ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 99, 2004-03-09 09:00

קולט אביטל: בוקר טוב.

קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה המשותפת של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת החינוך והתרבות, שתוקדש הבוקר לנושא החינוך הישראלי הציוני בצפון אמריקה.

קולט אביטל: זה נושא שאנחנו כבר נדרשנו אליו, ודיברנו עליו לא מעט.

קולט אביטל: נושא שהוא קריטי מבחינתנו, אם אנחנו מדברים על הקשר של יהדות צפון אמריקה עם ישראל בדור הבא.

קולט אביטל: זה דור שהולך ומתרחק, מכל מיני סקרים שנעשים אחת לשנה על ידי הוועד היהודי האמריקאי, אנחנו בעצם מגלים שיש יותר ויותר בורות בקרב ציבוריות רחבה בקשר לנתוני יסוד של מה שקורה במדינת ישראל.

קולט אביטל: הרבה מאוד אנשים יהודים טובים בצפון אמריקה לא ביקרו בישראל.

קולט אביטל: הייתי אומרת שהסטטיסטיקה היא אותה סטטיסטיקה מאז 1948 עד היום אנחנו מדברים על מקסימום 80% מיהודי אמריקה שמבקרים בארץ.

קולט אביטל: בין ה- 20% לא כל מי שעובד בתפקידים בכירים בקהילה היהודית מבקרים בישראל.

קולט אביטל: נכון שאנחנו מתברכים בשנים האחרונות במפעל אדיר שנקרא "תגלית" והוא בעצם נועד לפתוח את הנערים והערות למה שקורה בארץ ולקשר עם הארץ.

קולט אביטל: החל מ- 1992 כשהקהילות היהודיות בצפון אמריקה ערכו סקר וגילו שאחוז המתבוללים הולך וגדל מילת הקסם שהסתובבה בקהילה היהודית היא מילת המשכיות.

קולט אביטל: ואז גם ראשי הקהילה היהודית הבינו שהקשר עם ישראל הוא חיוני אם הם רוצים גם לשמר קהילה יהודית מאורגנת בצפון אמריקה.

קולט אביטל: זאת אומרת הנושא של חינוך יהודי ציוני הוא חשוב, הוא חשוב לנו כמדינה אם אנחנו רוצים לשמור על מרכזיותנו.

קולט אביטל: הוא חשוב ליהודי צפון אמריקה אם הם רוצים לשמור על איזה שהיא קוהרנטיות ועל קהילה אמיתית.

קולט אביטל: אבל מעבר לכך אם אנחנו ואני כאן מדברת גם בפן של וועדת העלייה והקליטה, אם אנחנו מדברים על עלייה לארץ הרי שאין יכולת לחשוב על עלייה אלא אם יש בחינוך היהודי גם אלמנטים של ציונות, גם אלמנטים של לימוד מה זה מדינת ישראל.

קולט אביטל: אני רוצה אולי להוסיף הערה אחת, אנחנו כאן לא התכנסנו כדי לדון בחינוך היהודי עצמו.

קולט אביטל: יש חינוך יהודי, רוב הילדים בצפון אמריקה עוברים בצורה זו או אחרת חינוך יהודי פורמלי או לא פורמלי, בין אם בבתי ספר עממיים, בין אם ב'סנדיי סקול' המצב פחות קל כשמדובר בבתי ספר תיכוניים.

קולט אביטל: אבל האלמנטים של מה מלמדים, איך מלמדים את ישראל, מה מלמדים על מדינת ישראל, האם מלמדים פעם בשנה כשדנים בחג זה או אחר, או ביום העצמאות, או האם יש קוריקולום אמיתי שבו יש לנו איזה שהוא מושג מאין אנחנו לוקחים ילד ולאן אנחנו מובילים אותו, וכיצד הידע הזה מתפתח – אלה הנושאים שאני רוצה לדון עליהם הבוקר.

קולט אביטל: איתנו אנשי הסוכנות היהודית שעוסקים במלאכה הזאת רוב ימות השנה.

קולט אביטל: ואני מתכבדת בזה להעביר את רשות הדיבור לעמיתי, יו"ר ועדת החינוך והתרבות בבקשה.

אילן שלגי: תודה ליו"ר קולט אביטל ובוקר טוב לכולם.

אילן שלגי: קולט את אמרת שבמקרה הטוב פעם בשנה או ביום העצמאות מדברים על מדינת ישראל ורצוי שיעסקו בציונות ובמדינת ישראל יותר מזה.

אילן שלגי: אני חושש שאל חלק גדול מהיהודים ובני הנוער היהודים ישראל בצורה מסודרת מערכתית לא מגיעה גם פעם אחת בשנה.

אילן שלגי: כי אם בארצות הברית נמצאים כ- 40 45 אחוז מהעם היהודי, בערך כמספר היהודים שיש במדינת ישראל, אני חושש שחלק ניכר מהם ואינני רוצה לנקוב במספרים בכלל לא מקבל בצורה מסודרת במערכת החינוך איזשהו חומר בצורה מסודרת ומובנת על מדינת ישראל.

אילן שלגי: אלה שלא נמצאים במערכת החינוך היהודי, וגם לא מגיעים ל'סנדיי סקול', אז הקשר שלהם עם היהדות הוא במקרה הטוב כאשר הם מתכוננים לטקס הבר מצווה, או הבת מצווה בקהילות הרפורמיות.

אילן שלגי: ואם בבית מדברים על ישראל, או יש קרובי משפחה בישראל אז קיים איזשהו קשר.

אילן שלגי: אחד הדברים המדאיגים, זה שעור ההתבוללות של יהודי צפון אמריקה, ארצות הברית וקנדה.

אילן שלגי: ותפקידנו כאן כמדינת ישראל זה לא רק להסתכל על הדברים מהזווית של להביא את מירב היהודים אלינו, שזה דבר חשוב לכשעצמו ואני בעדו, אלא גם לקחת אחריות על המשך קיומו של העם היהודי לא רק במובן הפיזי אלא גם במובן התרבותי.

אילן שלגי: טוב שבצפון אמריקה קיימים זרמים שונים ביהדות, מזל שאין שם מונופול על הזרם האורתודוכסי, כפי המצב נכון להיום במדינת ישראל.

אילן שלגי: כי אם לא הזרם הרפורמי שהייתי אומר שהוא הזרם היותר גדול בציבור האמריקאי, אז היינו מאבדים הרבה יותר יהודים מהמספרים שאנחנו מאבדים.

אילן שלגי: אולי בישראל לא ערים לכך, שבצפון אמריקה רוב היהודים שמגיעים בשבת ובחגים לבתי הכנסת, מגיעים לשם במכונית.

אילן שלגי: אולי יש כאלה שלא אוהבים את זה, אבל אם לא כך לא היו מגיעים כלל.

אילן שלגי: כאמור, תפקידנו כמדינת ישראל, כמדינת העם היהודי, וכמרכז העם היהודי הוא לא רק להביא אלינו כמה שיותר יהודים, אני מאד מקווה שיגיעו אלינו יהודים גם במספרים גדולים יותר גם מצפון אמריקה יהודים הם מכל מקום הם אהובים עלינו ואנחנו רוצים אותם, אבל התרומה של יהודים שבאים ממדינה עם תרבות ומורשת דמוקרטית וליבראלית לחברה ישראל היא נחוצה ביותר.

אילן שלגי: אנחנו יודעים שבארצות הברית הפעילות בקרב הנוער היא לא כפי שהיא קיימת למשל בדרום אמריקה, ששם הסוכנות היהודית מפעילה תנועות נוער ויש שם פעילות ציונית ערה, לפחות בחלק מהציבור היהודי בארגנטינה, באורוגוואי ובמדינות נוספות בדרום אמריקה.

אילן שלגי: בצפון אמריקה, המצב הוא לא כך.

אילן שלגי: קיימת פעילות בקרב סטודנטים, הפרויקט של הלל הוא מבורך ביותר, אבל אני מניח שנשמע מספרים בודאי יאמרו לנו שעושים מאמצים להרחיב אותו.

אילן שלגי: ואסור לנו שנגיע למצב שהיהודי בארצות הברית יראה את הקשר שלו לישראל כמו הקשר של האמריקאי האיטלקי לאיטליה, או האמריקאי ממוצא אירי לאירלנד.

אילן שלגי: אנחנו צריכים לוודא שהקשר הוא הרבה יותר מזה.

אילן שלגי: כאשר יכול להיות וצריך להיות לאומי ותרבותי.

אילן שלגי: ולגבי חלק מהאנשים גם דתי.

אילן שלגי: לא ייתכן שיהודים יתייחסו ליהדותם כאלה שאינם מתעלמים ממנו.

אילן שלגי: אומרים או קיי אני יהודי במקרה.

אילן שלגי: כפי שאני גבוה, או כפי שאני בלונדיני.

אילן שלגי: אני זוכר שבפגישה בארצות הברית עם עורך דין יהודי שמעתי אותו מתבטא באיזשהו ביטוי, שהוא פשוט ביטוי של אנטישמים והוא לא שם לב לזה.

אילן שלגי: אני כרגע לא אחזור על הביטוי, אבל אני שאלתי אותו אתה שמת לב למה שאמרת?

אילן שלגי: הוא אומר לי 'כן, באמת לא שמתי לב, זה לא היה מתאים שאני אומר את זה.

אילן שלגי: זה פשוט מחוסר תשומת לב, לא חלילה מכוונה רעה'.

קולט אביטל: אם זה יוצא זה תת מודע.

אילן שלגי: וודאי שזה תת מודע, וזה גם יכול להראות על ביטחון עצמי 'הנה גם אני מרשה לעצמי לדבר כך', אבל זה בודאי שמאד לא ראוי.

אילן שלגי: אני חוזר ואומר, אנחנו פה ותפקידנו הוא לא רק לעשות הכל כדי שיותר יהודים יבואו לכאן וישתתפו איתנו בבניית הבית הלאומי, אלא גם לסייע להם להיות ולהישאר יהודים כל עוד הם שם.

אילן שלגי: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו תיכף נעביר את רשות הדיבור לעמוס חרמון, שהוא ראש המחלקה לחינוך על ישראל והציונות בסוכנות היהודית, אבל לפני כן, העביר לי שאלה יו"ר התאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל בקשר לשליחים שלנו מטעם הסוכנות היהודית.

קולט אביטל: האם הם מדברים על עלייה או לא?

קולט אביטל: האם הם מנחילים את זה לנערים או לא?

קולט אביטל: או שזה "ערך", שאסור להעלות אותו עדיין בצפון אמריקה.

קולט אביטל: אני מעלה את זה עוד לפני שאתה מדבר, כדי שאולי תרצה בדבריך להתייחס גם למכלול הזה.

קולט אביטל: תודה רבה.

עמוס חרמון: תודה רבה.

עמוס חרמון: בוקר טוב.

עמוס חרמון: קודם כל אנחנו באמת מודים גם ליו"ר וועדת העלייה קולט אביטל וגם ליו"ר וועדת החינוך אילן שלגי, שמעלים את הנושא לדיון ואנחנו מבחינתנו, ננסה להבהיר במספר מילים.

עמוס חרמון: למעשה, היעד המרכזי של הסוכנות היהודית לא רק של הסוכנות היהודית, אנחנו ננסה לתאר שני פרויקטים מאוד גדולים שהטילה עלינו ממשלת ישראל בוועדת התיאום של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית.

עמוס חרמון: ואחרי זה ברשותכם, אנחנו נציג במשך מספר דקות מצגת, שהיא חוב ישן שלנו לוועדת העלייה ולוועדת החינוך, איך אנחנו באמצעות החדר החכם במחלקה לחינוך מנסים להפיץ קצת את התורה, אור מציון איך אנחנו מוציאים את זה באמצעים הטכנולוגים, ודוקטור מוטי פרידמן שהוא אחראי אצלנו על החדר החכם בנושא של המרכזייה הפדגוגית, ינסה להבהיר את הדברים.

עמוס חרמון: אם אנחנו ננסה טיפה "להתיישר" על הנתונים שקורים היום בקהילה בארצות הברית, הנתונים מבחינתנו מאוד מדאיגים, זאת הקהילה עם "הרזרבואר" עם המאגר היהודי הגדול ביותר, והקהילה הזאת למעשה הולכת וקטנה מידי עשור, אני אומר מידי עשור למרות שהדברים בפועל נעשים מידי יום או מידי שעה או מידי רגע אנחנו מדברים על מידי עשור כי אלה למעשה הנתונים שאנחנו מקבלים מראשי הקהילה האמריקאית.

