, אלא בכלל ליצור בעצם סינכרוניזציה שוטפת כל הזמן, שכל הגופים של הגורמים הרלוונטיים בכל רשות מקומית לנושא הזה.

שרה כהן: חלק מהדרישות היו באמצעות הוועדה הבין המשרדית זה להעמיד אדם שיכנס בעצם את כל הפורום באופן שוטף.

קולט אביטל: אין שום סיבה.

שרה כהן: אלו היו חלק מן ההמלצות.

שרה כהן: אותה וועדה, המליצה למנהל לשכת הרווחה ברשות המקומית הרלוונטית, שיצור את הפורום השוטף כדי שידע להזמין את כל המשרדים וכל הגורמים, שלכל אחד מהם יש איזושהי פיסת מידע.

ליזה ניקוליאצ'וק: רק להוסיף בכמה נקודות על מה ששמעתי, שבעצם אלימות היתה קיימת גם ברוסיה, דווקא בקווקז, אני לא מסכימה עם מרינה.

ליזה ניקוליאצ'וק: האלימות הולכת מעצמה, ולכן צריך לטפל בה.

ליזה ניקוליאצ'וק: מתחילים בחינוך בגן ילדים, כי ילדים שגדלו במשפחות עם אלימות, הם או קורבן או אלימים.

ליזה ניקוליאצ'וק: מה שאני רוצה להגיד, שבעצם התנדבות זה מאוד יפה.

ליזה ניקוליאצ'וק: אבל לגייס מתנדבות עולות חדשות הרבה יותר קשה.

ליזה ניקוליאצ'וק: אנחנו פתחנו קורס ראשון בשפה הרוסית, 25 מתנדבות.

קולט אביטל: איפה?

ליזה ניקוליאצ'וק: במרכז סיוע בבאר-שבע, ואנחנו מטפלים בכל אזור הדרום.

ליזה ניקוליאצ'וק: מדובר בקורס מיוחד בשפה הרוסית עם ארבעה פסיכולוגים.

ליזה ניקוליאצ'וק: אנחנו בנינו את הקורס אבל את יודעת במה המצוקה ואיפה היא הבעיה?

ליזה ניקוליאצ'וק: בעצם אני רוצה משהו תמורת התנדבותן של העולות, כי בעצם הן במצב כלכלי שלא מאפשר להן להתנדב כמו כל המתנדבות.

קולט אביטל: את צריכה לשלם דמי נסיעה?

ליזה ניקוליאצ'וק: אני לא רוצה לשלם, אולי הטבות, אולי כרטיס כמתנדבת שהיא תקבל איזשהו הנחה בחנות.

ליזה ניקוליאצ'וק: משהו קטן, איזושהי תמורה על העבודה שלה.

קולט אביטל: זו לא צריכה להיות בעיה.

ליזה ניקוליאצ'וק: אבל זו כן בעיה, זה דבר ראשון.

ליזה ניקוליאצ'וק: בזמן שאנחנו התחלנו לעבוד בשפה הרוסית במרכז שלנו, כשאני נכנסתי לתפקיד ופתחנו את הקו בשפה הרוסית, כמות הפניות שלנו גדלה ב- 60 אחוז רק בגלל הפניות של העולים.

ליזה ניקוליאצ'וק: זו טבלה של חודשיים וחצי, בסך הכל פונות 507, ביניהם 185 עולות.

ליזה ניקוליאצ'וק: עוד שתי נקודות.

ליזה ניקוליאצ'וק: אנחנו משלמים הרבה כסף ומבזבזים הרבה כסף.

ליזה ניקוליאצ'וק: אנחנו פותחים מקלטים לנשים.

ליזה ניקוליאצ'וק: אבל מה שאני חושבת, הרבה יותר מועיל זה לא לקחת את האישה מהבית שלה עם הילדים, מביה"ס ומהעבודה, אלא לפתוח מוסד סגור לגברים אלימים.

ליזה ניקוליאצ'וק: ושם יש אפשרות לתת להם את הטיפול.

קולט אביטל: יש אחד כזה.

ליזה ניקוליאצ'וק: לא רק טיפול.

ליזה ניקוליאצ'וק: ברוסיה היה מקום כזה טיפול בעבודה.

ליזה ניקוליאצ'וק: הם עבדו שם ושילמו מזונות.

