ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 69, 2004-01-05 09:00

קולט אביטל: בוקר טוב לכל המוזמנים, אנחנו מתכבדים לפתוח ישיבה משותפת של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת החינוך והתרבות.

קולט אביטל: אנחנו מקדישים הבוקר את הישיבה הראשונה שלנו לנושא החינוך בארץ בנושא התפוצות.

קולט אביטל: אני יודעת שמשלחת ראשונה של מחנכים הוזמנו בזמנו לארצות הברית על ידי הוועד היהודי האמריקאי, אני אז כיהנתי בניו יורק וקיבלתי את המשלחת, וכתוצאה מכך, כשהמשלחת חזרה, החליט השר לשעבר רובינשטיין לפתוח אגף במשרדו שעוסק בכל הנושא של הנחיית נושא התפוצות לתלמידי ישראל.

קולט אביטל: האגף המשיך את פעילותו גם בזמן כהונתו של השר לשעבר יוסי שריד ואנחנו עומדים היום בפני האפשרות שהאגף הזה ייסגר.

קולט אביטל: אני יוצאת מנקודת ראות שככל שלנו התפוצות חשובות וככל שאנחנו רוצים להנחיל לתפוצות חינוך בכל הנושאים שנוגעים לישראל כך גם צריך להיות תהליך הפוך.

קולט אביטל: קיימות היום קהילות גדולות בעולם ואנחנו מגלים יחס של סולידריות כלפיהן.

קולט אביטל: יש קהילה גדולה בארצות הברית, קיימת קהילה בארגנטינה, קיימות קהילות באירופה.

קולט אביטל: חשוב שהנושא הזה יילמד בארץ ולכן נקודת המבט שלנו היא קודם כל לא פרסונלית אלא קודם כל לגבי הנושא עצמו, להמשיך ללמד את הנושא הזה חשוב לנו וגם חשוב לנו לדעת מהן תוכניות משרד החינוך והתרבות להמשך הדרך.

איתן שקלי: בוקר טוב לכולם.

איתן שקלי: בדרך כלל, כאשר אנחנו מדברים על יחסי ישראל והתפוצות, גם בהקשרים של חינוך, אנחנו מדברים על ציונות ועל הרצון והצורך שלנו להביא את רוב העם היהודי למדינת ישראל.

איתן שקלי: יחד עם זה, אמנם צריכים להתייחס אל הדברים בהיבט נוסף והוא עצם היותנו פה, היהודים במדינת ישראל, חלק מן העולם היהודי.

איתן שקלי: מבלי לפגוע בהיבט העיקרי שהזכרתי קודם, יש לנו שותפות של עבר, של הווה ושל עתיד וצריך שאנחנו פה נדע לספר לילדינו ולחנך את תלמידינו לקשר הזה.

איתן שקלי: הקשר הזה לא יכול להתמצות רק בכך שאנחנו לומדים על העבר - בהיסטוריה, בתרבות ובמורשת - אלא גם על הדברים שקורים היום.

איתן שקלי: ישנן אסכולות שונות לגבי מהי היסטוריה וממתי היא מתחילה, האם זה 30 שנה או מועד אחר, אבל כאשר אירועים קורים ותהליכים מתרחשים בתפוצות מותר ונחוץ שגם מערכת החינוך במדינת ישראל תדע להביא את הדברים אל התלמידים.

איתן שקלי: אם יש תהליכים של התבוללות או אם יש תהליכים של התארגנויות בקהילות שונות בעולם היהודי או אם יש אירועים קשים, כמו שהיו למשל בארגנטינה ב-25 השנים האחרונות, מן הראוי שמערכת החינוך פה תתייחס אליהם והנוער ישמע על זה לא רק מן האקטואליה, ככל שהוא עוקב אחריה.

איתן שקלי: אנחנו בהחלט יודעים שמשרד החינוך נותן על זה את דעתו.

איתן שקלי: לי לא מאוד משנה תחת איזה מבנה ובאיזה הגדרות המשרד פועל, מה שחשוב הוא שתהיה פעולה.

איתן שקלי: גם כתבתי לשרת החינוך לפני כמעט שלושה שבועות, בהעתק ליו"ר הסוכנות מר מרידור: "הובא לידיעתי כי בדעת המשרד לסגור את האגף לקשרי חינוך ישראל-תפוצות, אני מאמין כי ככל שהדבר נכון הכוונה היא להתייעלות מבנית ולא שהפעילות החשובה כל כך תיפגע.

איתן שקלי: אודה על התייחסותך".

איתן שקלי: עד כה לא קיבלתי תשובה אבל אני מניח שנשמע את ההתייחסות היום.

קולט אביטל: אני רוצה להוסיף הערה אחת - לפני קיום הישיבה הזאת הזמנו את מנהל האגף הנוכחי, מר דב אייזן, תיאמנו את זה עם מר לייטר, עד אתמול ידענו שהוא משתתף ואכן הוא הגיע אבל לפני כמה דקות קיבלנו מכתב מלשכת המנהלת הכללית של המשרד שבגלל תהליכים משמעתיים איתו או נגדו הוא אינו יכול לייצג את המשרד בפורומים שונים, כולל ועדות הכנסת.

קולט אביטל: כיוון שמר אייזן כבר נמצא כאן ודאי שנשמח אם ימשיך להיות כאן אבל הוא לא ייצג את עמדות המשרד ובמידה ויתייחס זו תהיה התייחסות אישית.

קולט אביטל: מר אייזן השקיע ודאי מאמצים והוא הקים את האגף אז נרצה לשמוע גם את דעתו האישית בנושא הזה.

יחיאל לייטר: בהמשך ישיר לדבריו של ח"כ שלגי, משפטיו האחרונים היוו תיאור מדויק לקו העמדה של המשרד.

יחיאל לייטר: אין כוונה לבטל את הפעילות של האגף, אדרבה - יש כוונה להכניס את פעילות האגף לשדר המרכזי של המשרד, הנחלת ערכים לתוך המערכת.

יחיאל לייטר: יושב אתנו יו"ר המזכירות הפדגוגית, פרופ' יעקב כץ, נבקש ממנו בהמשך לומר כמה מילים על תוכניותיו לאימוץ פעילות האגף בתקנה התקציבית של האגף.

יחיאל לייטר: כשאנחנו מדברים על קשר ישראל-תפוצות והפעילות של משרד החינוך ביחס לקהיליות היהודיות בחוץ לארץ, חשוב לציין שפעילות המשרד מגוונת והיא לא נמצאת דווקא באגף לקשרי ישראל-תפוצות.

יחיאל לייטר: התוכנית אולי הגדולה ביותר שמשרד החינוך מעורב בה היא תוכנית חפציבה, תוכנית שלאחרונה שינינו את המבנה שלה ועבדנו בשותפות עם לשכת הקשר.

קולט אביטל: זה בברית המועצות לשעבר.

יחיאל לייטר: כן.

יחיאל לייטר: אנחנו שותפים למימון של 45 בתי ספר עיוניים ברחבי ברית המועצות לשעבר וכ-180 בתי ספר של ימי א'.

יחיאל לייטר: בעבר השותף הבכיר שלנו לפרוייקט הזה לשכת הקשר, אנחנו סברנו שהזמנים השתנו מאז 91', המציאות בברית המועצות לשעבר השתנתה ולכן לא יאה, לא נאה ולא נכון שהשותפות שלנו בנושאים חינוכיים תהיה דווקא עם גוף מודיעיני.