עמוס חרמון: אם אנחנו בסקר של שנות ה- 90, אנחנו ידענו יש סקר שנודע ויצר זעזוע רב מאוד בקרב הקהילה היהודית האמריקאית ופרנסי הקהילה על סדר גודל של חמישה וחצי מיליון יהודים או שנרשמו כיהודים ואני לא מתייחס ל- "מי הוא יהודי?", אלה אנשים שזיהו את עצמם ששייכים ללאום היהודי ואם אנחנו לוקחים בחשבון שההגירה של יהודי ברית המועצות לשעבר הייתה בשנות ה- 90 בסדר גודל שנע בין 400 ל-500 אלף מהגרים יהודים, שהיגרו מברית המועצות לשעבר.

קולט אביטל: 800 אלף.

עמוס חרמון: 800 אלף, כולל את ההגירה של שנות ה- 70.

עמוס חרמון: אנחנו מעריכים היום שיש בארצות הברית ובקנדה סדר גודל של 800 אלף שהתחלק בשני גלי ההגירה, גל ההגירה של שנות ה- 70 וגל ההגירה של שנות ה- 90.

עמוס חרמון: זאת אומרת, מנתונים בסיסיים של 0 גידול טבעי בארצות הברית, ואולי רע מזאת, היינו מניחים שבסקר של שנת 2000 אנחנו נקבל בנתונים המחמירים של סדר גודל מינימלי של 5,7 5,8.

עמוס חרמון: מיליון יהודים.

עמוס חרמון: הסקר שהתפרסם לפני כאר

עמוס חרמון: בעה חודשים מדבר איתנו, ואני לא מדבר כרגע על הביקורת שהיתה על הסקר והנתונים האלה, המספרים הכלליים שפחות או יותר מאושרים באופן רשמי על ידי הקהילה האמריקאית מדבר על 5,2 מיליון יהודים.

עמוס חרמון: זאת אומרת שבעשר שנים בנתונים הקיימים, בהנחות נאמר האופטימיות ביותר, יש ירידה של חצי מיליון יהודים בעשר שנים.

עמוס חרמון: זאת אומרת, באיזשהו מקום יש איזושהי היעלמות, אידוי, אדופורציה של כ- 50 אלף יהודים בשנה.

עמוס חרמון: אפשר להתווכח ואפשר לומר אם הנתונים נעשו כך או נעשו אחרת אם המדדים היו מדדים זהים, המגמה היא ברורה, הקטנה מאוד משמעותית ומסיבית, של הקהילה היהודית בארצות הברית.

עמוס חרמון: אני חושב שקל מאוד להסביר את הדברים האלה, אם אנחנו מדברים הנתונים של סקר שנות ה- 90, דיברו על 52% התבוללות או נישואי תערובת אנחנו מדברים על סדר גודל שמתקרב ל- 60% היום.

עמוס חרמון: הדברים נעשים לא בטור אלגברי, אלא בטור הנדסי.

עמוס חרמון: זאת אומרת, דור שני ודור שלישי לנישואי תערובת מדברים באופן חד משמעי על ירידה בכמות מאוד מסיבית, בעיקר של צעירים שהם היו אמורים להיות אבות למשפחות יהודיות בהמשך.

עמוס חרמון: בעקבות הסקר הזה יש לנו נתונים מאוד מעניינים, אם הזכרת חברת הכנסת אביטל את הקורה בקמפוסים האמריקאים, ילד או סטודנט לנישואים או לאב או לאם שאינם יהודים, המעורבות שלו בכל מה שקשור לא בפעילות פרו-אקטיבית, אלא לנסות ולהתעניין לא בהפגנה מול פרו-פלסטינאים או שמאל קיצוני, להתעניין בתוכניות חברתיות של הלל או כל ארגון יהודי אחר הם מאחד עד עשר קרוב לאחד.

עמוס חרמון: כשלא נדבר כבר מה תהיה מידת המעורבות של הילדים שלו, זאת אומרת הנכד שנולד למשפחה מעורבות, התעניינות כנראה תהיה אפס אם בכלל.

עמוס חרמון: אם מהנתונים האלה אנחנו מנסים טיפה להתרכז בנתונים של החינוך הפורמלי, אנחנו מניחים שבארצות הברית יש סדר גודל של ילדים בגילאים מחמש עד גיל שמונה עשרה סדר גודל של בין מיליון למאה, למיליון ומאתיים אלף ילדים יהודים בגיל חינוך מגני ילדים עד סיום הקולג'.

עמוס חרמון: מתוך המיליון ומאתיים, מאתיים אלף, כמאתיים אלף לומדים בבתי ספר יומיים, ב- 835 בתי ספר יומיים, שהחלוקה היא חלוקה די ברורה למי שמתמצא בחומר קרוב ל- 80% בתי ספר אורתודוכסיים וחרדיים.

עמוס חרמון: יש רק 20 בתי ספר רפורמיים 70 בתי ספר קונסרבטיביים ו- 75 בתי ספר קהילתיים שסך הכל בשלושת הזרמים האלה לומדים סדר גודל של עד 50 אלף יהודים.

עמוס חרמון: 85 אלף תלמידים יהודים לומדים ב- 370 בתי ספר אורתודוכסיים ו- 80 אלף תלמידים יהודים לומדים ב- 300 בתי ספר חרדיים שאין לנו אליהם למעשה שום גישה ומגע כלשהו.

עמוס חרמון: זאת אומרת אם אנחנו מדברים מתוך פוטנציאל של מיליון ומאה אלף ילדים יהודים שגרים היום בארצות הברית של אמריקה, מבחינת הפוטנציאל שאנחנו שואפים להגיע לחלק המירבי שלו, רק סדר גודל של כ- 20% לומדים בבתי ספר יומיים וקרוב ל- 270 עד 280 אלף לומדים ב- 1300 בתי ספר משלימים, וכמו שאמר יו"ר ועדת החינוך אילן שלגי, בדרך כלל בתי הספר המשלימים מי שמכיר פה זה בדרך כלל הורים שיש להם איזושהי אכפתיות שהבן או הבת שיגיעו לגיל בר מצווה יוכלו לעשות את המצווה הזאת, יהיה להם איזה שהוא מושג מינימלי שהם שייכים למה שנקרא משפחה יהודית, או בגלל שיש חוב משפחתי לסבא או לסבתא או שזה איזה שהוא בונטרון בקהילה ללמוד עד הבר מצווה אבל אנחנו יודעים שבבתי הספר המשלימים ישועה לא תצא משם.

עמוס חרמון: ואם אנחנו לא נגדיל את המעורבות ואת הדחף המאוד גדול למשפחות יהודיות לשלוח את הילדים לבתי הספר היומיים שזה בדרך כלל בתי ספר עממיים בתחילת תיכון המעורבות שלהם והאכפתיות שלהם תלך ותפחת.

עמוס חרמון: מילה אחת לגבי הסטודנטים האמריקאים שאנחנו החלטנו בהחלטה אסטרטגית להקדיש להם הרבה מאוד תשומת לב.

עמוס חרמון: אנחנו יודעים היום על סדר גודל של 350 עד 270 אלף סטודנטים יהודים בקולג'ים ובקמפוסים האמריקאים והם מרוכזים ב- 50 קמפוסים.

עמוס חרמון: זאת אומרת, אנחנו יודעים איפה הם נמצאים ואנחנו עושים מאמצים מאוד גדולים, שאותם אפרט בהמשך, על מנת להגיע אליהם ולהפעיל אותם, לא רק בכל מה שקשור בהמשכיות יהודית אלא גם לפעילויות הסברה ומאבק באנטישמיות, שנמצאים היום בחלק מהאוניברסיטאות בארצות הברית ובקנדה.

עמוס חרמון: לגבי השליחים של הסוכנות היהודית.

עמוס חרמון: ישנם שליחים "ארוכים", שזה משנתיים ומעלה, וכרגע יש כ- 220 שליחים ארוכים שביניהם כ- 80 מורים המשרתים בבתי הספר היומיים בארצות הברית וכולם ממומנים על ידי בתי הספר היהודים.

עמוס חרמון: אנחנו שולחים סדר גודל של 1400 שליחים "קצרים" לכ- 180 מחנות קיץ, ששם, אנחנו מעריכים, פוגשים במהלך חודש וחצי חודשיים בשנה, סדר גודל של 180 אלף בני נוער יהודים, שחלק גדול מהם לא נמצא בבתי הספר היומיים.

עמוס חרמון: זאת אומרת, אם אני מדבר על איזשהו מפגש מעבר למעורבות של ילד בבית ספר יהודי יומי, ששם דיברנו על 200 אלף, אנחנו מעריכים שבמסגרת המפגש שלנו במחנות הקיץ, אם אנחנו ננסה לבטל את החפיפה, אנחנו פוגשים עוד סדר גודל של מאה אלף תלמידים יהודים, שמקבלים הדרכה ממדריכים ישראלים בתקופה של חודשיים לערך במחנות הקיץ, וזה דבר שחוזר על עצמו מידי קיץ.

עמוס חרמון: התוכנית הגדולה שכבר דיווחתי עליה בועדה, זו תוכנית שקיבלה את ברכתו של ראש הממשלה של שנת ההכרעה בישראל.

עמוס חרמון: נדמה לי שדיברנו על כך באחת הישיבות הקודמות, תוכנית שממשלת ישראל והסוכנות היהודית יביאו סדר גודל של 20% מכל מחזור למדינת ישראל, לשנת ההכרעה בין הקולג' לבין האוניברסיטה, בין האוניברסיטה לחיים.

עמוס חרמון: אם אנחנו יודעים שיש היום סדר גודל במחזור יהודי מחוץ למדינת ישראל יש מאה אלף תלמידים השאיפה שלנו שמשנת 2008 ואילך עשרים אלף בני נוער כאלה יגיעו לשנת הכרעה בישראל.

עמוס חרמון: משנת 2008 לפי התוכנית ולפי ההסכם שלנו עם ממשלת ישראל, ממשלת ישראל תקצה לעניין 50 מיליון דולר הסוכנות היהודית והקהילות היהודיות ידאגו ל- 50 מיליון דולר נוספים ומאה מיליון - - -

אילן שלגי: למה לא משנת 2005?

עמוס חרמון: כי הדברים האלה ייעשו בהדרגה.

עמוס חרמון: אנחנו קיבלנו ב- 2004 עשרה מיליון דולר, עד 2008 זה יעלה לסדר גודל של כעשרה מיליון, רק למטרה הזאת.

עמוס חרמון: בועדת ההיגוי - - -

אילן שלגי: זה מתחיל לקרות לפני 2008, השיא יהיה בשנת 2008.

עמוס חרמון: השיא יהיה ב- 2008, ב- 2004 עשרה מיליון דולר ובכל שנה עשרה מיליון דולר נוספים.

עמוס חרמון: והיה וממשלת ישראל תעמוד במשימה החשובה הזאת, המשימה שלנו לקראת 2008 הם דברים שכבר התחילו לעבוד כדי שאנחנו נצליח להביא 20 אלף בני נוער לשנה, לשנת הכרעה בישראל.

עמוס חרמון: אנחנו מערבים בצורה מאוד אינטנסיבית את כל המכללות האזוריות הכוונה שלנו בעיקר להדגיש את הפריפריה כמובן את האוניברסיטאות כל ארגוני ההתנדבות, כל ארגון שירצה לפתח תוכנית עבור הצעירים מאותה קהילה, אנחנו כמובן על פי סטנדרטים שייקבעו על פי כמה קריטריוני חובה שיהיו חייבים להיות, למשל התנדבות בקהילה ומעורבות בחינוך והדרכה.

עמוס חרמון: אנחנו פועלים במסגרת הסכמים של קרדיטציה בין האוניברסיטאות בארץ, בעיקר לנוער האמריקאי חשוב לראות שגם יוצא משהו בתכל'ס, מעבר לאותה שנת התנדבות בישראל, פרוייקט גדול בפני עצמו.

עמוס חרמון: מילה אחת רק ברשות

עמוס חרמון: כם לגבי האגפים האחרים בסוכנות היהודית המחלקה לישראל שהיא אחראית על 40 שותפויות במסגרת שותפות 2000.