ליזה ניקוליאצ'וק: אני חושבת שזה רעיון לא רע.

קולט אביטל: שלא לדבר על עבריינות, אתמול שמעתי כתבה מאוד מעניינת ברדיו, על ילדים פרובלמטיים שהכניסו אותם למוסד והפכו אותם לאופים.

זהר סהר לביא: לגבי מרכזי סיוע והפצה של הנושא, קיים קו סיוע שמשרד הבריאות הפיץ בעצם בכל מערכת הבריאות ברוסית, פוסטרים, בעברית, בערבית וגם תורגמו לרוסית, שבעצם נתלים על קירות בתי חולים, קופות-חולים, טיפות חלב, ושם יש את קו הסיוע של משרד הבריאות.

נחמה מונק: אני עובדת במרכז סיוע לנשים דתיות.

נחמה מונק: אנחנו חלק מאיגוד מרכזי הסיוע ואנחנו ממוקמים בירושלים.

נחמה מונק: אבל אנחנו מפעילות קו ארצי ואנחנו עובדים גם עם המשטרים, בנושא של מגזרים מיוחדים וכו', גם בועדה הבין המשרדית בוועדת הקליטה.

נחמה מונק: לפני כ- 8 חודשים אנחנו פתחנו קו חם באמהרית, שיש לו מענה 24 שעות בבחינת ביפר, אבל הוא מאויש.

קולט אביטל: זה מעניין כי רוב הנשים האמהריות הופכות לדתיות.

נחמה מונק: כל האפיון של העדה האמהרית היא הרבה יותר מסורתית, ולכן הקו הזה למשל, ביקשו מאיתנו לפתוח גם קו ברוסית לדתיים.

נחמה מונק: ואת זה אנחנו נעשה אחרי פסח, אבל זה בנוסף לקווים הכלליים שיש.

נחמה מונק: הקו באמהרית הם מרגישים הרבה יותר נינוח לפנות אלינו.

נחמה מונק: אנחנו גם עובדים עם הפלשמורות, כל אנשי הדת האתיופיים.

נחמה מונק: מה שמיוחד גם בקו שלנו זה שאנחנו מממנות את ההתנדבות.

נחמה מונק: מכיוון שההתנדבות זה לוקסוס, אז המתנדבות שלנו מקבלות מלגה, גם ללמוד את הנושא, גם לקבל הכשרה וגם בכל פעם שהן מגיעות לשבת בקו, הן מקבלות על זה מלגה.

נחמה מונק: ואנחנו גם מסבסדות טיפול.

נחמה מונק: אני משלמת סכום סמלי, גם נסיעות וכו'.

קולט אביטל: אני רוצה לשאול את כולכם כאן, יש ליד משרד ראש הממשלה מועצה להתנדבות שממומנת על ידי משרד ראש הממשלה.

קולט אביטל: אני בזמנו ניסיתי להעביר חוק, להפוך אותה לרשות.

קולט אביטל: אבל לא הצלחתי בגלל התנגדות משרד המשפטים, המתנגד להפוך כל מוסד לרשות.

קולט אביטל: אבל היא ממומנת באופן שוטף.

קולט אביטל: זה מה שהיא מנסה לעשות, להעמיד לרשות ארגוני מתנדבים את הכלים, את ההדרכות ואת הכסף שדרוש למתנדבים.

קולט אביטל: האם אתם קשורים למועצה הזאת להתנדבות?

הילה קרנר סולימן: לא, אנחנו קשורים לשלטון המקומי.

קולט אביטל: אז צריך לפנות.

נחמה מונק: רק רציתי להוסיף דבר אחד.

נחמה מונק: מכיוון שאין היום מספיק אנשים המטפלים בדוברות אמהרית, אנחנו מממנים מתנדבת שתשב עם מטפל מומחה ותתרגם, וככה הם מקבלים טיפול.

הילה קרנר סולימן: בהרבה מאוד מקומות כן מתקיימות וועדות היגוי, אבל מהמקומות שאני מכירה אין נציג שמתמחה בסיוע למגזר העולים.

הילה קרנר סולימן: אז גם המקומות כמו ירושלים שזה פועל היטב, משטרה ומקלט ומרכזים, אין ייצוג למורכבות ולקושי של מענה לעולים.