יחיאל לייטר: לכן החל משנה זו יצרנו קשר עם הסוכנות היהודית, הם לקחו על עצמם חלק מהביצוע של הפרוייקט הזה בעקבות הקיצוצים בתוך המשרד והם אלה שמפעילים בפועל את התוכנית בברית המועצות.

יחיאל לייטר: תוכנית נוספת היא תוכנת חי"ל, גם בה השותף הבכיר שלנו היא הסוכנות היהודית.

יחיאל לייטר: כאן מדובר על מימון בתי ספר בצרפת, בארצות הברית, בבתי ספר שקולטים מהגרים יהודיים, גם בברית המועצות לשעבר, ובעיקר מימון בתי ספר יהודיים בארגנטינה.

יחיאל לייטר: התוכניות האלה קוצצו באותו שיעור של הקיצוצים בתוך המשרד אבל הקפדנו לשמור עליהן, למרות שהיו קולות שאמרו שאנחנו קודם כל מחויבים לילדי אופקים ונתיבות לפני שאנחנו נותנים תקציבים ליהדות העולם, אבל השרה מדגישה תמיד את ביקוריה בחוץ לארץ, שהיא מקפידה לבקר תמיד בבתי ספר יהודיים, שיש לנו לפחות אחריות מוסרית ליהודית העולם, לקשר בין ישראל ליהדות העולם ולטיפוח היחסים החינוכיים והזהותיים היהודיים בין קהילות ישראל בגולה לבין מדינת ישראל.

יחיאל לייטר: במסגרת הארגון מחדש של המשרד ראינו לנכון להעביר את הפעילות של האגף לקשרי חינוך ישראל-תפוצות למזכירות הפדגוגית.

יחיאל לייטר: הסיבה לכך היא כזאת: מדובר על אגף עם תקנה תקציבית מצומצמת מאוד, כ-800 אלף שקל.

יחיאל לייטר: אכן, התקנה התקציבית הזו קוצצה בשנתיים האחרונות, כמו כל התקנות התקציביות בתוך המשרד, אך גם לפני הקיצוצים דובר על פעילות מבורכת וחשובה אבל בכל זאת מצומצמת.

יחיאל לייטר: מדובר על הנחלת ערכים, ערכים של הקשר היהודי בין ישראל לתפוצות.

יחיאל לייטר: ערכים דומים למעשה נמצאים בתוך המזכירות הפדגוגית - מורשת וערכי הנחלת ערכים יהודיים וציוניים לתוך המערכת - ולכן לדעתנו גם הערך הזה של עידוד הקשר בין יהדות העולם למדינת ישראל, גם הוא צריך להיות במזכירות הפדגוגית, בידיו הנאמנות של יו"ר המזכירות הפדגוגית, ולכן מדובר על שינוי מבני ולא שינוי תוכני.

יחיאל לייטר: ייתכן שהמזכירות הפדגוגית תרצה לתת דגש על פעילות אינטרנטית במקום פעילות של השתלמויות מורים או יותר דגש על השתלמויות מורים מאשר פעילות אינטרנטית.

יחיאל לייטר: יש כר נרחב של שיקול דעת שיש למזכירות הפדגוגית אבל בוודאי אנחנו לא רואים צמצום אלא הגדלה ותגבור של הערך הזה ושל הפעילות הזאת, אם זה יבוא דרך המזכירות הפדגוגית או דרך אגף קטן בתוך המשרד.

יחיאל לייטר: המזכירות הפדגוגית פועלת לא ב-20 או 30 בתי ספר אלא במאות בתי ספר ואנחנו רוצים להגדיל את הפעילות הזאת בקרב כלל בתי הספר, ולא שיצומצם לפעילות מצומצמת ומבוזרת בתוך אגף קטן.

יוסי שריד: איך תגדילו את זה?

יחיאל לייטר: אני רוצה לבקש מהיו"ר לתת את רשות הדיבור ליו"ר המזכירות הפדגוגית, שיתאר לנו מה תוכניותיו לגבי אותה תקנה תקציבית ואיך נוכל דרך השתלמויות מורים הקיימות היום בנושאים ערכיים גם להנחיל את הערך הזה.

יוסי שריד: פרופ' כץ הוא קוסם, כפי שהוא מוכיח בכל הופעה שלו בוועדה, שבכל פעם שיש קיצוצים הפעילות מתרחבת.

יוסי שריד: זה כשרון מיוחד.

קולט אביטל: אני רוצה להוסיף שתי שאלות, מר לייטר דיבר בעצם על הרחבת הפעילות בחו"ל, אנחנו היינו מעוניינים בחלק הראשון של הישיבה לשמוע על הפעילות בארץ.

קולט אביטל: אם אני מבינה פרופ' כץ אחראי על המזכירות הפדגוגית שמתווה תכנים ואת כל אותן תוכניות הלימוד ופה אנחנו מדברים על תפקיד שלפי כל הדעות הוא גם תפקיד ארגוני-ביצועי, כיצד פורסים את העבודה הזאת בבתי ספר וכו'.

קולט אביטל: לפני שאעביר את רשות הדיבור לפרופ' כץ, ח"כ גילה פינקלשטיין חייבת לצאת בעוד שתי דקות אז ניתן לה את רשות הדיבור.

גילה פינקלשטיין: אני רואה כאן לפניי חומרים שאני מכירה מזמן שהייתי מנהלת בית ספר.

גילה פינקלשטיין: לפני חמש שנים, כשנסעתי ללוס-אנג'לס לחפש בית ספר תואם שיתאים לחטיבת הביניים שלי ולתיכון שלי מצאתי בתי ספר ואז המורים שלי אמרו: "אני מורה לאנגלית" או "אני מורה למתמטיקה, אנחנו לא יודעים איך לפעול ומה לעשות.

גילה פינקלשטיין: מצאנו בית ספר מתאים, יתחילו משלחות לנסוע ולהגיע, מה שרצינו - הקשר עם התפוצות, אך אין לנו חומרי למידה, איך נעשה ומה נעשה?

גילה פינקלשטיין: " ואז פניתי למחלקה הזאת ונשלחו אליי חומרים.

גילה פינקלשטיין: בשנים הראשונות לא ידענו מה לעשות, ברגע שהמחלקה הזאת הגיעה אלינו לבית הספר הקשר נהיה חזק יותר, היו לנו אמצעים, הייתה לנו כתובת ולחשוב עכשיו שהכתובת הזאת לא תהיה - נשאר חלל ריק.

גילה פינקלשטיין: אני חושבת שהם עשו עבודה מצוינת, אני מכירה את חברי פרופ' יעקב כץ, המזכירות הפדגוגית באמת עושה מלאכת קודש, אבל לחשוב שמוחקים את המחלקה הזאת, והתועלת שאנחנו, כבית ספר תיכון עירוני עם 1,200 תלמידים, הפקנו מהמחלקה, זה באמת כואב לי.

גילה פינקלשטיין: לכן עמדתי על זה, למרות הלחץ שלי לרוץ בין שתי ועדות היום,להגיד את המילה שלי כמי שהייתה 31 שנה בשטח ובשנים האחרונות נעזרתי בחומרים האלה, שהם חומרים מצוינים.

גילה פינקלשטיין: הם התמחו בחומר איך להעביר את המסר לילדי התפוצות, איך להיות בקשר עם ילדי התפוצות, ובאמת כואב לי לחשוב שהם ייעלמו מהשטח.