עמוס חרמון: למשל בוסטון, חיפה, סובב כנרת ,סינסנטי, חבל עדולם בית שמש, קהילת דרום אפריקה.

עמוס חרמון: יש היום 40 שותפויות כאלה, המשפיעות במסגרת השותפות עם הקהילה הישראלית כארבעים מיליון דולר בשנה במסגרת השותפות במדינת ישראל.

קולט אביטל: קודם כל לנושא של חינוך.

עמוס חרמון: אני רק רציתי לציין זאת כנושא אחרון, הקשור רק לועדת העלייה והקליטה.

עמוס חרמון: הוקם כוח משימה מיוחד, בראשותו של דודי ארזי למי שמכיר, והסוכנות היהודית ביקשה מאותו איש הייטק שהצליח למכור דברים אחרים בארצות הברית בהצלחה רבה, חברת נייס, לאחר שבמהלך ישיבה שהתקיימה לפני שבוע אצל ראש הממשלה בנוכחות ראש הממשלה, השר שרנסקי, שרת הקליטה ושר האוצר, וראש הממשלה הטיל עלינו משימה של הבאת מיליון יהודים תוך עשר עד חמש עשרה שנה, מתוך בחירה, כשהכוונה שלנו היא בעיקר להתמקד בצפון אמריקה, שם כפי שפתחתי ואמרתי נמצא המאגר העיקרי.

קולט אביטל: בגלל זה הוא גם מקצץ את התקציבים.

עמוס חרמון: אם כן, אלו המשימות שעומדות בפנינו.

קולט אביטל: המשימה נחמדה, איך אנחנו נביא מיליון אנשים, כשהיום בשעה עשר בועדת הכספים הולכים לקצץ עוד את כל התקציבים גם במשרד הקליטה וגם של הישראלים שאותם אנחנו רוצים להחזיר.

אילן שלגי: משרד האוצר מנסה להביא אותנו לצמיחה, אז בואו ניתן לו קרדיט יכול להיות שבעוד שנה שנתיים יתברר שהכל השתנה.

קולט אביטל: יש לך סבלנות שנה שנתיים לחכות?

אילן שלגי: אני מטבעי אופטימי.

עמוס חרמון: אני בטוח שאתם וודאי תנהלו את המאבק, אנחנו קיבלנו משימה ואני מכניס את כולנו לכל מה שקשור ביישום המשימה הזאת.

עמוס חרמון: כמובן שמבחינתנו, כפי ששניכם כבר ציינתם בתחילת הישיבה, הדבר החשוב ביותר הוא איך אנחנו מחדירים ומשכנעים, לגבי כל מה שקשור לאופציה הישראלית.

עמוס חרמון: מילה אחת רק לגבי שליחי הסוכנות היהודית, יש מאות שליחים גם "ארוכים" וגם "קצרים" והנושא הזה עולה לא אחת, אבל בעקבות שתי המשימות הגדולות שהוטלו על הסוכנות היהודית, בתיאום כמובן עם ממשלת ישראל, המסר של עלייה ושל בדיקת האופציה הישראלית, החל מלימודים קצרים והמשך בלימודים ארוכים וכמובן מתוך כוונה שבעתיד האנשים האלה ישתקעו בארץ, המסר הוא חד משמעי וברור, היו חילוקי דעות, אבל אני מניח שבשנה או שנתיים האחרונות המסרים מאוד חודדו, לפחות לגבי שליחי הסוכנות היהודית ובפרט לגבי שליחי המחלקה לחינוך.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו תיכף נראה את הפרזנטציה, אבל אני רוצה להזכיר לך עמוס לי יש את דעתנו הקודמת, ויכול להיות שיש לי איזה שהיא אידיאה פיקס בעניין הזה.

קולט אביטל: אנחנו מדברים כאן על המון מסגרות של חינוך לא פורמלי, אני ביקשתי להתייחס גם לחינוך הפורמלי דהיינו: מתוך מיעוט הילדים שכן מגיעים לבתי ספר יהודיים למיניהם, אגב אפשר גם להוסיף בבתי ספר לא יהודיים חינוך על ישראל, גם את האופציה הזאת בדקנו בזמנו.

קולט אביטל: מה אתם עושים, האם פיתחתם קוריקולום במשך הזמן?

קולט אביטל: האם ישנה דעה מגובשת איך מוליכים ילד, באיזושהי הכרה הדרגתית על מדינת ישראל, היסטוריה גיאוגרפיה וכו'?

קולט אביטל: תודה רבה.

עמוס חרמון: רק מילה אחת להערה שהיו"ר קולט אביטל חוזרת ומשמיעה, ואני נאלץ להודות שההשפעה שלנו בבתי הספר היומיים המנוהלים על ידי הבורד המקומי, הקהילה המקומית או הרבניים המקומיים, היא הרבה פחות מוצלחת ומכריעה מאשר היינו רוצים.

עמוס חרמון: באותם 70 בתי ספר שיש לנו שליחים ישראלים, עם כל הכבוד לשליחים הישראלים ולחומרים שאנחנו מציידים אותם בוודאי, אני בספק רב אם למורים הישראליים, המיומנים על ידי הקהילה המקומית, יש את היכולת - - -

קולט אביטל: עמוס לא זאת הכוונה.

עמוס חרמון: להכריע בכל מה שקשור לקוריקולום של כל בית ספר יהודי בארצות הברית, מבחינת החומרים אנחנו נרצה להציג בפניכם מה אנחנו מציעים, לגבי הרצון שלהם לקבל יש לנו ספק מאוד גדול.

קולט אביטל: עם הידע המצומצם שלי, שנעצר אי שם ב- 1998, כי מאז שחזרתי ארצה אני יכולה להגיד לך ולהעיד על דבר אחד, הושבנו סביב שולחן אחד את כל ראשי הזרמים ואת כל ראשי כל מערכות החינוך בארצות הברית, והמסקנה המשותפת היתה, והיו על כך מספיק דיווחים, בקשה מצידם שאנחנו נעמיד את הכלים האלה ברשותם.

קולט אביטל: אני לא מדברת כרגע באופן זה או אחר על מורה שהדבר נתון לראשותו, אלא אני מדברת על ראשי הזרמים ועל ראשי רשתות החינוך שמוכנים לשבת איתנו ולקבל איזשהו קוריקולום משותף.

קולט אביטל: אני חושבת שאם אנחנו דנים עם ראשי הזרמים או מוסדות החינוך וארגוני החינוך והמחנכים בארצות הברית ומשתפים אותם בתהליך כזה מצידם ישנה לא רק נכונות יש רעב יש צימאון יש רצון יש אפילו זעקה, אז לכן אני חושבת שכן ניתן.

שני כובעים: זה עמוד הבית בעמוד השער של המחלקה לחינוך, אתם יכולים לראות שיש לכם מובלעת של למעלה מ- "90 סנטורי".

שני כובעים: אני מראה את זה באנגלית שוב פעם, א' כיוון שהנושא הוא צפון אמריקה ב' כיוון שברירת המחדל של האינטרנט היא עדיין השפה היא עדיין אנגלית, אבל בעיקר כי רוב הקליינטורה שלנו היא באנגלית.

שני כובעים: אבל תראו אנחנו עושים את זה גם בשפות אחרות.

שני כובעים: יש לנו פה למעלה את ה- "יארצייט" (יום זיכרון) של אילן רמון, שנת הרצל, פורים שעכשיו עברנו, יש לנו אתר מאוד פורה בנושא של ה"ניו-פייס", האנטישמיות החדשה, וגדר ביטחון.

שני כובעים: אנחנו לא מחליפים שום עיתון, אנחנו לא מתחרים בשום רפורטים, זה כלי חינוכי שמבעד לרקע הפעלות "פוינט טו פונדר", ובשביל אותם קהלי יעד שלנו.

שני כובעים: כפי שאתם רואים, אלה השפות שבהן האתר עובד, בעיקרון האתר הזה פועל עם החומרים שלנו ולינקינג.

שני כובעים: אנחנו לא המצאנו את התוכנה, יש הרבה מאוד אתרים מעולים אבל אנחנו עושים עבודה חשובה שבה אנחנו מתעדים את הקישורים, קישורים מוארים לעולמות תוכן אחרים על גבי האינטרנט ו"דתה בייס", מאגרי מידע שמציעים למחנכים, ושאחד מהם עשינו בשיתוף פעולה עם ג'סנה - - -

קולט אביטל: זה לא שם של שפה אלא של מדינה, השפה היא דץ'.

מוטי פרידמן: כן אבל אם נרשום דץ,' נצטרך להסביר שזה היה שפה של נדרלנד, וכשאומרים נדרלנד ברור לכולם שזו - - -

קולט אביטל: את מי שזה מעניין, הם יודעים שזה שפתה - - -

מוטי פרידמן: ההערה התקבלה, דעי לך שאת הראשונה ששמת לב לזה.

מוטי פרידמן: זו רבותיי דוגמה לנושא של גדר ההפרדה, הייתי אומר שאנחנו מגיבים כמעט ב-REAL TIME ו-ON LINE, למשמעות האמיתית של ON LINE , כי אנחנו העלנו את הנושא הזה של HOPES END FEARS, דרמה בשש אפיזודות בנושא של גדר ההפרדה, כולו מה שנקרא בנושא הזה ומיד כשהתחיל נושא האג העלנו זאת עוד לפני שהתחיל ה"יואינג האג" העבירו את הנושא הזה, ושוב הכל מוכן כחומר לקהלי היעד שלנו שהם מחנכים וציבורים שלומדים צעירים בעיקר.

מוטי פרידמן: הנה פה הנושא הזה של ה"ניו פייס אפנטמניטיזם" אתם פה - - -

קולט אביטל: אני רוצה לשאול אותך, זה אתר הסברה או אתר חינוך?

קולט אביטל: למה בתי ספר צריכים עכשיו לטפל בגדר ההפרדה?

קולט אביטל: למה הם לא צריכים לטפל בהיסטוריה של מדינת ישראל?

מוטי פרידמן: טוב ששאלת, ואני אענה לך על זה.

מוטי פרידמן: בראש וראשונה, אני לא חושב שיש הבדל בין הסברה לחינוך.

מוטי פרידמן: הסברה טובה - - -

קולט אביטל: יש פער גדול.

מוטי פרידמן: אני מציג את דעתי.

מוטי פרידמן: הסברה טובה היא חינוך, שאם לא כן היא תהיה פרופגנדה.

מוטי פרידמן: הנחת היסוד שלנו, שדבר שעומד ברומו של עולם וכאשר הקהילה של בית הספר, של בית הכנסת שבכל מקום שבו זה קורה, זה קורה.

מוטי פרידמן: אומרים את זה בטלוויזיה.

מוטי פרידמן: קהלי יעד בראש ובראשונה סטודנטים אבל לא רק הם, הדברים האלה קיימים ועולים.

מוטי פרידמן: עכשיו אנחנו רוצים היטב לצייד את אותם סביבות בכלים המתאימים להתמודד עם הדבר הזה.

מוטי פרידמן: ואלה הכלים שאנחנו נותנים להם.

מוטי פרידמן: אני חוזר על מה שאמר עמוס.

מוטי פרידמן: אנחנו לא יכולים, ואגב זה לא שאין לנו, יש לנו פה בתוך 40 אלף הדפים האלה הרבה מאד דברים שקשורים לפסח ולפורים ולכל הדברים האלה.

מוטי פרידמן: אני מראה לכם עכשיו בגדול את "ההיי-לייטס" של הדברים השוטפים.

מוטי פרידמן: אני אומר לכם כך בגדול יש לנו עולמות תוכן שקשורים ללוח ליהודי ציוני "קראן פישינס" אני מראה לכם את הדברים האלה כי הם חמים והם עכשיו מאד אקטואליים ויש לנו נושאים אחרים מגוונים בנושאי ישראל שאני אשמח מאד אבל אז אני מבקש דעו לכם פרזנטציה נורמלית שנושא האתר הכללי שלנו היא שעה וחצי.

מוטי פרידמן: פרזנטציה נוספת היא עוד שעה וחצי.

מוטי פרידמן: ואין את הזמן הזה.

מוטי פרידמן: אשר על כן אני מראה לכם את ההיי לייטס יש את הדברים שאת אומרת עליהם, אני כרגע מראה דברים שהם מאד חשובים.