הילה קרנר סולימן: זאת המלצה שהיא מאוד ישימה.

אביטל אפל: בקשר למשרד הבריאות, לפי מה שראיתי המחקרים אומרים, שבקרב לפחות עולי ברית המועצות לשעבר, החשדנות כלפי הטיפולים לא מתקיימת כאשר מדובר ביחסי רופא-חולה.

אביטל אפל: ודווקא כלפי מקצוע הרפואה יש הרבה יותר אמון.

אביטל אפל: השאלה שלי האם זה ערוץ שניסיתם לפעול דרכו?

אביטל אפל: זה גם אישי יותר, רופא משפחה בסך הכל.

מרינה פילטובסקי: אנחנו כן דיברנו עם דבורה איציק, עו"ס של משרד הבריאות.

זהר סהר לביא: באופן עקרוני, זה ערוץ שארבע שנים כבר מתקיימת תוכנית במשרד הבריאות במסגרת שירותים ארצי לעבודה סוציאלית.

זהר סהר לביא: שאחת המטרות שלה היא באמת הכשרה של מקצוע בתחום הבריאות, לזיהוי איתור וטיפול בנשים נפגעות אלימות.

זהר סהר לביא: במסגרת זו נערכות הכשרות לרופאים, לאחיות, לצוותים במערכות שונות.

זהר סהר לביא: בבי"ח, בקופות-החולים וגם בטיפות החלב.

זהר סהר לביא: אני מניחה שעכשיו באמת צריך לתת גם דגש מיוחד לנושא התרבותי, אבל אנחנו התחלנו להיות מודעים.

זהר סהר לביא: למשל בסוף החודש מתקיים יום עיון בנושא של אלימות במשפחה במשבר הגירה.

זהר סהר לביא: דווקא יתמקד יותר בחברה האתיופית.

זהר סהר לביא: יש תוכנית שפועלת.

זהר סהר לביא: לאחרונה הועבר חוזר מנכ"ל שמחייב איתור, אשר נותן סימנים והנחיות לצוותים רפואיים לשאול שאלה גורפת את כל הנשים שמגיעות לטיפול.

זהר סהר לביא: זה משהו שהוא חדש פחות או יותר בתהליך של הפנמה, ויש שיפור מאוד גדול בקרב הצוותים הרפואיים בנושא של מודעות.

קולט אביטל: מזכירים לי פה שזה חוק של יעל דיין.

זהר סהר לביא: חובת היידוע זה חוק קצת שונה.

קולט אביטל: אני חושבת שחבר הכנסת יאסינוב רוצה ללכת יותר רחוק מזה.

קולט אביטל: אני רוצה לנסות לסכם את הישיבה הזאת למרות שקשה מאוד לסכם אותה.

קולט אביטל: ואני לא מאמינה שבזה פתרנו את הבעיות.

קולט אביטל: אני רוצה להגיד שני דברים.

קולט אביטל: הראשון הוא שברור לגמרי שאי אפשר לנתק את הנושא של העולים מתוך הנושא של כלל האלימות בחברה הישראלית.

קולט אביטל: שחלק מהמעבר לחברה הישראלית וגם המשבר שבעלייה, הם מדברים בעד עצמם.

קולט אביטל: דבר שני שאני רוצה להגיד זה שככל שיש יותר מודעות בתוך המערכות עצמן, משטרה, משרד הרווחה, משרד הקליטה, משרד הבריאות והשלטון המקומי, בכל זאת ולמרות זאת ולמרות הטיפול הטוב ולמרות כל מה שאני רואה שהוא בסך הכל מראה גם על יוזמות.

קולט אביטל: אנחנו עוד לא הגענו לגרד את התחתית ועוד רחוק מזה.

קולט אביטל: ובסופו של דבר אמנם יש הרבה יותר ערנות והרבה יותר מודעות, אבל את הבעיה הזאת כנראה לא נפתור בזמן הקרוב.

קולט אביטל: אבל בכל זאת מה שאני חושבת שאנחנו צריכים כאן לפחות בוועדה הזאת להתרכז, זה לנסות לראות איזה כלים נוספים צריך לתת למערכת, כדי להתמודד עם ציבור העולים שכאמור גם לו יש בעיות.

קולט אביטל: גם הבעיות הרגילות, אבל בנוסף בעיות נוספות.