פרופ' יעקב כץ: אני מקבל כמחמאה את דברי ח"כ שריד, אני אוהב לשמוע שאומרים לי שאני קוסם מפני שסימן שראו איזה משהו וזו לא אחיזת עיניים.

פרופ' יעקב כץ: אומר כמה דברים לגבי תוכניות שכבר התחלנו ללא כל זיקה לעבודה הברוכה של האגף שבראשו עומד חברי, דב אייזן.

פרופ' יעקב כץ: כשהגענו למשרד הבנו שאחד הדברים המרכזיים שצריך לטפל בהם היא המורשת היהודית והציונית והתחלנו כבר אז בתוכניות על מנת לקדם את הנושא.

פרופ' יעקב כץ: אני לא רוצה להשוות אבל אני חושב שהתוכניות רצות בהיקפים גדולים יותר מאשר במחלקה עליה אנחנו מדברים.

קולט אביטל: ויש לכם משהו אופרטיבי?

פרופ' יעקב כץ: דברים אופרטיביים, בוודאי, אני אדבר עליהם.

פרופ' יעקב כץ: היות שזה מתחת לכותרת של המזכירות הפדגוגית אז אולי לא יודעים, לא משייכים ולא רואים את הקשר עם התפוצות.

פרופ' יעקב כץ: קודם כל, יצרנו קשר הדוק ביותר עם המחלקה לחינוך של הסוכנות היהודית, יש לנו תוכניות שעובדים עליהן בימים אלה וגם לפני ימים אלה ואני אתן שתי דוגמאות קונקרטיות לדברים שכבר התחילו ויש עוד דברים בצנרת.

פרופ' יעקב כץ: שני הדברים הם למידה שיתופית בין מדינות, כאשר בתי ספר במדינת ישראל מתקשרים על בסיס תוכנית לימודים פורמלית, לא בלתי פורמלית ולא מחייבת אלא פורמלית כמו ספרות, כאשר הספרות הנבחרת היא ספרות שמתורגמת משפת אותה מדינה גם לעברית וגם מעברית לאותה שפה בה מדובר, אם זה ספרדית, צרפתית או אנגלית, ומשתתפים בזה בתי הספר היהודיים, לדוגמה שני בתי ספר במקסיקו משתתפים בפיילוט על הנושא הזה שאנחנו עומדים להרחיב גם מבחינת ההיקף של הצד הפדגוגי החינוכי וגם מבחינת הצד התקציבי.

פרופ' יעקב כץ: כמו כן, אנחנו עובדים על תוכנית מאה המושגים שעלתה לכותרות בחודשים האחרונים.

פרופ' יעקב כץ: התוכנית הזו תתורגם לשפות הקהילות היהודיות בעולם וכבר יש הסכמה עקרונית עם המחלקה לחינוך בסוכנות היהודית דרך הפלטפורמות המשותפות שלנו, הוירטואליות, של המשרד ושל הסוכנות, להפיץ את התוכניות האלה לכלל החינוך היהודי בתפוצות.

פרופ' יעקב כץ: כמובן שהם יעשו את העבודה והם יהיו השושבין הראשי כדי להביא את בתי הספר בהם יש שליחים, ואולי בתי ספר שאין בהם שליחים, כדי ללמוד את הדברים האלה, שוב - כתוכנית פורמלית, מחייבת, שנבחנים עליה, דבר שלא היה בעבר.

פרופ' יעקב כץ: אני חסיד גדול של אחריות של התלמיד להיבחן ולא רק ללמוד ו"לעשות חיים" בנסיעות כאלו ואחרות לארץ.

פרופ' יעקב כץ: דבר שלישי, איגום המשאבים עם ההשתלמויות שעומדות לרשות המזכירות הפדגוגית - הרי המזכירות הפדגוגית אחראית על כלל המקצועות במדינת ישראל.

פרופ' יעקב כץ: כמעט כל המשאבים, למעלה מ-90% מהמשאבים של ההשתלמויות במדינת ישראל, עומדים לרשות המזכירות הפדגוגית.

פרופ' יעקב כץ: אנחנו נכניס באופן מובהק את ההשתלמויות של הנושא הזה של ערבות בין יהדות התפוצות ליהדות ישראל לתוך ההשתלמויות האלה בחינוך הפורמלי, דבר שבלתי אפשרי בשום מסגרת אחרת מפני שלנו יש מיליונים שעומדים לרשותנו.

פרופ' יעקב כץ: אמנם יש קיצוץ והיו עשרות מיליונים בעבר, היום יש פחות מעשרות מיליונים, אולי השר לשעבר שריד זוכר את ימי הזוהר של תחילת שנות האלפיים או 1999, שאז היו 70 מיליון.

יוסי שריד: אני זוכר אותן כל יום, לצערי.

פרופ' יעקב כץ: אבל אנחנו לא נוסטלגיים, אני מאמין שצריך להביט קדימה, לא אחורה בזעם.

קולט אביטל: לא, בגעגועים.

פרופ' יעקב כץ: גם לא בגעגועים.

פרופ' יעקב כץ: מה שהיה - היה, אנחנו מתקדמים, אנחנו אופטימיים.

פרופ' יעקב כץ: אני בטוח שיהיה יותר טוב, תמיד צריך לקוות שיהיה יותר טוב.

פרופ' יעקב כץ: לכן, אנחנו כבר התחלנו לעשות את הדברים.

פרופ' יעקב כץ: אנחנו יכולים בקלות, מכיוון שהמורים מחויבים לגייס מאות ואלפי מורים לנושאים האלה, וכבר עשינו את זה בקיץ.

פרופ' יעקב כץ: נושא ההתייחסות היהודית לזכויות האדם ונושאים אחרים, הנושאים הם אוניברסליים, פירושו של דבר שהם מתאימים גם למה שקורה בתוכניות הלימודים שלנו בארץ וגם למה שנלמד בבתי הספר היהודיים בחו"ל.

פרופ' יעקב כץ: לנו יש את הכלים ואנחנו משתמשים בכלים האלה והשתמשנו בהם, משה בן עטר יכול להעיד גם על הקשר הטוב שיש לנו עם המועצה הציונית, הקרן הקיימת ועם המועצה לשימור אתרים למען ילדי ישראל וילדי התפוצות.

פרופ' יעקב כץ: זה מבלי לגרוע במאומה ממה שדב אייזן עשה.

יוסי שריד: כשאנחנו מדברים על דו"ח שנהר ואתה מספר לנו שמרחיבים, כשאנחנו מדברים על דו"ח קרמניצר - מרחיבים, כשאנחנו מדברים על מדעים אתה מספר לנו שמרחיבים, מתמטיקה - מרחיבים, אנגלית - מרחיבים.

יוסי שריד: עכשיו, תסביר לנו איך מרחיבים כשמקצצים.

יוסי שריד: אני רוצה להבין איך אתה מרחיב את הכל כאשר מקצצים את הכל.

יוסי שריד: אתה יכול להסביר לי את הדיסוננס הקוגנטיבי הזה?

פרופ' יעקב כץ: אני אסביר.

פרופ' יעקב כץ: זה לא דיסוננס, דיסוננס קוגנטיבי זה בראש.

יוסי שריד: זה הרבה יותר, זה שייך לפיזיקה בכלל.

יוסי שריד: אני לא מבין את זה.

קריאה: הוא לא אמר שמרחיבים.