מוטי פרידמן: אני רק רוצה לומר לך את כמות הנכנסים לדברים האלה, את יודעת מה סוחף הכי באתר שלנו מאז ומתמיד?

מוטי פרידמן: מפות הסכסוך.

מוטי פרידמן: זה בתי ספר, תנועות נוער, סטודנטים, וכשטד קופל בא לכאן בזמנו, הוא השתמש באותן מפות ממש.

קולט אביטל: אני שואלת על חומר חינוכי לבתי ספר ולילדים.

אילן שלגי: יש לך פה גם חומר חינוכי הסברתי?

מוטי פרידמן: כן, התשובה היא יש.

אילן שלגי: תנסה להיכנס לחומר הזה.

מוטי פרידמן: אני לא יכול להיכנס אם תתנו לי להיכנס לאון ליין אני אעשה.

מוטי פרידמן: או אם תרצו שאני אכין לכם מצגת נוספת אראה לכם אותה.

מוטי פרידמן: רק תנו לי להציג את זה.

קולט אביטל: זה נקרא חומר חינוכי?

קולט אביטל: דרך אגב אני גם רוצה להבין דבר.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על גדר הפרדה.

קולט אביטל: גדר הפרדה הוא בסך הכל נושא קונטרוברסיאלי במדינת ישראל.

קולט אביטל: האם אתם אחראים באמת למה שאתם רוצים שילד יהודי יחשוב בחוץ לארץ על גדר ההפרדה.

קולט אביטל: הוא צריך לדעת את הבעד ואת הנגד.

קולט אביטל: אני לא בטוחה שאתם מציגים לו את הבעד ואת הנגד.

קולט אביטל: ואני גם לא חושבת שאנחנו במערכת החינוך צריכים להיכנס לקונטרוברסיות.

עמוס חרמון: אני חושב שהדברים אולי לא הובנו.

עמוס חרמון: הרי אנחנו לא הולכים וממציאים חומרים.

עמוס חרמון: אנחנו משתדלים באמצעות האנשים שלנו, באמצעות קשר מנהלי בתי הספר, באמצעות קשר עם ראשי הזרמים, הרי גם אנחנו איתם בקשר יומיומי.

עמוס חרמון: ואנחנו מנסים לתת תשובות למה שהם מבקשים.

עמוס חרמון: אם הם לא יודעים ומקבלים מה-סי.

עמוס חרמון: אן.

עמוס חרמון: אן.

עמוס חרמון: ומ-איי.

עמוס חרמון: בי.סי.

עמוס חרמון: ומכל הרשתות האלה חומרים - - -

קולט אביטל: האם יש לכם, בכל החומר הזה שאתם נותנים , לבתי ספר, מערך שיעור על ספרות ישראלית עכשווית?

קולט אביטל: האם יש לכם מערך שיעור על גיאוגרפיה של מדינת ישראל?

קולט אביטל: האם יש לכם מערך שיעור על ההיסטוריה של מדינת ישראל?

מוטי פרידמן: התשובה היא כן, אבל זה לא עובד ככה.

מוטי פרידמן: אף מנהל בית ספר לא מבקש מהמחלקה לחינוך, לבנות לו מערך שיעור על משנתו של עמוס עוז.

מוטי פרידמן: זה לא עובד ככה.

מוטי פרידמן: אף אחד לא דורש מאיתנו.

קולט אביטל: חבל מאוד.

קולט אביטל: אבל אתם יכולים להציע לו.

מוטי פרידמן: אנחנו יכולים להציע ובוודאי שאנחנו מציעים, אבל את בוודאי יודעת יותר מכולנו שהיום בית הספר היהודי "אשל", בניו יורק לא מחכה שישבו הגאונים בירושלים ויגידו לפיטר גפן איך ללמד יהדות בארצות הברית.

מוטי פרידמן: זה לא עובד.

קולט אביטל: אני לא מדברת על יהדות.

קולט אביטל: אני מדברת על חינוך בסיסי על מדינת ישראל.

אילן שלגי: ראיתי שיש לכם נושא של 100 שנה להרצל.

אילן שלגי: בוא תראה מה אתם נותנים שם.

אילן שלגי: אני מבין שזו הציונות.

מוטי פרידמן: אני יכול להראות מה שהכנתי במצגת "הפאוור פוינט" שאמרו לי שהזמן שלי הוא עד עשר דקות.

מוטי פרידמן: אני יכול לספר לכם מה עוד יש או להיכנס און ליין - - -

אילן שלגי: מה אתם מלמדים את היהודי-אמריקאי על הרצל ועל תחילת הציונות המודרנית?

מוטי פרידמן: בנושא של החינוך הפורמלי בתחום, אין לנו 'קימטיב און-ליינס' עכשיו אם נעיז לבוא "ולהלעיט" מישהו שמה אנחנו נהיה שוב פעם, אנחנו יכולים להציע דברים ויש לנו בתחום ישראל המון דברים.

קולט אביטל: אבל מעניין שאתם מציעים דברים על הגדר, ואתם לא_ _ _.

מוטי פרידמן: אבל יש דרישה לזה.

מוטי פרידמן: הדברים האלה הם כל השטח, השליחים מבקשים את זה ומחנכים שמבקשים את זה, הם צריכים את הדבר הזה.

מוטי פרידמן: והתשובה היא, שאנחנו עושים בנושא הזה עבודה הרבה יותר חינוכית אינטנסיבית.

מוטי פרידמן: דהיינו, המטווה שלנו הוא הרבה יותר מפורט, מאשר מה שעושה משרד החוץ, שעניינו לאו דווקא הצופה היהודי.

מוטי פרידמן: אני גם ניהלתי 'איס פי' בניו יורק ואני מכיר היטב את העבודה הזאת.

מוטי פרידמן: וחלק מהדברים האלה הם באותה מגמה.

מוטי פרידמן: אבל לעוס ומוכן עבור קהילות חינוך ולא דווקא ציבור 'אט לארג''.

מוטי פרידמן: יש לכם פה את הג'וינט החדשה זה הליפט בינג' והאיסלאם הקיצוני.

מוטי פרידמן: הנה הגענו לאתר של יוסף בנושא של הרצל.

מוטי פרידמן: הדוגמא ממנו יש לנו 'הטיים ליין' זה שיש לו שלושה עמודות.

מוטי פרידמן: עמודה של הרצל, היסטוריה היהודית באותו זמן.

מוטי פרידמן: יש לכם פה שלוש עמודות מרובות בקישורים של הישוב או האדם.

מוטי פרידמן: יש לנו קישור עליו או תהליך או ערך.

מוטי פרידמן: וככה אנחנו מלמדים על הנושא של ציונות והרצל בשנת הרצל זו.

מוטי פרידמן: התחלנו דרך אגב ב-1779 שזה בצבע החום ולא ב-1860 שזה שנת הולדתו כי אנחנו אומרים אנחנו רוצים להתחיל מאחריותו של נפוליאון בעכו דרך כל מה שעשו הראשונים וחתם סופר וכו' עד שאנחנו מגיעים אל 760 ומשם הלאה.

מוטי פרידמן: אלה לדוגמא הנושאים שאנחנו מתעסקים.

מוטי פרידמן: אם את רואה עכשיו עשיתי פה גם 'בלנד'.

מוטי פרידמן: פורים, פסח, יום עצמאות, יום הזיכרון, ירושלים, יום כיפור, 30 שנה ליום כיפור.

מוטי פרידמן: הכל עשוי ומוכן אני חושב באמת כדאי שנראה את כל התמונה ונדבר עליה.

מוטי פרידמן: מערכת בחירות שלישית שאנחנו מעלים אותה שוב פעם.

מוטי פרידמן: מראים את שיטת הבחירות.

מוטי פרידמן: מראים נקודות.

מוטי פרידמן: לומדים את כל מה שקורה את שיטת הבחירות בארץ.

מוטי פרידמן: את ההבדלים בין הליכוד והאחרים ומתעסקים בדילמות שקשורות לנושא הזה.

מוטי פרידמן: יש לכם סברה ושתילה.

מוטי פרידמן: קומיפשין, עיראק, אנחנו העלינו ממש בתחילת המלחמה את כל הרקע מעיראק, ושוב פעם אלה דברים שהקהל מתעניין פה.

מוטי פרידמן: באותם דברים שבו המורה רוצה להסביר לתלמיד שלו כדבר חי וחם.

מוטי פרידמן: אנחנו מספקים לו את היכולת את הדרך לטפל בה.

מוטי פרידמן: הקשר שלנו עם השטח ניתן לביטוי בעיקר במה שאתם רואים פה.

מוטי פרידמן: אלה שאלות שנשאלות תדיר.

מוטי פרידמן: אנחנו הפכנו אותם לשאלות גנריות עם תשובות גניריות.

מוטי פרידמן: ירושלים, עברית ביקורים בישראל.

מוטי פרידמן: אלה הדברים את רואה את המכלול של הדברים שאנשים מתעניינים בהם ושעליהם אנחנו נותנים להם תשובה.

מוטי פרידמן: עכשיו אני עובר איתכם לאופרה השניה.

מוטי פרידמן: זה נטו כיתה מישראל מול כיתה מהתפוצות.

מוטי פרידמן: זה נעשה עם המחלקה לישראל.

מוטי פרידמן: יש לנו היום מנכ"לית חדשה שמה דוקטור ליאת בן דוד שהיא גם, היא עוד יותר מבינה בתחומים האלה של חינוך וכן הלאה.

מוטי פרידמן: והיא רוצה שכל דבר שבאים השותפויות מה שיותר יהיה את הדיאלוג הזה ושאנחנו נסיים את הדיאלוג הזה.

מוטי פרידמן: או לתהליכים קיימים לעזוב תהליכים וירטואליים כדי שייווצר תהליך שוטף שלא יהיה רק ביקורים אלא תהליך שוטף שאנשים ישוחחו אחד עם השני.

מוטי פרידמן: מה זה בונים עולם יהודי?

מוטי פרידמן: אם כך זה אתר ואפליקציה אינטרנטית שיוצרת קשרים בין קהילות בישראל ובעולם.

מוטי פרידמן: מה הצורך ומה האתגר.

מוטי פרידמן: הצורך ברור אני מניח ולא צריכים להסביר אותו.

מוטי פרידמן: אבל האתגר הוא כשאתה רוצה כלי שיתן תשובה לדבר כל כך וורסטיבי איך אתה יוצר דבר שהוא גנרי שמתיר לכל הדברים האלה שגם ידידותי וזה האתגר הגדול שיצרנו שפה ששמה בונים עולם יהודי.

מוטי פרידמן: כמובן זה עובד קבוצה מישראל, קבוצה מהתפוצות.

מוטי פרידמן: תוכן משותף כלים משותפים.

מוטי פרידמן: ככה זה עובד.

מוטי פרידמן: עכשיו לגופו של עניין זה מורכב מתכנים.

מוטי פרידמן: תהליכים וכלים.

מוטי פרידמן: עכשיו תוכניות לימוד מכוונות הם דברים שיש בהם המון מהקואורדינציה.

מוטי פרידמן: בעצם מי שמוביל את המהלך זה שני המורים או שני המדריכים או שני מנהלי הקבוצות האלה.

מוטי פרידמן: התהליכים קבועים ובכך הם יוצרים ידידותיות כי אם אני אעשה מודל אחד, הוא יעשה מודל אחר תמיד יהיה אותו דבר.

מוטי פרידמן: והכלים הם כלים שאנחנו בנינו שהם תומכי תהליך.

מוטי פרידמן: תמיד יש לך אישי קבוצתי, זה קבוע וזה ידידותי.

מוטי פרידמן: הנה כלי שבו אתה משווה זהויות למשל הקבוצה כאן עושה מרכיב הזהות שלה בפעילות האישית בקבוצתית דנים בנושא הזה מלבנים אותו ואז מעבירים את זה, וזה שקוף לקבוצה השניה.

מוטי פרידמן: עובדים ביחד כדי לזהות.

מוטי פרידמן: וכן הלאה.

מוטי פרידמן: פורומים בוני קהילה.

מוטי פרידמן: רבותי אלה שני האתרים שעליהם דיברתי ותודה על ההקשבה.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: מישהו רוצה לשאול שאלות?