ולכן: אני הייתי רוצה שנחשוב יחד אם אפשר, אולי לקראת הישיבה שעוד נקיים, על איזשהו תקציב מינימלי לפרסום בעיתונות בשפות השונות.

יגאל יאסינוב: למה מינימלי, הדרוש.

קולט אביטל: או-קיי, אתה יודע מה, בסדר, אתה צודק, "הדרוש".

קולט אביטל: כדי שנראה איך אנחנו עושים.

קולט אביטל: לא צריך כל יום, אבל אם אפשר להרגיל אנשים שכל יום שישי במקום קבוע בעיתון, באיזושהי פינה יש את הדבר הזה, אז לאט לאט זה חודר.

קולט אביטל: זאת אומרת, גם החזרה על הדבר הזה יש בו באיזשהו מקום איזה שהיא מסה קריטית.

קולט אביטל: דבר נוסף שהייתי רוצה שננסה לעשות, ואני מבקשת את זה ממשרד הקליטה, זה שאנחנו נרענן את היוזמה הזאת לראות מה שקורה בשלטון המקומי.

קולט אביטל: כי בשעה של קיצוץ תקציבים קשה להניח שאנחנו יכולים לדרוש היום להוסיף תקנים של אדם אחד שמתאם בין כל הרשויות.

קולט אביטל: אני גם לא חושבת שמוצדק.

קולט אביטל: אני חושבת שכל רשות צריכה למצוא אדם אחד שהוא המתאם בין כל הגופים.

קולט אביטל: וגורם לזה שפעם בחודש הם נפגשים סביב שולחן אחד.

קולט אביטל: אפשר לדעתי לדבר עם קצת רצון טוב בעניין הזה, גם בלי תקנים נוספים.

שרה כהן: זה יוצא מהממונה, במכתב של מנחם _ _ _.

קולט אביטל: אני לא יודעת מי זה מנחם ואני לא יודעת איזה מכתב, כי לא שמענו על מנחם ועל מכתב כרגע.

קולט אביטל: אנחנו מנסים לראות בסך הכל לא נגדכם, בעדכם.

שרה כהן: לא, הנקודה היא כאן שלא מדובר כאן בפעילות שהיא רק עוסקת בעולים, אלא בכלל בריכוז.

קולט אביטל: אני פונה כרגע בבקשה שאתם תוסיפו את שלכם בפעילות הכללית הזו.

קולט אביטל: ואם ניתן לאתר בכל מקום ובכל רשות מקומית, יכול להיות שצריך לפנות לא אליכם, אלא לשלטון המקומי.

קולט אביטל: אבל אם ניתן למצוא בכל רשות מקומית, הרי בסך הכל בכל רשות מקומית יש אדם שמטפל בעולים.

קולט אביטל: אז למה לא להטיל על האדם הזה לנסות לפחות בתחום של העולים, לעשות את עבודת התיאום הזו.

יגאל יאסינוב: אני רציתי להוסיף, אולי אנחנו נחליט לפנות למשרד לביטחון פנים, משרד הרווחה, משרד הקליטה ומשרד המשפטים.

יגאל יאסינוב: להקים צוות בין-משרדי שיחליט על שינויי חקיקה הנדרשים במלחמה לאלימות במשפחה.

קולט אביטל: אני חושבת שאתה צריך לפנות למשרד המשפטים.

יגאל יאסינוב: אני חושב שאם אנחנו נחליט את זה כוועדה.

יגאל יאסינוב: ואולי אנחנו צריכים כוועדה לקדם את הנושא כי זה לא רק עניין של משפחות עולים, זה בעצם המחלה שמתפשטת.

שרה כהן: יש פורום, לא צריך להקים.

יגאל יאסינוב: או-קיי, אז צריך לקדם את זה שזה יעבוד ולא רק יהיה על הנייר.

קולט אביטל: אחרון חביב, אני חושבת שאנחנו אולי נפנה לארגוני העולים, שהרי הם ישבו פה לא פעם ולא פעמיים ולא שלוש, ונראה עד כמה ניתן מתוך ארגוני העולים למצוא עוד מתנדבים שיכולים להתנדב, לאייש קווים, לטפל בכל אותם הדברים שאנחנו צריכים אותם.

קולט אביטל: תודה רבה.