יוסי שריד: כל נושא שמדברים הוא מספר שמרחיבים.

פרופ' יעקב כץ: לא, אני אומר שאם מתכננים היטב ויוצרים מצב של איגום משאבים, שעומדים לרשות המשרד, במצב של קיצוצי תקציבים, בהחלט אפשר להרחיב את הפעילות.

פרופ' יעקב כץ: עובדה שהוספנו שעה למתמטיקה בכיתות ח' בחטיבות הביניים.

פרופ' יעקב כץ: איך עשינו את זה?

פרופ' יעקב כץ: הוספנו שעה באזרחות בחטיבות הביניים.

פרופ' יעקב כץ: איך עשינו את זה?

יוסי שריד: קיצצתם בדברים אחרים.

פרופ' יעקב כץ: במה קיצצנו?

פרופ' יעקב כץ: בנושאי הלימודים לא קיצצנו.

יוסי שריד: אין פחות שעות השנה?

פרופ' יעקב כץ: אלה הדברים החשובים והם הדגל של המשרד, לכן שם נלחמנו.

פרופ' יעקב כץ: 1,500 שעות באזרחות, 500 או 600 שעות ביהדות, הכל בחינוך הממלכתי.

פרופ' יעקב כץ: זה איגום משאבים, ח"כ שריד.

פרופ' יעקב כץ: בשביל זה הביאו אותי למשרד.

יוסי שריד: כנראה.

יוסי שריד: אבל אתה מזכירות פדגוגית, מה לך ולאיגום משאבים?

פרופ' יעקב כץ: זה חלק מהפדגוגיה היום.

מרינה סולודקין: יש לי שאלה.

מרינה סולודקין: קראת את המושגים של ציונות?

פרופ' יעקב כץ: כן, יש דיון על זה.

איתן שקלי: זה מחר.

פרופ' יעקב כץ: אני אדבר איתך אחרי זה ואסביר.

מרינה סולודקין: אתה לא יכול להסביר, יש לי תלונות קשות מאוד, אי אפשר להסביר מה שאתם עשיתם בנושא של הרכב הדמוגרפיה של העלייה מברית המועצות, אי אפשר להסביר את זה במושגים של ציונות.

יוסי שריד: זה דווקא מעניין.

מרינה סולודקין: מחר, בישיבה.

קולט אביטל: אני מבינה שיש לנו לפחות נציג אחד של הוועד היהודי האמריקאי.

אדוארד רטיג: כן.

אדוארד רטיג: קודם כל, אנחנו מודים על הכבוד, על כך שהוזמנו לישיבה הזאת.

אדוארד רטיג: אני המשנה למנהל המשרד ואחראי על היוזמות שלנו בתחום החינוך.

אדוארד רטיג: לוועד היהודי האמריקני היסטוריה של עבודה ושיתוף פעולה יחד עם משרד החינוך.

אדוארד רטיג: כפי שהוזכר, כבר בשנות ה-90' הפעלנו רב-שנתיות, אשר בהן הובאו לארצות הברית משלחות במנהיגותו של דב אייזן ושל צמרת המשרד על מנת לעבור סמינר מרוכז על הקהילה היהודית.

אדוארד רטיג: במשך 5 שנים הפעלנו תוכניות במסגרת של מלח"י - מנהלת חינוך ירושלים, ומסגרת דומות, כאשר הבאנו מנהלים וסגני מנהלים לסמינרים דומים.

אדוארד רטיג: בשנים האחרונות אנחנו עובדים עם משרד החינוך ועם הסוכנות היהודית על השתלמויות עבור מחנכים אשר מתקיימות בשותפות עם מכללת אורנים בצפון, ישיבת אוהלי ציון בדרום ובמכללת לוינסקי בתל-אביב.

אדוארד רטיג: יחד עם משרד החינוך הכנו ערכת לימוד על יהדות ארצות הברית המופצת בכ-600 עותקים.

דב אייזן: תגיד שזה האגף כדי שלא יחשבו שזו המזכירות הפדגוגית.

איתן שקלי: 600 עותקים?

אדוארד רטיג: הוא מופץ בערך ב-600 עותקים בבתי ספר, בתנועות נוער, במרכזי הדרכה של צה"ל ובמכללות להכשרת מורים.

אדוארד רטיג: אנו עובדים בצורה מאוד קרובה עם אנשי משרד החינוך בכל הפרוייקטים האלה ובנוסף אנחנו עוסקים בפעילות ענפה של הדרכה על יהדות ארצות הברית עבור פורומים שונים מחוץ למסגרת של משרד החינוך, כולל עריכת ימי עיון לקבוצות מגוונות, כגון אותה קבוצה של חברי כנסת שישבו עמנו לפני שנה וח"כ שלגי ביניהם, אנשי משרד ראש הממשלה, אנשי מרכז המפד"ל ועד לקבוצות של תיכוניסטים מצטיינים במסגרת עמיתי ברונפמן שעמדו לצאת לחוץ לארץ, עד לרמה של הופעה עם לומדות, אף בפני כיתות לימוד ברחבי הארץ.

אדוארד רטיג: מחוץ למשרד החינוך ספינת הדגל של הפעילות החינוכית שלנו היא עבודה שאנו עושים עם המכללה לביטחון לאומי בשותפות עם הסוכנות היהודית.

אדוארד רטיג: שם אנחנו מעבירים הרצאות וימי עיון ולקראת סוף השנה, בשיתוף עם הסוכנות, סמינר בארצות הברית, לאותם סגני אלופים ואלופי משנה שעוברים את ההכשרה ומקבלים תואר שני בביטחון לאומי.

אדוארד רטיג: אדלג קדימה כדי להסביר למה זה קשור ולמה זה חשוב, כי הניסיון שלנו עם אותה קבוצה, שהיא באמת אליטה של מערכת הביטחון, שבעצם התודעה הראשונית שלהם על יהדות ארצות הברית, ובכלל על העם היהודי היושב מחוץ למדינה, נקנית באותה כוס.

אדוארד רטיג: לנו זה נראה דבר מאוד חמור וזה משקף משהו במערכת החינוך בדורי דורות, שבעצם אנחנו מגיעים למצב כזה שאדם יכול להגיע לדרגה של סגן אלוף ואלוף משנה והניסיון הראשון שלו הוא במסגרת אותו תואר שני.

אדוארד רטיג: אילו הייתי נדרש להסביר במעט מילים את החשיבות העליונה שאנו רואים בכך היום הייתי מציע את המספר שש שביעיות.

אדוארד רטיג: ב-15 השנים האחרונות העם היהודי עבר שינוי דמוגרפי חסר תקדים, נדמה כי בכל שנות פיזורינו, אולי להוציא את השנים האפלות של השואה, לא ידענו שינוי כה מהיר וכה משמעותי.

אדוארד רטיג: כתוצאה מתהליכים מאוד מהירים של תנודת אוכלוסיות יהודיות שונות לצד התבוללות חסרת תקדים בארצות הגולה אנו מוצאים את עצמנו בעולם יהודי מרוכז מבחינת פיזור אוכלוסין ברמה גבוהה ביותר.

אדוארד רטיג: כיום שש שביעיות של העם היהודי, למעלה מ-85%, חיים רק בשתי מדינות.

אדוארד רטיג: שש שביעיות של היהודים החיים היום הינם או אמריקאים או ישראלים.

אדוארד רטיג: כשלוש שביעיות חיים באמריקה, כשלוש שביעיות בישראל וכשביעית בכל יתר מדינות העולם.