מרינה סולודקין: לא שאלות.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שלא כל כך התרשמתי מהמצגת, מאחר שלא ראיתי תשובות לשאלות מאד חשובות לעם היהודי בארצות הברית.

מרינה סולודקין: לא ראיתי תשובות למה כדאי להיות יהודי?

מרינה סולודקין: למה כדאי לתמוך במדינת ישראל, איזה סגולות יש למדינה ולעם יהודי במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: זה נעשה בצורה קצת אדמיניסטרטיבית.

מרינה סולודקין: בטח שזה מעניין ובטח שזה טוב להסתכל בעמודים שלכם.

מרינה סולודקין: אבל לא רואים תשובות לסכנות שיש ליהודים אמריקאים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שמצב של דאגה, זה שכל עשר שנים אנחנו רואים שהמספרים של יהודים הולכים ונעלמים.

מרינה סולודקין: ומה שאנחנו כאן עושים במדינת ישראל אנחנו מחמירים את המצב.

מרינה סולודקין: עשינו בשנים האחרונות את המיסוי של נכסים, של אלה שמגיעים למדינת ישראל.

מרינה סולודקין: וגם ביטלנו את הזכויות.

מרינה סולודקין: והשאלה שלי קודם כל אנחנו צריכים לשבת, אני ואתם חושבים שמרכז של העם היהודי כאן.

מרינה סולודקין: וכדאי להגיע.

מרינה סולודקין: אז אנחנו צריכים לא לדחות אנשים.

מרינה סולודקין: לעודד.

מרינה סולודקין: אז כאן בכנסת אנחנו צריכים לשאול את השאלות האלה מתי יבטלו את הביטולים שהיו בשנים האחרונות.

קולט אביטל: עכשיו רק מחזקים אותם.

מרינה סולודקין: אני חושבת שאולי אני מאד תומכת ברעיון של נשיא המדינה שהוא אומר שאנחנו זקוקים לפרלמנט לעם היהודי כאן בירושלים.

מרינה סולודקין: כי לשבת ולחשוב מה העתיד של העם היהודי בתפוצות.

מרינה סולודקין: ואיך להתמודד עם עולם המודרני ובמיוחד בדעה ספורה כל כך מפותחת כמו ארצות הברית שיש הרבה פיתויים שאנחנו מאד מבינים.

מרינה סולודקין: תודה.

מיכאל מלכיאור: טוב גם על הרמה הדקלרטיבית שמעתי רק סוף הדברים של עמוס.

מיכאל מלכיאור: אבל פשוט הדברים האלו מקוממים לא בגלל מה שהוא אמר.

מיכאל מלכיאור: אלא ביסודם של הדברים.

מיכאל מלכיאור: ואני רוצה להגיד במה מדובר.

מיכאל מלכיאור: תראו יש גבול, אפשר להצהיר כל דבר, כוונות מצוינות.

מיכאל מלכיאור: אני שומע כבר מראש הממשלה ודאי שמאז שהוא נכנס לתפקיד על התוכנית להביא מיליון, מיליון וחצי יהודים תוך עשור.

מיכאל מלכיאור: ודאי בשלוש וחצי השנים האחרונות.

מיכאל מלכיאור: זה דבר מאד נחמד על הרמה הדקלרטיבית.

מיכאל מלכיאור: אז מה?

מיכאל מלכיאור: הוא נותן לכם משימה לסוכנות היהודית והיא מקבלת באהבה את המשימה.

מיכאל מלכיאור: קראתי שיש לכם עכשיו תוכנית מפותחת להביא ששת אלפים במשך השנתיים הקרובות מצפון אמריקה.

מיכאל מלכיאור: אם רוצים להביא עלייה, אז צריך לגמרי לשנות את הדפוסים.

מיכאל מלכיאור: אבל בשלוש השנים האחרונות הסוכנות היהודית, היא לא האשמה היחידה, הסבירה בכל פינה בארצות הברית וכל צפון אמריקה, שמדינת ישראל היא מדינה ענייה, עלובה, מתפוצצים בכל פינה, מבקשים ומתחננים בפני הקהילות להביא לנו גדר תייל לשים מסביב בכל גן ילדים ולעשות שלטים עם שמה של כל קהילה שהביאה את גדר התייל, שיש פה אבטלה איומה ויש פה ממש עוני מחפיר, זה קו ההסברה שעשינו עכשיו בשלוש השנים האחרונות.

מיכאל מלכיאור: אני יודע, כי אני השתתפתי בקו ההסברה הזה, מאד נגד רצוני אבל ככה החליטו הגורמים המחליטים.

מיכאל מלכיאור: אתה לא יכול לבוא לאותה קהילה, אחרי ששלוש שנים הסברת איזה מקום עלוב זה, והחזרת בעצם את היחסים בינינו לבין צפון אמריקה חזרה 20 , 30 שנה של הנותן העשיר הזה, ויחסים של חסד וצדקה של יחסים בין יהדות ארצות הברית לבין, זו לא האשמה שלכם של היושבים פה.

מיכאל מלכיאור: אבל אני רק אומר אי אפשר אחר כך לבוא ולהגיד ועכשיו תעלו לארץ.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לעשות את זה.

מיכאל מלכיאור: אי אפשר לעשות פה מדיניות של קיצוץ וקיצוץ על הדברים המכריעים ביותר.

מיכאל מלכיאור: זה לא בגלל שמדינת ישראל היא מדינה ענייה אלא בגלל שיש מדיניות מכוונת פה ואני לא רוצה להיכנס לכל עובי המדיניות.

מיכאל מלכיאור: אבל אתה משדר מסר לגמרי הפוך מהמסר החינוכי שאתה רוצה לשדר.

מיכאל מלכיאור: וזה לא הולך.

מיכאל מלכיאור: אנשים לא אידיוטים.

מיכאל מלכיאור: הם קולטים את המסר שכל יום הם מקבלים מישראל.

מיכאל מלכיאור: ואז אתה פתאום בא ואומר עכשיו אנחנו נביא מיליון מצפון אמריקה.

מיכאל מלכיאור: אני רוצה להגיד לך מה שעכשיו עושים, התוכנית הזאת של ששת אלפים, להביא ששת אלפים עולים בשנתיים הקרובות, לדעתי זה פשוט כל כך סותר כל הגיון.

מיכאל מלכיאור: יכול להיות שאפשר להביא כמה אלפים.

מיכאל מלכיאור: ואתה יודע בדיוק מאיזה קהילות הם יגיעו, ואתה יודע בדיוק לאן הם יגיעו, וממה הם יגיעו.

מיכאל מלכיאור: תדאגו במשך השנתיים הקרובות שלא ירדו 60 אלף יהודים מפה לצפון אמריקה במשך השנתיים האלו ואז אנחנו צריכים להיות שמחים.

מיכאל מלכיאור: זה מה שצריך לעשות מאמץ היום אם יש מאמץ שצריכים לעשות היום.

מיכאל מלכיאור: עכשיו זה גם נוגע למאמץ החינוכי.

מיכאל מלכיאור: מה גם שאומרים את התוכנית הזאת של הסטודנטים שאני מאד בעד.

מיכאל מלכיאור: אז תמיד אומרים בעוד חמש שנים נביא 20 אלף סטודנטים כל שנה.

מיכאל מלכיאור: אני יכול לצפות בערך מה תהיה התגובה.

מיכאל מלכיאור: בינתיים יש תוכנית שהיא נחשבת בכל העולם היהודי הכי מצליחה, תוכנית אנגלית, ולא מקצצים.

מיכאל מלכיאור: השנה קיצצו על אף שמבחינה כספית התוכנית הזאת מכניסה לקופת מדינת ישראל הרבה יותר ממה שהיא מוציאה.

מיכאל מלכיאור: אבל אברהם (בייגה) שוחט השתכנע בזה וזה לא היה קל לשכנע אותו.

מיכאל מלכיאור: התוכנית הזאת הממשלה השנה קיצצה מ-14 מיליון דולר שהיא הייתה צריכה לשלם לשני מיליון שקל.

מיכאל מלכיאור: זה קיצוץ.

מיכאל מלכיאור: זה לא קיצוץ של 5% של 10% של 20% זה מראה כוונה כלפי הצעירים בכל העולם, לא רק בצפון אמריקה כי 50% מהתוכנית זה שאר העולם.

מיכאל מלכיאור: זה מראה מה אנחנו רוצים.

מיכאל מלכיאור: ואז אנחנו שמים עוד איזה תוכנית על השולחן ואומרים בעוד חמש שנים נשלם הרבה כסף לתוכנית הזאת.

מיכאל מלכיאור: אז אולי התוכנית שיש עכשיו שהיא הצלחה בלתי רגילה 61 אלף סטודנטים, והשנה יש צורך, יש צימאון אנשים רוצים, זה נקלט על ידי הסטודנטים של העולם היהודי.

מיכאל מלכיאור: ואנחנו יודעים על ידי המעקב שנעשה אחרי התוכנית הזאת כמה היא מצליחה, כמה היא תוכנית אחת אף פעם לא יכולה להפוך את כל העולם.

מיכאל מלכיאור: אבל כמה היא הצליחה כן לשנות את הדפוסים של יהדות ארצות הברית ואז מחליטים.

מיכאל מלכיאור: לא.

מיכאל מלכיאור: זה קודם כל נסגור.

מיכאל מלכיאור: ואז נדבר על תוכנית אחרת ואולי בעוד חמש שנים נראה מה יהיה.

קולט אביטל: הרב מלכיאור, למען הסדר הטוב והפרוטוקול, לא הסוכנות היהודית קיצצה אלא הממשלה.

מיכאל מלכיאור: אמרתי הממשלה, אני לא מאשים.

קולט אביטל: רק כדי שנזכור את זה.

מיכאל מלכיאור: אני לא מאשים את עמוס.

מיכאל מלכיאור: אני רק אומר שלא ימכור לנו בלופים.

מיכאל מלכיאור: זאת אומרת כל הבלופים של הממשלה שהוא אומר ראש ממשלה הטיל עלינו כך וכך.

מיכאל מלכיאור: ראש הממשלה באמת רוצה אבל הוא לא עושה משהו בשביל זה.

מיכאל מלכיאור: הדבר האחרון שאני רוצה, שתעזבו את הסיפור הזה של ההסברה ושהילדים צריכים להיות "מסבירנים".

מיכאל מלכיאור: עם כל הכבוד לא זו המטרה, קודם כל שיהיו יהודים.

מיכאל מלכיאור: נעשה חברה שתהיה מרתקת, שתהיה רלוונטית לצעירים האלו ואם הם יהיו גם יהודים, אז הם יתחברו גם אלינו.

מיכאל מלכיאור: נביא אותם בתוכניות וזה חלק יעלו חלק לא יעלו.

מיכאל מלכיאור: זה לא מה שחשוב.

מיכאל מלכיאור: מה שחשוב שאנחנו נעשה חברה פה, חברה הוגנת וצודקת יותר ואז יש גם בשביל מה לבוא.

קולט אביטל: תודה.

מרינה סולודקין: אני קבלתי נתונים מרוסיה, שלפיהם רק בינואר עזבו כ- 120 אלף אנשים את רוסיה, ואפילו היתה ישיבה בקרמלין בנושא של הגירה מרוסיה.

מרינה סולודקין: אתם רוצים לדעת כמה הגיעו לכאן?

קולט אביטל: 12 אלף?

מרינה סולודקין: לא.

קולט אביטל: אלף?

מרינה סולודקין: יותר מאלף.

מרינה סולודקין: אבל לאן הם הגיעו?

קולט אביטל: לגרמניה.

מרינה סולודקין: הם הגיעו לגרמניה.

מרינה סולודקין: אז אנחנו צריכים לדבר על מדיניות של עליה קליטה ותפוצות.

מיכאל מלכיאור: לגבי מה שדיברו פה על החינוך הפורמלי.

מיכאל מלכיאור: צריכים להבין שביהדות צפון אמריקה ב- 20 השנים האחרונות, המהפכה היא בחינוך הפורמלי.

מיכאל מלכיאור: זה הדבר המעודד ביותר שקרה, שיותר ויותר תלמידים, אגב מכל הזרמים אבל ברור שיותר, שכמה שאתה יותר קרוב למסורת זה יותר אינטנסיבי.

מיכאל מלכיאור: וזה המהפכה.

מיכאל מלכיאור: צריכים לדעת את זה.

מיכאל מלכיאור: זה שהיום יש באמת אני לא יודע, אתה יודע את המספר הכולל 200 אלף, למעלה מ- 200 אלף תלמידים היום שלומדים בחינוך יהודי אינטנסיבי דבר שההורים שלהם לא חלמו ללמוד.

מיכאל מלכיאור: וזה באמת דבר אדיר וצריכים להבין טוב ולהיכנס לעומק לא לויכוח בין עמוס לקולט.

מיכאל מלכיאור: אבל צריך פה לדעת טוב איך בכל זאת אנחנו יכולים עם המפעל הגדול הזה כן להתחבר.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: ירון זיידמן משרד החוץ.

ירון זיידמן: מה שרציתי לומר נאמר כבר על ידי חבר הכנסת מלכיאור, אז אני אתחבר לזה רק בנקודה הקשורה למצגת.

ירון זיידמן: האתגר המרכזי_ _ _.

מוטי פרידמן: גם לכם יש אתר?

ירון זיידמן: אני בדיוק רוצה להגיע לזה.

קולט אביטל: כן אותם הדברים.

קולט אביטל: אותם התכנים.

קולט אביטל: גדר ההפרדה, אבל זה גם תפקידם.

ירון זיידמן: זה התחום שלנו.

ירון זיידמן: יש לנו אתר מפותח עם מספר מרשים מאוד של כניסות, שעוסק בתחומי אקטואליה והסברה, זה התחום שהוא אמור לעסוק בו והוא עושה את זה בהצלחה רבה.

ירון זיידמן: אם אתם רוצים נתונים, אני יכול להביא לכם בפעם אחרת.

קולט אביטל: אנחנו לא עוסקים פה בהסברה.

ירון זיידמן: נכון.

ירון זיידמן: אני חושב שהאתגר בהנחלת חינוך ציוני לקהל יהודי בארצות הברית, הוא לא להתאים את עצמנו למה שמעניין אותם ברגע מסויים, שברור שזה יהיה ענייני אקטואליה, גדר הפרדה, האג וכו', אלא לשכנע אותם בחשיבות הנחלת ערכים שבאמת החינוך צריך להנחיל אותם של תרבות, היסטוריה וכו'.

ירון זיידמן: ואת זה אפשר לעשות רק בתהליך ממושך ומתמיד של קשר שאתם מקיימים עם ראשי הזרמים.

ירון זיידמן: ודאי שאתם עושים דברים נפלאים גם בתחומים האלה.

ירון זיידמן: אבל זה פחות ישתקף בפרזנטציה היום.

ירון זיידמן: אנחנו אמנם אמונים על העברת המסר המדיני אבל נושא החינוך היהודי ודווקא בבתי ספר תיכוניים עוד לפני שמגיעים לקמפוסים כי בקמפוסים אם לא נגעו בנער עד שהוא מגיע לאוניברסיטה אז על פי רוב בשלב הזה זה כבר מאוחר מדי אנחנו שמים על זה דגש מאד חזק במשרד החוץ.

ירון זיידמן: רציתי לציין את זה.

ירון זיידמן: הקונסוליות שלנו והשגרירות בארצות הברית, מקיימות קשר רציף עם הלל ועם האיי.

ירון זיידמן: סי.סי.

ירון זיידמן: ועושים את זה בשיתוף פעולה משרדי ממשלה אחרים.

ירון זיידמן: עם סמואל גרין אנחנו עובדים איתם המון בנושא הזה.

ירון זיידמן: ואני לא אלאה אתכם בפרטים ובפעילויות אבל גם סמינר לבוגרי תגלית שיכולים לשמש אחר כך כמנהיגים עתידיים בקהילות היהודיות אנחנו מקיימים השנה בשיתוף פעולה עם תגלית ואנחנו מצרים על הקיצוץ בתקציב.

ירון זיידמן: אנחנו במשרד החוץ מאד מצרים על כך, אבל אנחנו עושים את מה שאנחנו יכולים עם תגלית כדי למקסם את הפעילות שלהם באמצעים שלנו.

ירון זיידמן: אנחנו כמובן, מקיימים גם פעילות ענפה עם הסוכנות.

ירון זיידמן: רק לפני שנה העלנו אתר אינטרנט שכן מתמקד בחינוך בהנחלת ערכים חינוכיים עבור סטודנטים בעיקר אבל לא רק.

ירון זיידמן: ועשינו את זה בשיתוף פעולה עם הסוכנות.

ירון זיידמן: אנחנו מקיימים הרבה פעילות משותפת.

ירון זיידמן: רק ליישר קו בנושאים הללו.

אילן שלגי: מר זיידמן אני סבור שבאתר של הסוכנות היהודית, כאשר מדברים על 'הרוד מפ' או על גדר ההפרדה צריך לשים פשוט לינק אל אתר משרד החוץ.

אילן שלגי: ובאותה מידה כשאתם רוצים לדבר על חינוך יהודי תעשו לינק על האתר שלהם.

דוד רזניק: החברה למען חינוך יהודי בצפון אמריקה, קודם כל מודה לכם ולחברים שלנו בסוכנות ובלשכתו של הרב שרנסקי על באמת הרבה קשרים עם קהיליות שנעשו.

דוד רזניק: אני רק רוצה לתקן כמה דברים, ויש בכל זאת כמה דברים אופטימים.

דוד רזניק: גם צריכים להיות ריאליסטים.

דוד רזניק: דיווחת על 20 בתי ספר רפורמים שבשנת 90 לא קיימו בכלל.

דוד רזניק: אז יש התפתחויות חיוביות בחינוך יהודי בצפון אמריקה.

דוד רזניק: בודאי הגידול ברישום בבתי ספר היומיים.

דוד רזניק: הרחבת מסגרות כמו גיל הרך וחינוך מבוגרים.

דוד רזניק: יש הרבה אתגרים.

דוד רזניק: יש מה לתקן ויש גם דברים שהם מתחדשים ומתחזקים.

דוד רזניק: אני רוצה בפורום הזה, שעוסק במדיניות, רק להזכיר שני דברים.

דוד רזניק: קודם כל עיקר הבעיה זה לא תוכנית לימודים, ולא חוסר בחומרים.

דוד רזניק: יש היום באינטרנט ועל המדפים הרבה יותר מדי תוכניות לימודים שאף פעם לא יישמו אותם בבתי ספר.

דוד רזניק: האתגר הגדול, המשבר הגדול לפי דעתנו זה כוח אדם שמעוניין ללמד על ישראל.

דוד רזניק: ואם מדברים על תגלית וקיצוצים בתגלית רוב המורים בבתי ספר היהודים בארצות הברית אף פעם לא היו בארץ.

דוד רזניק: אז איך הם ילמדו, איך הם ילמדו על הארץ, ואיזו תשוקה תהיה להם ללמד על הארץ אם הם אף פעם לא היו בארץ.

דוד רזניק: אז כבר כמה שנים אנחנו מדברים על תגלית למורים.

דוד רזניק: אם כבר מקצצים התגלית לנוער שזה גם זה עוולה.

דוד רזניק: אבל מישהו צריך באמת להוביל תגלית למורים בבתי ספר יהודים לבוא לארץ.

דוד רזניק: בהקשר הזה גם לחברים שלי בסוכנות צריכים להזכיר את קיצוץ תוכנית המשותפת שהיא היתה הקרן היחידה להביא לארץ מחנכים מחוץ לארץ.

דוד רזניק: ובתוך ארצות הברית וקנדה היה המקור העיקרי להביא מחנכים לארץ.

דוד רזניק: השנה משום מה סגרו את התוכנית המשותפת לחינוך יהודי.

דוד רזניק: גם בהקשר הזה צריכים להזכיר את העוולה של הממשלה, של ממשלת ישראל בנדון.

דוד רזניק: שבמשך כל שנות הקיום של אותה תוכנית הממשלה לא תרמה את חלקה.

דוד רזניק: אבל עכשיו לא צריכים לדאוג מפני שעזבו את התוכנית.

דוד רזניק: אז אם באמת רוצים להקים בחמש השנים הבאות איזושהי תוכנית משמעותית בחינוך היהודי ציוני בצפון אמריקה, למצוא דרך להביא את המורים והמחנכים שאף פעם לא היו בארץ לאותה הצלחה ידועה של התגלית.

דוד רזניק: תביא אותם לשבועיים שלושה שבועות לסמינר מקצועי ואז הדרישה לתוכניות הלימודים וחומרים כבר יצא מהשוק שם.

דוד רזניק: כפי שאת יודעת יושבת הראש, יכולים לשבת בחדר מסביב השולחן כל הנציגים של הרשתות הללו כולל שלנו.

דוד רזניק: אבל בארצות הברית המפוזרת והמבודדת כל בית ספר מחליט לעצמו מה לעשות.

דוד רזניק: עד שנשכנע את המנהלים ואת המורים מה שהם ילמדו בנושא הזה כל ההחלטות בגבוה לא יעזרו בהרבה.

דוד רזניק: אז אלו שני דברים למדיניות שחשובות לנו.

דוד רזניק: ושנמשיך לשתף פעולה גם עם השרים וגם עם הסוכנות לקדם את הנושאים האלו.

קולט אביטל: תודה רבה.

אריה גרין: אריה גרין, יועץ לשר שרנסקי לענייני תפוצות וירושלים.

אריה גרין: קודם כל אני חושב שאני חייב להביע את ברכתנו ואת שמחתנו גם על הדיון הזה, וגם כמובן על העבודה הקשה והמוצלחת של הסוכנות היהודית מחלקת החינוך, וגם של משרד החוץ בכל הנושא של חינוך יהודי.

מיכאל מלכיאור: משרד החוץ לא עוסק בחינוך יהודי.

אריה גרין: בהמשך אני אתייחס לזה, כי זה בדיוק הנושא שעלה כאן באיזשהו רוגז צנוע, ואנחנו חייבים להתייחס אם כן לזה.

אריה גרין: מה שאני רוצה להגיד זה שני דברים: לא חשוב עד כמה טוב המאמצים שלנו וגם של הסוכנות של ה- "ג'סנה" ואחרים להביא כלים חינוכיים למורים היהודים או בבתי ספר יהודים בעולם, אנחנו צריכים לדאוג להצליח להביא אותם אליהם לשימוש בדיוק כפי שדוד רזניק אמר.

אריה גרין: מה שנכון לגבי האינטרנט, זה אותו האתגר.

אריה גרין: האתגר האמיתי שעומד בפנינו זה איך להגיע לאותם המחנכים ויותר חשוב התלמידים הסטודנטים שהם לא מגיעים לא לבונים עולם יהודי, ולא לאתר של הסוכנות וזה עם כל ברכתנו על העבודה המבורכת של הסוכנות ואלו דעותיי האישיות לא של השר, כאיש היי טק לשעבר אני לא בטוח שדווקא המקום הנכון לייצר כלים חדשים או חדשניים ללימודי היהדות זה דווקא הממסד.

אריה גרין: זאת אומרת אני לא יודע אם ממשלת ישראל או הסוכנות, זה המקום הנכון להמציא כלים חדשים.

אריה גרין: לעומת זאת יש כמובן כל מיני גורמים שאני לא מפרט אותם שכן מתעסקים בזה.

אריה גרין: אולי שיתוף פעולה איתם שיש שיתוף פעולה בין הסוכנות.

קולט אביטל: לא, אם אתה כבר אתה אומר אז תגיד בבקשה מיהם הגורמים.

אריה גרין: יש גורמים כאן בארץ כמו מליץ ועוד מוסדות חינוך, ויש גורמים בחוץ לארץ כמו "ג'ואיש פאמלי לייב ג'ף", וכו' על האינטרנט.

אריה גרין: מה שנכון הוא זה השיתוף הפעולה בין כל הגורמים האלה כדי להגיע למצב וזה דבר שדווקא אני חוזר למה שעמוס מה שאתה אמרת לגבי דידי ארצי וכל המאמץ הזה לשווק את העלייה בעשור הבא.

אריה גרין: גם נצטרך לשווק את התכנים האלה בצורה אחרת לגמרי אולי מאנשי היי טק כמו שאנחנו עושים בשיווק של עליה לשווק תכנים יהודיים ללימודי יהודים כמו שיש גורמים כמו אש התורה אפילו, זאת אומרת יש גורמים שהולכים לדרך אחרת ואני לא מתייחס כמובן לכיוון או מגוון המסוים.