אדוארד רטיג: למציאות זו השלכות רבות.

קולט אביטל: מה התקציב השנתי שלכם פה בארץ לפעילות מהסוג הזה?

אדוארד רטיג: זה עולה ויורד לפי התוכניות אבל זה נע בין 50 אלף דולר לשנה לבין 150 אלף בשנה עם הכל ביחד.

קולט אביטל: אני רוצה להוסיף קוריוז - בשנות ה-70' וה-80' הייתה לכם תוכנית להביא פוליטיקאים צעירים מבטיחים מארצות הברית ואני הייתי בוועדה שבחרה ובמשלחת הראשונה הייתה הגברת לימור לבנת.

אדוארד רטיג: הנקודה עבורנו היא שבמידה רבה היכולת של עם ישראל לנווט את האתגרים של המאה ה-21 תיקבע במידת היכולת של היהודים בארץ והיהודים באמריקה להבין ולהידבר אחד עם השני, לכן האתגר הגדול הוא לא רק הידברות עם יהודי העולם אלא לימוד והוראה בארץ על יהדות ארצות הברית.

אדוארד רטיג: על האתגר הזה אנחנו עובדים ביחד עם האגף שנים רבות וביחד עם הסוכנות היהודית.

אדוארד רטיג: אנחנו רוצים להגיד שמבחינתנו אנחנו גוף אמריקני יהודי ולא יהיה זה ראוי, וזה לא מה שאנחנו באים לעשות, להגיד למשרד החינוך איך להתארגן לקראת האתגרים שלו, אבל אני כן רוצה, כמי שעובד בשטח, להגיד שבכל מצב אנחנו צריכים כתובת.

אדוארד רטיג: אני אדבר בגילוי לב, הדבר שמדאיג אותנו הוא שאם הנושא הזה יגיע לשולחנו של פקיד זוטר ויהיה הנושא השלישי או החמישי שבסדר יומו הוא ילך לאיבוד.

אדוארד רטיג: אם הנושא הזה יתארגן בצורה כזאת שהוא מגיע לאדם שיכול לקדם אותו, כמו שהיה, אז המצב יהיה אחר לגמרי.

אדוארד רטיג: הנושא עבורנו הוא כתובת.

אדוארד רטיג: זו גם הזדמנות עבורי, גם אישית וגם ארגונית, להביע הערכה לצוות של האגף שאיתם עבדנו, למר אייזן ולריקי יונה, שאיתם עבדנו שנים כה רבות.

12961: ארגון איחוד הקהילות היהודיות ממקד את הפעילות שלו בישראל במקום הראשון באג'נדה של הארגון מתוך מחשבה שזו הדרך הטובה והחשובה ביותר כדי לשמר את היהדות בארצות הברית עצמה.

12961: לצורך זה ניתנות מספר רב של פעילויות, הגדולה בהן הייתה כמובן הכינוס הגדול, העצרת הכללית של האיחוד, שהתקיימה בירושלים לפני כ-6 שבועות והייתה הגדולה בהיסטוריה של המפגשים האלה, היו פה למעלה מ-4,000 נציגים של יהדות ארצות הברית וקנדה בנוסף על כ-2,000-3,000 ישראלים שחברו אליהם.

12961: זה היה מפגש חשוב ביותר אבל זה רק שיא, באופן שוטף אנחנו מקיימים משלחות רבות בסדרי גודל של בין 60 ל-70 איש, כאשר כ-4,000 איש מגיעים מדי שנה לישראל ומייצגים את החלק הפעיל בקהילות ובפדרציות היהודיות בארצות הברית, אנחנו מקיימים מפגשים מצומצמים ביותר בין נציגות של הקהילות היהודיות לבין הקבוצות המקבילות להן בישראל, אנחנו משגרים מרצים מישראל לארצות הברית, כאשר כל הזמן עומד לנגד עינינו הקשר הכל כך חשוב בין ישראל לבין היהדות בצפון אמריקה.

12961: זו הפעילות הישירה שלנו.

12961: באופן עקיף, אבל בהחלט לא זניח, ה-UJC הוא שותף מלא ומשמעותי מאוד לפעילות הסוכנות מבחינה כספית, בסדר גודל של כ-150 מיליון דולר בשנה.

12961: באופן פעיל חברים מתוך הארגון שלנו שותפים למוסדות הסוכנות, לתוכנית העבודה של הסוכנות וממילא גם לפעולות שהסוכנות מבצעת בתחום החיוני הזה.

12961: אנו סבורים שכל אפשרות של חינוך הדור הצעיר פה בארץ להיכרות עם היהדות בארצות הברית היא חשובה, במסגרת זו, תוך כדי ה-GA יתקיימו גם שיעורי מחנך ולימוד מיוחד בבתי ספר על יהדות ארצות הברית.

12961: אנחנו רוצים ומקווים שהמאמצים בתחום הזה יימשכו.

12961: כלומר, לא רק קבוצות מיוחדות אלא גם כלל האוכלוסייה.

12961: בעניין הזה העמדה שלנו, ככל שהיא חשובה, היא שצריך לשמר מסגרת בתוך משרד החינוך שתוכל לטפח את הנושא הזה ולשמר אותו.

12961: אני לא נכנס לכל השינויים הארגוניים עליהם שמעתי אבל אני מאוד מקווה, וגם הבענו את דעתנו בכתב, שהמשרד הזה ימשיך בשמירתו על קו הפעילות ועל תוכן הפעילות בנושא הזה מפני שאם זה לא ייעשה הקשר הכל כך חיוני הזה ילך וייפרם וילך וייחלש.

12961: תודה.

סימונה קדמי: שמי סימונה קדמי, אני מייצגת את הקונגרס היהודי העולמי בישראל.

סימונה קדמי: הקונגרס היהודי העולמי הוא ארגון גג שמייצג את כל הקהילות היהודיות בעולם.

סימונה קדמי: כאן בארץ המשרד בארץ מנסה לאורך כל השנים להביא את דבר התפוצות ומה שקורה בעולם היהודי לידיעת הציבור בארץ.

סימונה קדמי: המשימה הזו לא קלה, יש קושי רב להרחיב את הידע, את המודעות ואת ההתעניינות של הציבור בארץ בנושא של העם היהודי בתפוצות, חיי הקהילות וכד', וגם דרך התקשורת הדבר הזה מאוד מאוד קשה.

סימונה קדמי: לכן, לפני קרוב לעשר שנים, כשנוצר קשר ישיר בינינו לבין מר דב אייזן, ראיתי את זה כברכה גדולה מאוד, מה שמר רטיג תיאר ככתובת.

סימונה קדמי: מצאתי שני אנשים - דב אייזן וריקי יונה - ממשרד החינוך, שני משוגעים לדבר שרואים בזה אידיאולוגיה, משימה קדושה, להביא להידוק הקשר והמודעות בין הדור הצעיר בארץ לגבי השותפים שלו בתפוצות ועל המצב הנוכחי, בו יש עלייה באנטישמיות וגורל הקהילות שעומדות בחזית היום על רקע הסכסוך כאן רק מדגיש עד כמה באמת יש גורל משותף ומחויבות הדדית בין העם היהודי בתפוצות לבין העם בישראל.