אריה גרין: כי יכול להיות גם רפורמי וגם בכלל לא שייך לאף זרם.

אריה גרין: אבל להשתמש בכלים השיווקים החדשניים כדי להגיע לקהל היעד הזה שהם בכלל לא מתייחסים לא בחינוך הפורמלי ולא האי פורמלי.

אריה גרין: אני אסיים בהתייחסות למה שאמרה דווקא היו"ר קולט אביטל, לגבי העניין שזה לא חינוך וזו לא הסברה.

אריה גרין: מישהו אמר אותם תכנים זו בדיוק הנקודה אני חושב שזה לא נכונה.

אריה גרין: אנחנו ראינו למשל במפגשים שלנו עם סטודנטים וגם עם בתי ספר לתיכון כאשר אתה מגיע ואנשי החינוך יודעים את זה.

אריה גרין: כשאתה רוצה ללמד למשל דמוקרטיה או חופש הדיבור אז האירוע זה הביא לידי כך שאפשר ללמד מה החשיבות של דמוקרטיה בבתי ספר הקשור לנושא אקטואליה.

אריה גרין: אם אתה רוצה ללמד על זכותו של עם ישראל למדינת ישראל ואם כן להתייחס לכל הבעייתיות שיש בגדר או שיש בעניין, ואתה רוצה ללמד על מה קרה ב- 67 ב- 49 ומה זה וכו'.

אריה גרין: אתה עושה את זה דרך האקטואליות.

אריה גרין: ואם כן אני יודע כי אני ראיתי את התכנים.

אריה גרין: התכנים של הסוכנות על הגדר זה שונה לגמרי מהתכנים של משרד החינוך על הגדר.

אריה גרין: וזה הנושא החינוכי.

אריה גרין: חינוך יהודי ציוני בדורנו חייב להיות קשור לעולם המודרניות.

אריה גרין: אתה מלמד על אנטישמיות אתה מדבר על יהדות.

אריה גרין: אתה מלמד על גדר המערכת כי זה מה שבחדשות אתה יכול ללמד על זכותו של עם ישראל בלי מגוון פוליטי.

אריה גרין: בלי להגיד האם זה אומר אכן.

קולט אביטל: בסדר, אנחנו נשאר חלוקים בנקודה הזאת.

קולט אביטל: עמוס אתה רצית להשיב.

עמוס חרמון: רק כמה הערות ברשותכם.

עמוס חרמון: אני חושב שכבר הוסבר, יש הבדל מהותי איך משרד החוץ מציג את נושא הגדר, ואיך המערכת שבונים עולם יהודי, בונה מערך שעור על מנת שהילדים יבינו מה זאת הגדר.

עמוס חרמון: אני חושב שהם שני דברים נכונים ולגיטימיים לעשות.

עמוס חרמון: בנושא של מורים אנחנו מביאים למעלה מ- 500 מורים להשתלמויות בישראל.

עמוס חרמון: רובו ככולו לשנה הם עלינו.

עמוס חרמון: נכון חלו צמצומים גדולים מאד בסוכנות היהודית זה לא יפגע לא בהשתלמויות מורים בישראל, ולא בשליחת מרצים לחו"ל.

עמוס חרמון: התוכנית נסגרה כיוון צמצום של למעלה מ- 10% על התקציב המחלקה לחינוך ובחלק מהדברים נפגעה התוכנית המשותפת שהיא משותפת לממשלת ישראל אשר משנת 70 לא משתתפת בתוכנית היא רק נקראת התוכנית המשותפת.

עמוס חרמון: אבל אני מקווה שבנושא של השתלמות מורים בחינוך הפורמלי כמו שהדגישה חברת הכנסת אביטל הנושא הזה לא יפגע.

עמוס חרמון: יפגע משל יוזמות חדשות של חלק מתנועות הנוער, הזרמים הדתיים.

עמוס חרמון: התוכנית הזאת למעשה הייתה תוכנית שנתנה ליוזמות חדשות שלא נמצאות בבסיס התקציב של הסוכנות לבוא ולהציע לנו תוכנות.

עמוס חרמון: ועדה ציבורית בדקה את התוכניות האלה, אישרה או לא אישרה.

עמוס חרמון: היוזמות החדשות שלהם מבחינתנו זה פגיעה מאד קשה כי הם דברים שהם מחוץ לקונצנזוס זרם מסוים, קהילה מסוימת רצתה להביא עשרים גננות של הגיל הרך, או משהו כזה.

עמוס חרמון: הסיוע שלנו ליוזמות החדשות הלכה וירדה.

עמוס חרמון: אני מקווה שלפחות בנושא של השתלמויות בחינוך הפורמלי הנושא הזה לא יפגע.

אילן שלגי: אנחנו כל הזמן מדברים על יהדות צפון אמריקה.

אילן שלגי: אסור לשכוח שבמספרים, כ- 10% מיהדות צפון אמריקה הם ישראלים לשעבר.

עמוס חרמון: נכון.

אילן שלגי: אלה אנשים שאליהם אנחנו גם צריכים להגיע, לא לשכוח אותם ולראות בהם גם את המקשרים.

אילן שלגי: אלא יהדות בצפון אמריקה מה שאני יודע שהוא קשה.

אילן שלגי: וגם איך להחזיר אותם אלינו.

אילן שלגי: מה אתם עושים מול הישראלים בצפון אמריקה.

עמוס חרמון: אני מיד אענה לך.

עמוס חרמון: לגבי שתי הערות של הרב מלכיאור, לגבי תגלית, מה שאנחנו כן הצלחנו לעשות וזה אני כן רוצה לעדכן אותך.

עמוס חרמון: הסוכנות כנראה תכפיל, על מנת לכסות על הפער שממשלת ישראל יצרה לשנת 2004 הסוכנות היהודית, כנראה מאיזו שהיא ריפראורטיזציה של תקציב, תכפיל את ההשתתפות שלה כחמישה מיליון דולר.

עמוס חרמון: ואני מקווה שלמרות קיצוץ של ממשלת ישראל תהיה שנת שיא השנה של תגלית בישראל.

עמוס חרמון: זאת למרות הקיצוץ של ממשלת ישראל.

עמוס חרמון: לגבי האמירה של הרב מלכיאור שהסיפור של הבאת מיליון יהודים זה בלוף.

עמוס חרמון: אני כמובן ברשותך לא מקבל את ההגדרה ואת המונח הזה.

עמוס חרמון: יש פה חזון שהוטל עלינו ובלי חזון ובלי כיוון שכל המערכת צריכה ללכת אחריו, לדעתי הדברים לא יצאו אל הפועל.

עמוס חרמון: נכון יש סתירות, יש בעיות, אבל צריך להעמיד לכולנו רף מאד גבוה ואני מקווה שנעמוד בו.

עמוס חרמון: לגבי הישראלים, אילן, יש לך טעות בסיסית.

עמוס חרמון: הישראלים לא רק שמקרבים את מדינת ישראל ליהדות אמריקה, היו"ר קולט אביטל תספר לך איזה אנטגוניזם נוצר בין הקהילה הישראלים לבין הקהילה הממוסדת של יהדות ארצות הברית.

עמוס חרמון: המנדט שלנו, אתה ביקשת מאיתנו את המנדט הזה.

עמוס חרמון: אנחנו הכפלנו את שליחות הצופים בישראל לארצות הברית שמתעסקים רק בילדי יורדים, רק בילדי ישראלים.

עמוס חרמון: אנחנו הכפלנו הגיעו השנה שלושה גרעיני צבר.

עמוס חרמון: זה ילדי ישראלים שבאים להתגייס כמחלקה שלמה.

עמוס חרמון: נמצאים באכסניה בקיבוץ עם מדריכים של הסוכנות היהודית.

עמוס חרמון: זו משימה אסטרטגית שלנו שלא הייתה כל כך ברורה עד לפני חמש שנים לטפל גם בילדי ישראלים בארצות הברית.

עמוס חרמון: דיברה חברת הכנסת סולודקין על הקשיים שעושים עכשיו ליורדים, אבל שוב, חברי כנסת יקרים זו משימה שלכם, על הבית הזה לטפל בדברים האלה.

עמוס חרמון: כמובן שמבחינתנו הקליטה הראשונית, זה המפתח הקריטי ביותר לגבי המשך העלייה.

מיכאל מלכיאור: עמוס, אני רוצה רק להבהיר.

מיכאל מלכיאור: קודם כל אין לי התנגדות שיבואו מיליון יהודים בעשור הקרוב, וגם שני מיליון.

מיכאל מלכיאור: השאלה, ופה זו השאלה היסודית ולכן אני כל כך מתקומם, אני שמעתי גם מראש הממשלה וגם מראש הסוכנות כבר לפני שלוש שנים על תוכנית להביא את המיליון יהודים בעשור, אני מבין שגם העשור הוא נדחה כל הזמן, זה בסדר ואין בעיה, עשר ל- 15 הכל בסדר.

מיכאל מלכיאור: השאלה היא המדיניות, מתי אתם דנתם על עצם המדיניות?

מיכאל מלכיאור: קודם כל, מה מביא עולים למדינת ישראל?

מיכאל מלכיאור: ופה אלו דברים יסודיים ביותר שנוכל לכסות במפגש הזה.

מיכאל מלכיאור: דבר שני, הסוכנות במכוון כדי לגייס את הכסף שצריך בשביל לשמור אני מבין את כל האילוצים, אבל זו החלטה של סדרי עדיפויות.

מיכאל מלכיאור: הולכת במשך שלוש שנים האחרונות ומוכרת את מדינת ישראל כמדינה עלובה ענייה שמתפוצצים אנשים.

מיכאל מלכיאור: אני אחזור על זה.

מיכאל מלכיאור: כל מי שעוסק, יש הרבה דברים.

מיכאל מלכיאור: גם אני הייתי מעורב, וכל מי שעוסק בזה יודע שאני צודק בעניין הזה.

מיכאל מלכיאור: ואנחנו עשינו את זה כמדיניות מכוונת כי זו הדרך היחידה שיכולנו לגייס כספים בקנה מידה שהסוכנות הייתה צריכה אותם.

מיכאל מלכיאור: זאת הייתה החלטה שהרבה בסוכנות התנגדו לה אבל זאת הייתה החלטה, וזו הייתה המדיניות.

מיכאל מלכיאור: ולכן אי אפשר סתם לבוא לזרוק מספרים.

מיכאל מלכיאור: וסתם אין בזה שום משמעות שום תוכן.

מיכאל מלכיאור: לא יבוא עולה אחד בדרך הזאת.

נחניאל דיסון: לגבי החזון של מיליון יהודים והקשר שלו עם האתר של הסוכנות היהודית האתר החינוכי.

נחניאל דיסון: אנחנו רואים באתר הזה, כפתור שכתוב עליו לעודד זיקה לארץ ישראל.

נחניאל דיסון: אני לא ראיתי שום אזכור לעליה ככלי חינוכי.

נחניאל דיסון: לאזכר את העלייה ולראות אותה כמשימה חינוכית של הסוכנות היהודית.

נחניאל דיסון: זה לא מוזכר פה ולא במקרה.

נחניאל דיסון: אולי זה שייך להיסטוריה, אולי עכשיו עם השינוי שראש הממשלה מציג פה, והסוכנות נרתמת אליו.

נחניאל דיסון: אולי הגיע הזמן שגם בכל האתרים של הסוכנות היהודית לא יהיה רק מדובר על משהו כמו קשר או זיקה אלא משהו ברור וחד.

נחניאל דיסון: עליה לארץ ישראל, עליה למדינת ישראל זה דבר חשוב ומחנך לנושא הזה.

נחניאל דיסון: אני לא מדבר אם זה יצא לפועל, אם זה יעזור לעליה או לא יעזור לעליה.

מיכאל מלכיאור: אלו אנשים, שעלייה לא נמצאת בכלל בעולם שלהם.

מיכאל מלכיאור: זה יקשר אותם, זה דווקא דברים טובים שראינו פה מהסוכנות.

מיכאל מלכיאור: הם מבינים את הדבר הזה.

נחניאל דיסון: השאלה היא האם להציב את המשימה הזאת של עליה כשהסוכנות היהודית מציגה את מה שהיא רוצה להציג לעם היהודי היושב בתפוצות.

נחניאל דיסון: האם להציג את העלייה או להציג את העלייה כאתגר.