סימונה קדמי: זו הייתה ברכה גדולה לפני קרוב לעשר שנים שנוצר קשר שוטף עם דב אייזן וריקי יונה במשרד החינוך, היה פעם המנהל לחינוך ערכי לפני שהיה האגף, ובאמצעות האנשים האלו לפי עדות שאני יכולה באופן אישי לספר עליה, במשך שנים נערכו ימי עיון וכינוסים לכל דרגות מערכת החינוך, ממנהלי בתי ספר, מפקחים, מורים, רכזים וכד', שבהם אני יכולתי באמצעות משרד החינוך להעביר את המידע הרב שאנחנו פרסמנו לידיעת ציבור המחנכים ושבאמצעותם זה יגיע לדור הצעיר במדינת ישראל.

סימונה קדמי: אם מדובר על ספר קהילות שאנחנו פרסמנו בעברית, ספר הקהילות היהודיות בעולם, עיתון בתפוצות שאני עורכת באופן אישי שמביא ידיעות מהעולם היהודי לקורא הישראלי עם טבלאות דמוגרפיות שאנחנו הפקנו, החומרים האלו במשך למעלה מ-6-7 שנים מגיעים לעשרות אלפי אנשים בארץ, למחנכים, לתלמידים ולבתי הספר, באמצעות הפעילות הזאת של האגף לקשרי חינוך.

סימונה קדמי: אנחנו מאוד היינו שמחים שיימשך שיתוף הפעולה עם משרד החינוך בנושא הזה ועם האגף הזה, בייחוד עם האנשים שמבחינתי היו בשבילי כתובת מסורה ביותר להפצת החומר הזה ולהעלאת המודעות פה בארץ לגבי העם היהודי בתפוצות.

דב אייזן: עכשיו, כשקיבלתי את המכתב שאני לא מייצג את המשרד, אני אפתח בדברים כמייצג את האזרח ואני מרשה לעצמי לומר דברים כאזרח.

דב אייזן: אני עובד במשרד החינוך והתרבות שלושים שנה, אני נחשב לעובד מצטיין של המשרד, יש לי על זה תעודות וקבלות.

דב אייזן: לפני 15 שנה ניהלתי את האגף להכשרת מורים במדינת ישראל, יש לי ידידות רבה מאוד עם האנשים, יש לי מכתבי הערכה שאת חלקם השר לשעבר שריד הכיר, ואני פניתי לשר החינוך לשעבר פרופ' אמנון רובינשטיין כעבור 15 שנה שעבדתי במערכת ובישיבה איתו ועם המנכ"ל שמשון שושני אמרתי: "רבותיי, מתוך שאני מכיר את המערכת יש לנו בעיה בנושא של העם היהודי, ישראל והתפוצות.

דב אייזן: אם מדינת ישראל היא מדינת העם היהודי היא חייבת לראות את עצמה כרואה את המערכת בראייה מקיפה ועם זה אפשר להתמודד בקשיים רבים אם תהיה יחידה שתעסוק בזה וזה יהיה עיקר עיסוקה" וביקשתי מהם, אחרי 15 שנה, עם כל הקבלות שיש לי, והיה לי מעמד מצוין במשרד, אמרתי להם: "אני לוקח על עצמי את השליחות הזאת".

דב אייזן: ועזבתי מערכת מפוארת בהערצה, כשאני אהבתי את העבודה ואהבו אותי, יצאתי לשליחות.

דב אייזן: השר לשעבר רובינשטיין ומר שושני הלכו לנציבות ואמרו: "אנחנו מעונינים", בנושא שייקרא קשרי חינוך ישראל-תפוצות.

דב אייזן: כך יזמתי את התפקיד והתחלתי לעבוד בו לבד, בקצה שולחן במערכת, ולאט לאט הצלחתי ליצור את הקשרים, ההתחלה הייתה עם הוועד היהודי אמריקאי.

דב אייזן: רציתי להכניס את זה למודעות.

דב אייזן: את מי זה מעניין?

דב אייזן: אומרים: "טוב, היית בדימונה?

דב אייזן: היית בקריית שמונה?

דב אייזן: מה אתה מספר לנו סיפורים על שיקגו, על קופנהגן?

דב אייזן: על מה אתה מדבר איתנו?

דב אייזן: " אמרתי שאנחנו בעם היהודי לא יכולים לחכות לפתרונות ליניאריים - אז תפתור את הבעיות של דימונה, תתחיל לפתור את הבעיות של יהודים במקום אחר.

דב אייזן: ולאט לאט, יחד עם חברים במסגרות שונות, התחלנו לעניין אנשים בתוך המערכת.

דב אייזן: התפיסה שלי הייתה לפתח את הרעיון בקבוצת עילית קטנה.

דב אייזן: לא להגיד "יש לי רעיון ואני צריך אגף ומנגנון" וכל הדברים האלו.

דב אייזן: קבוצה קטנה, "תן לנו להגביר את המודעות בתוך המערכת".

דב אייזן: בהתחלה לקחנו אנשים בכירים מיחידות שונות של המשרד כדי ללכת לכיוון שיהיה לנו רפרנטים באגפים השונים של המשרד, ילמדו על הנושא ויראו גם את הקהילות, כי כל אחד סוחב אתו את הדעות הקדומות שלו.

דב אייזן: חברנו עם הוועד היהודי האמריקאי, הצלחנו להוציא 4 קבוצות במערכת, שזה דבר מדהים.

דב אייזן: אנשים ביחידות השונות של המשרד, מהמחוזות, מהכשרת מורים.

דב אייזן: רצינו להראות גם מה מדינת ישראל עושה בשביל התפוצות כי זה צריך להיות הדדי ואז התארחנו אצל ח"כ קולט אביטל שהייתה אז הקונסול הכללי בניו-יורק.

דב אייזן: זה עשה לאנשים סוויץ' במוח, הם השתנו.

דב אייזן: אנשים חזרו הביתה ואמרו: "אתה יודע מה, דב?

דב אייזן: באמת לא חשבנו.

דב אייזן: כולם רדופים ביום-יום, לא חשבנו.

דב אייזן: אנחנו איתך".

דב אייזן: והתחלנו לאט לאט להכניס לתוך המערכת את הנושא, כיחידה קטנה.

דב אייזן: נקראתי "הממונה לקשרי חינוך ישראל-תפוצות", ישבתי לבד על שולחן קטנטן, זה מה שהיה.

דב אייזן: לימים הגיע השר לשעבר לוי, אמר: "אני רוצה להקים אגף לחינוך יהודי בתפוצות", שכר את שירותיו של מי שהיום הוא סמנכ"ל של המשרד למשאבים, דן אבוקסיס, ואמר לו: "תכין לי תוכנית שזה יהיה אגף לחינוך יהודי בתפוצות".

דב אייזן: הם שכרו חברה, שילמו הון עתק ובאו לנציבות עם מבנה שאומר: "אנחנו הולכים להקים אגף לחינוך יהודי בתפוצות עם 50 משרות", ויש חלוקה לארצות ולחלקים וכו', והנציבות אישרה את זה.

דב אייזן: יצאו במכרז שנקרא "האגף לחינוך יהודי בתפוצות".

דב אייזן: הלכתי למכרז הזה, למרות שהיה מועמד של השר לשעבר לוי, מועמד שהוא רצה, ובאותו זמן התחלף השלטון והשר לשעבר שריד הגיע לשלטון, אני חושב שהייתי מהראשונים שהוא בירך על התפקיד, ובזמנו נבחרתי, זכיתי במכרז והלכתי לאגף.

דב אייזן: כיוון שאתם חברי כנסת ודאי ידוע לכם שכשהוציאו את המכרז כתבו שחובה לדעת צרפתית.

דב אייזן: אני התקוממתי על הדבר הזה כי אני יודע אידיש ומי שהיה מועמד לא ידע אידיש.

יוסי שריד: היה מכרז כפול.

דב אייזן: את זה לך מותר לומר.

איתן שקלי: איך בכל זאת אתה קיבלת את התפקיד?

דב אייזן: קיבלתי את התפקיד.

איתן שקלי: פתאום למדת צרפתית בין לילה?

דב אייזן: לא, הם שינו את המכרז.

יוסי שריד: אני לא הסכמתי שיהיה כתוב צרפתית.

דב אייזן: שינו את המכרז, היו עליי המלצות שהגיעו לשר לשעבר שריד ולמנכ"לית שלומית עמיחי שדיברו בשבחי וקיבלתי את התפקיד.

דב אייזן: זמן מה אחרי שקיבלתי את התפקיד ביקשתי לשנות את השם כי הסוכנות נכנסה לאקסטזה: "זה תפקיד שלנו חינוך יהודי בתפוצות, למה אתם מתעסקים בזה?

דב אייזן: " וניסו להרגיע אותה.

דב אייזן: אני ביקשתי לשנות לנציבות את השם, אני לא רוצה להיות "חינוך יהודי בתפוצות", אני מעוניין בקשרי חינוך ישראל-תפוצות, ושינו את השם.

איתן שקלי: מה קרה עם 50 המשרות?

איתן שקלי: כמה יש היום?

דב אייזן: כלום, שניים, אנחנו שני אנשים.

דב אייזן: עזוב, זה סיפור אחר.

דב אייזן: שתי משרות, שני אנשים.

דב אייזן: ואני שיניתי את השם בנציבות!

דב אייזן: זה השם.

קולט אביטל: כמה אנשים עובדים במזכירות הפדגוגית היום?

פרופ' יעקב כץ: בסך הכל עשרות רבות.

איתן שקלי: וכמה מהם יעסקו בנושא הזה?

איתן שקלי: שניים?

פרופ' יעקב כץ: לא.

איתן שקלי: יותר?

פרופ' יעקב כץ: זה איגום משאבים.

איתן שקלי: יהיו הרבה שיעסקו גם בזה?

איתן שקלי: גם אתה אישית?

פרופ' יעקב כץ: אני אישית.

פרופ' יעקב כץ: אני הייתי שליח בקהילות ישראל בתפוצות, אני מכיר את התפוצות, עבדתי ליד בית ספר בתפוצות.

פרופ' יעקב כץ: יש לי את הכישורים גם בלי המכרז.

איתן שקלי: השאלה היא אם הכתובת של נחמן שי או של הקונגרס היהודי העולמי או של הוועד היהודי אמריקאי זה יהיה אתה.

איתן שקלי: יפנו אליך?

פרופ' יעקב כץ: אליי.

יוסי שריד: יש עכשיו פרסומת ברדיו ששואלים אדם: "איפה אתה עובד?" הוא אומר: "אני כבר עבדתי מספיק, עכשיו עובדים בשבילי", אז שואלים אותו: "כמה אנשים עובדים בשבילך?

יוסי שריד: " הוא אומר: "כמה אנשים יש בבנק?

יוסי שריד: "

דב אייזן: אז הם יצרו את האגף בשנת 99' ונבחרתי אני, הייתי לבד וצירפתי אליי עוד עובד אחד בשנת 2000.

דב אייזן: אני מדבר כל הזמן על כך שיש לרשת את הנושא בתוך המערכת, מחוצה לו ובארגונים שונים.

דב אייזן: בשנת 2002 יצאנו בכנס מנהלים ארצי והזמנו אליו מנהלי בתי ספר יסודי ועל יסודי ונציגים שעוסקים בנושא הזה.

דב אייזן: לכנס הזה הזמנו את השרה ואת המנכ"לית.

דב אייזן: השרה הייתה אמורה להגיע, בגלל מחויבות אחרת היא ברגע האחרון לא באה אבל שלחה את דבריה.

דב אייזן: אני רוצה לקרוא לכם את הדברים.

דב אייזן: במאמר מוסגר אני רוצה לומר לכם כרגע, כיוון שקיבלתי את השחרור לדבר כאזרח, שיש לי הרגשה כמו פליט פוליטי שברח לכאן כמו לאיזו שגרירות זרה ומבקש חסינות דיפלומטית.

דב אייזן: זו הרגשתי האישית.

יוסי שריד: אתה זוכר מה קרה לפולארד.

דב אייזן: אני רוצה לשתף אתכם בעוד הרגשה אחת - לאור מה שאני רוצה לומר לכם על התרבות הארגונית שפשטה במשרד, שאני לא מכיר אותה במשרד אחרי שלושים שנה, השרלטנות והכוחנות כמו שהם היום לא היו מעולם!

דב אייזן: אמרתי לאשתי כשהתחיל הדבר להתגלגל שדבר אחד אני בטוח, לא יגלו אותנו לארץ זרה.

דב אייזן: באותו מפגש במאי 2002 מסבירה השרה כמה הנושא חשוב: "משום כך אני מקדמת בברכה את הקמת האגף החדש לקשרי חינוך ישראל-תפוצות במשרד החינוך בראשותו של דב אייזן" ואז היא ממשיכה להסביר על הנושא שאנחנו עוסקים בו, תקשיבו טוב: "המשימה הזו היא המשימה החינוכית הלאומית החשובה ביותר בדורנו" והמנכ"לית ממשיכה.

מיכאל מלכיאור: אני מבקש לומר שני משפטים כי עליי ללכת.

מיכאל מלכיאור: חלק מהבעיה בממשלה הנוכחית היא שכל דבר שמתפקד ועובד דווקא לשם נטפלים.

מיכאל מלכיאור: זה דבר מדהים.

מיכאל מלכיאור: אתמול טיפלנו, בין שאר השאלות, גם בשאלה שאני מקווה שנעלה פה בוועדה, על תוכנית של תלמיד שהפכה להיות בלי שום ספק תוכנית הדגל של כל העולם, עכשיו יש 11 אלף סטודנטים פה בזכות התוכנית הזו, ויכול להעיד על זה נחמן, גם צעירים, סטודנטים, חיילים, מפקדים, ישראלים, לומדים יחד עם העולם.

מיכאל מלכיאור: מה עושה ממשלת ישראל?

מיכאל מלכיאור: לוקחת את התוכנית הזאת, שאגב - מכניסה יותר כסף לקופת המדינה מאשר מוציאה, ומחסלת אותה!

מיכאל מלכיאור: מורידה לא 5%, לא 10% - 95%!

מיכאל מלכיאור: בשנה אחת היא מורידה את התקציב! בכל הכנות, אני לא יודע אם זו ממשלה פוסט יהודית, פוסט ציונית, או שזו סתם איוולות.

מיכאל מלכיאור: אנחנו פעם אחרי פעם יושבים עם תוכניות במשרד החינוך שעובדות ושפועלות.

מיכאל מלכיאור: להגיד שהכל נהדר חוץ מזה?

מיכאל מלכיאור: לא, יש גורמים בעייתיים שצריך לטפל בהם, אבל דווקא הדברים שעובדים ומתפקדים, אותם מחסלים.

מיכאל מלכיאור: אני פשוט לא תופס את העניין הזה.