נחניאל דיסון: אם הם לא מציגים את העלייה כאתגר לא פלא שאנשים בכלל לא יראו את זה כדבר ראשון במעלה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו מתקרבים לסוף הישיבה הזאת.

קולט אביטל: ואני מוכרחה להגיד שאני עושה את זה ברגשות מעורבים.

קולט אביטל: כי אני חושבת שיש אולי איזה שהוא פער מחשבתי בין מה שאנחנו רוצים לבין מה שהממשלה עושה.

קולט אביטל: אבל יש גם פער מחשבתי אולי בינינו לבין הקונספציה של הסוכנות.

קולט אביטל: אנחנו תיכף גם נקריא את ההחלטות שלנו וכמובן אנחנו יכולים לעשות את זה רק בתור חברי כנסת, אבל אנחנו בסך הכל נפגשים בישיבות האלה כי אנחנו מוטרדים מהנושא ומשום שאנחנו גם רוצים לקדם אותו.

קולט אביטל: כמי שעסקה גם בנושא החינוך אבל גם בנושא ההסברה אני רוצה באמת להבהיר לכולנו שיש הבדל מהותי ותהומי בין הסברה לבין חינוך.

קולט אביטל: ואני בהחלט סבורה שאתה צודק אדוני שאחת הדרכים לעורר שימת לב וכך עושים גם בשעורי אזרחות בבתי ספר בארץ, זה להביא נושא אקטואלי ודרכו לדון בנושאים, ולחזור למקורות וללמד היסטוריה.

קולט אביטל: זה נכון לצורך גירוי או לצורך אקטואליזציה.

קולט אביטל: אבל אי אפשר לדבר על הדובדבן, על הקצפת נקרא לזה לצורך העניין הזה, או על השכבה העליונה מבלי להתייחס בצורה רצינית לכל הבסיס, ואני יוצאת מוטרדת מהישיבה הזאת כי איני בטוחה שאנחנו עושים מספיק מאמץ רציני מול ג'סנה מול רשתות חינוך, מול הבורד אוף ג'ואיש אג'וקשן באמת לראות איך בצורה סיסטמית מלמדים את נושא ישראל בבתי ספר.

קולט אביטל: אז נכון שגם יכולה להיות החלטה ברמה הבכירה.

קולט אביטל: ואז כל אחד מחליט ברמות הנמוכות יותר מה שקורה.

קולט אביטל: אני רק אתן דוגמא אחת של כנס של ג'סנה שאני השתתפתי בו, שהביאו לשם שלושת אלפים מורים מכל צפון אמריקה.

קולט אביטל: ובמשך שלושה ארבעה ימים היה שם יריד של כל הכלים, וכל מה שעומד לרשותו של מחנך יהודי היום.

קולט אביטל: זה היה אחד הכנסים הכי מעניינים והכי מרתקים, והכי מוצלחים שאני אי פעם השתתפתי בו.

קולט אביטל: והמורים האלה באים מתוך צימאון.

קולט אביטל: והמורים האלה גם מקבלים החלטות משותפות מה ללמד, ואיך ללמד, ובאיזה כלים ללמד.

קולט אביטל: זאת אומרת דרכים להגיע לציבור המורים, ולכוון הרבה יותר את הדרך והחומר שמלמדים, אני חושבת שזה קיים.

להצעה אחת: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לאילן.

אילן שלגי: ראשית, אני רוצה לברך את התלמידים מיפו שהצטרפו אלינו.

אילן שלגי: אתם תשמעו את הסיכום וגם תראו בערוץ 33 את סיכום הישיבה של וועדות העלייה הקליטה והתפוצות וועדת החינוך והתרבות, בנושא של הקשר עם היהודים בצפון אמריקה.

אילן שלגי: בחיזוק החינוך היהודי ציוני שם.

אילן שלגי: אני סבור שאסור לנו לשנות את הפרופורציות.

אילן שלגי: ראשית אנחנו צריכים כולנו, אני מדבר כעת לא רק אל התלמידים אלא אל כולנו, ואל כל מי שצופה בנו.

אילן שלגי: אנחנו צריכים לדעת ולזכור בכל עת שהשותפות של העם היהודי בכל מקום בעולם שותפות חזקה.

אילן שלגי: היא שותפות בת אלפי שנים והיא תמשיך גם לאלפי שנים קדימה.

אילן שלגי: יחד עם זה אנחנו בהחלט רוצים להביא אלינו את מירב היהודים שיהיו כאן בארץ העם היהודי.

אילן שלגי: אבל אנחנו צריכים להכיר בכך שנכון להיום וכנראה גם לעוד כמה דורות עדיין לא כל העם היהודי יהיה איתנו.

אילן שלגי: ואני מאד מקווה שלא יהיה מצב שבסופו של דבר רוב העם היהודי יהיה בישראל משום שכל האחרים פשוט יתבוללו ויחדלו מלהיות יהודים אסור שזה יקרה.

אילן שלגי: לכן אנחנו צריכים לשמור את הקשר עם העם היהודי לא רק דרך הצינורות של קשר חברתי, וקשר כספי אלא פשוט לשמור על כך שהיהודים שאינם חיים בארץ ישראל יישארו יהודים.

אילן שלגי: אתם יודעים בישראל אפשר להיות יהודי גאה גם בלי להאמין באלוהים ובלי להיות דתי.

אילן שלגי: זה יותר מסובך מחוץ לישראל.

אילן שלגי: ולכן חשוב שאנחנו נחזק את הקשר אל היהודים גם בדרך התרבות וגם בדרך הקשר הדם שיש בינינו.

אילן שלגי: על כל המשמעות של זה.

אילן שלגי: אנחנו פועלים עבור היהודים בתפוצות, והיום אנחנו מדברים על היהודים בצפון אמריקה, וכאן אני רוצה להתייחס לדברים שלך חבר הכנסת מלכיאור.

אילן שלגי: אנחנו בשבילם מושא של התייחסות ושל הערכה וגעגועים.

אילן שלגי: נכון שיש ביקורת, ואצלנו יש דברים שצריכים לשפר.

אילן שלגי: ונכון שאנחנו נמצאים בתקופה לא קלה היום במדינת ישראל.

אילן שלגי: אבל עדיין אנחנו צריכים להאמין שהיהודים בתפוצות, או היהודים בגולה לצורך העניין רואים כאן את הקוממיות היהודית.

אילן שלגי: גם כשהם חוזרים וזוכרים את השואה, ולומדים על השואה גם הצעירים יותר מבינים ויודעים כמה זה חשוב שיש היום מדינה לעם היהודי יש בית יהודי.

אילן שלגי: כולם גם יודעים ברמה כזו או אחרת שזה לא רק הבית שלהם, זה גם הבית הפוטנציאלי שלהם.

אילן שלגי: אנחנו צריכים לשמור על הבית הזה כבית לאומי וכבית יהודי לא רק עבורנו ועבור הילדים הנכדים והנינים שלנו, אלא גם עבור הנכדים והנינים של יהודי ארצות הברית והתפוצות כולם.

אילן שלגי: אנחנו היום בתקופה קשה, ובכל זאת בואו לא נוציא את הדברים מפרופורציות.

אילן שלגי: היום אנחנו לא במצב של סכנה קיומית למדינת ישראל, זה היה נכון לפני שלושים שנה, אולי גם לפני 20 שנה, זה לא נכון היום, ואני לא רוצה כרגע להיכנס לפירוט.

אילן שלגי: יחד עם זה יש פה קשיים.

אילן שלגי: הקשיים שנובעים מהטרור הקשה שאנחנו סובלים ממנו.

אילן שלגי: וזה לא בושה לבוא לקהילות אמריקאיות ולומר אנחנו צריכים סיוע במיגון של גנים ובתי ספר.

אילן שלגי: זה יכולה להיות מחלוקת כמה צריך להקדיש לזה.

אילן שלגי: אבל זה עוד לא מציג אותנו כמסכנים.

אילן שלגי: זה מציג אותנו כעם שנמצא עכשיו במאבק ובתקופה קשה.

אילן שלגי: והשותפים שלנו יכולים, וזה מותר לנו לבקש מהם לסייע לנו.

מיכאל מלכיאור: אם אנחנו כל כך מושא לגעגועים וכל יהדות ארצות הברית רואה פה את הבית הרזרבי שלה.

מיכאל מלכיאור: איך אתה מסביר את העובדה שבמשך עכשיו 55 שנות קיום של מדינת ישראל פחות מ- 20% מכלל יהדות ארצות הברית טרחו פעם אחת בחיים להוציא 700 דולר וללכת למטוס ולטוס פעם אחת לביקור של שבוע במדינת ישראל.

אילן שלגי: אני סבור שזה באמת כשלון שלנו.

אילן שלגי: ויצא לי לדבר אל ציבוריים יהודים בארצות הברית גם בפעולות הסברה מטעם הקונסוליה הישראלית והסוכנות היהודית בתקופה שהייתי בארצות הברית בהשתלמות לפני הרבה שנים.

אילן שלגי: ותמיד שאלתי את היהודים שבאו לשמוע, זה כבר יהודים שמתעניינים רוצים לשמוע מישהו מישראל.

אילן שלגי: פורומים של 50 עד 150 איש.

אילן שלגי: כמה מכם היו בישראל?

אילן שלגי: תמיד שאלתי את השאלה הזאת ואז היו מרימים ידיים בערך חמישה עד 10% מהאנשים.

אילן שלגי: ואמרתי להם רבותי דבר ראשון תיסעו לבקר.

אילן שלגי: תיסעו לראות.

אילן שלגי: זו חוויה שאסור לחסוך מעצמכם.

אילן שלגי: תיסעו לראות.

אילן שלגי: ואלה שהיו בישראל אותם 5 עד 10% תמיד אישרו את הדברים.

אילן שלגי: זה בכלל משנה את היהודי.

אילן שלגי: אחרי שהוא פעם אחת ביקר כאן.

אילן שלגי: לכן מאד חשוב, אני מקריא את ההצעות החלטה שאנחנו נעודד יהודים לבוא לכאן בעיקר את הצעירים.

אילן שלגי: כמו תגלית אנחנו חייבים לחזק.

אילן שלגי: רק לאחרונה אירחנו אותם כאן בכנסת.

אילן שלגי: גם אני פגשתי קבוצה מהם.

אילן שלגי: וזה דבר נפלא.

אילן שלגי: ברשותכם, אני אקריא החלטות שאנחנו חברי הכנסת צריכים לקבל אבל כמובן שהצעות אפשר גם לקבל מאחרים: ועדת הקליטה והתפוצות וועדת החינוך והתרבות סבורות כי יש להגביר את המאמץ לקירוב יהודי צפון אמריקה אל היהדות ולמדינת ישראל.

אילן שלגי: לרבות באמצעות חינוך פורמלי ולא פורמלי.

אילן שלגי: הועדות מודאגות מן הנתונים שנמסרו על הפיחות המספרי של היהודים האמריקאים והמזדהים ככאלה בעיקר בשל נישואי תערובת.

אילן שלגי: הועדות מברכות את הסוכנות היהודית על פעילותה לחינוך יהודי ציוני בקרב יהודי צפון אמריקה בבתי הספר היהודים, במחנות הקיץ ובפעילות שוטפת בקהיליות היהודיות.

אילן שלגי: הועדות סבורות כי יש לחזק את פרויקט תגלית וכן ליזום הבאת מורי בתי הספר היהודים לתקופת השתלמות בישראל ולהקים מסגרות מתאימות לכך.

אילן שלגי: הועדות סבורות כי על מחלקת החינוך בסוכנות להתרכז במטלה החשובה של חינוך יהודי ציוני לרבות הטוויית תוכניות לימוד, ולהשאיר את מאמץ ההסבר הישראלי למשרד החוץ וממשלת ישראל.

אילן שלגי: הועדות סבורות כי על מדינת ישראל כמדינת העם היהודי ומרכז העולם היהודי להיות הגורם המוביל בשמירה על שלמותו הלאומית והתרבותית של העם היהודי.

אילן שלגי: תוך שותפות עם הקהילות היהודיות בעולם בכלל ובצפון אמריקה בפרט.

קולט אביטל: אנחנו מצביעים בעד.

קולט אביטל: מקובל.

אילן שלגי: רבותי תודה רבה על ההשתתפות.

אילן שלגי: תודה רבה לתלמידים.