דב אייזן: הדברים שאמרתי הם מ-2002, אתה יכול להגיד "בינתיים השתנו דברים", אך קיבלתי מכתב בחתימת השרה, מכתב שמאוד נהניתי לקרוא ובפרסום שעשינו עם בית יציב על פעולות משותפות שעשינו הכנסתי את הציטטות.

דב אייזן: אומרת לי השרה: "פעולותיכם להגברת שיתוף הפעולה בין תלמידים ומחנכים מישראל לבין התפוצות היא חשובה ואני מברכת עליה.

דב אייזן: יישר כוח!"

יוסי שריד: יש בכל זאת שינוי, בטקסט הראשון זה היה "הכי חשובה", עכשיו זה ירד ל"חשובה".

דב אייזן: זה הקיצוצים.

דב אייזן: כותבת המנכ"לית: "יש חשיבות רבה בהטמעת הנושא בקרב מחנכים בארץ ובתפוצות, יישר כוח".

דב אייזן: אלה מכתבים שאני מקבל אישית! ומתי החתימה של המכתבים האלה?

דב אייזן: מ-14/8/03.

דב אייזן: עכשיו אני רוצה להראות לכם את השרלטנות.

דב אייזן: בחודש נובמבר מוציא המשרד, האגף לקשרי חוץ, לכל הקונסוליות, מפה: מה משרד החינוך עושה עם כולם, אם תהיה לכם בעיה באיזה נושא למי לפנות.

דב אייזן: חמישה מתוך כרטיסי הביקור פה הם לפנות לדב אייזן, מנהל האגף לקשרי חינוך ישראל-תפוצות.

דב אייזן: התאריך מעודכן לנובמבר 2003!

דב אייזן: ב-2 בדצמבר אני מקבל שיחת טלפון מהסמנכ"ל לאמרכלות במשרד שאומר לי: "תשמע, הייתה ישיבה בנושא הארגון מחדש, שיחיאל לייטר הוא היו"ר שלה, ובישיבה הזאת החליטו לסגור את האגף".

דב אייזן: אני נדהמתי.

דב אייזן: ככה, בטלפון! אני, לתומי, שמעתי את השרה, ראיתי את הפעילות הענפה עם התלמידים, לקחתי את חוק חינוך ממלכתי וראיתי שאין שם הזכרה לנושא לחנך לשייכות ומחויבות לעם היהודי.

דב אייזן: לא מוזכר העם היהודי בחוק חינוך ממלכתי.

דב אייזן: כתבתי ב-30 בנובמבר מכתב לשרת החינוך ובו אמרתי שאני מציע להכניס תיכון בחוק חינוך ממלכתי ולהוסיף לחנך לשייכות ולמחויבות לעם היהודי.

דב אייזן: לצערי לא קיבלתי תגובה עד היום.

דב אייזן: שלושה ימים אחרי שאני כותב את המכתב הזה - ואני באופוריה של ההצלחה של ה-GA, נפגשנו עם נחמן שי, התחבקנו עם חברים, הרגשה נהדרת! - שלושה ימים אחרי זה אני מקבל טלפון שהחליטו במשרד לסגור את האגף.

דב אייזן: אני אומר לו: "אדוני, תכתוב לי מה הייתה ההחלטה ומה המסקנות" ותשלח לי".

דב אייזן: סיפרתי את זה לחברים שאני עובד איתם, כדי שהם יידעו שעומדים לסגור, יש לנו פרוייקטים משותפים בצינור.

דב אייזן: אני מודיע את זה לחברים, מישהו היה כאן באחת הישיבות ודיברו כאן אז הוא אמר לי: "שמעתי שסוגרים את האגף".

דב אייזן: אני מקבל מכתב אחרי ארבעה ימים מלייטר שכותב לסמנכ"ל המנכ"לות עם העתק לשרה ולמנכ"לית - אני לא מקבל העתק - להעמיד אותי לדין משמעתי על חתירה נגד אושיות המדינה.

דב אייזן: זו המכתב שקיבלתי, לא דיברו איתי! לייטר ממונה עליי כבר חודשים, לא שמעתי שהוא רוצה לסגור את האגף, אף אחד לא דיבר איתי על זה, כלום! אפילו לזה שמאשימים אותי בקונטר-רבולוציוניות.

דב אייזן: מתי הזמין אותי לייטר?

דב אייזן: אתמול! אחרי שהוא ידע שהוזמנתי לכאן הוא הזמין אותי אתמול בבוקר ואמר: "ראה, השרה לא רוצה שתבוא לשם, אני מזהיר אותך.

דב אייזן: מה תאמר שם בוועדה?

דב אייזן: "

קריאה: אז מדוע אנחנו שומעים את הדברים?

קולט אביטל: אני ידעתי שהוא מדבר בתור אזרח, זה בסדר, לנו מותר לשמוע את כולם.

דב אייזן: אני אמרתי לו שעל מה אדבר בוועדה אני אחליט במקום.

דב אייזן: הייתה לנו שיחה של שתי דקות.

דב אייזן: חודשים הוא לא הזמין אותי! הוא הזמין אותי כדי לאיים עליי לא לדבר את מה שאני חושב ומאמין.

דב אייזן: בזה סיימתי.

יהודית זמיר: אני עומדת בראש מטה שנהר קרמינצר במזכירות הפדגוגית, מטה שמופקד על יישום הדו"חות ועיקר העשייה שלנו מתמקד בהיותנו מדינה יהודית ודמוקרטית.

יהודית זמיר: אתמול שמעתי את פרופ' רובינשטיין שדיבר בכנס על ספרו ואמר שמגילת העצמאות היא בעצם המסמך המכונן ושהיום הוא חשוב יותר משהיה לפני 50 שנה.

יהודית זמיר: ואמנם מגילת העצמאות, שהיא אחד מבסיסי העבודה שלנו, מדברת על קשרי ישראל-תפוצות.

יהודית זמיר: אנחנו חייבים לעשות זאת.

יהודית זמיר: במסגרת המטה אנחנו מופקדים על שעות מורשת שנתנה שרת החינוך לכיתות ז' עד ט' בכל בתי הספר הממלכתיים.

יהודית זמיר: לי יש מפקחות בכל המחוזות בארץ והן בודקות את תוכניות הלימודים הבית ספריות, הן והמדריכות שלהן, על מנת לשפר את ההוראה בנושא המורשת.

איתן שקלי: מה אתם מספרים על התפוצות היום?

איתן שקלי: את מספרת להם שיש שם גם יהודים לא אורתודוקסים?

איתן שקלי: מותר לספר את זה?

יהודית זמיר: יש גם כאן יהודים לא אורתודוקסים אז מה יש לי לספר?

איתן שקלי: אני לא רוצה להמשיך בשאלות.

יהודית זמיר: אנחנו מבקשים לעסוק בכל הנושאים העוסקים בזהות היהודית במורשת התרבותית, גם כאן וגם בתפוצות.

יהודית זמיר: אם אמנם הנושא הזה יועבר למזכירות הפדגוגית הוא ייכנס מרגע זה לתוכניות הלימודים הבית ספריות ולהשתלמויות, ואמנם בהשתלמויות שעשינו בקיץ במורשת מעט נגענו בנושא של ישראל תפוצות, חשוב לדעתי שזה ייכנס למיינסטרים, למקום שבו אנחנו מחברים את נימינו כמדינה יהודית ודמוקרטית עם יחסינו עם יהדות התפוצות.

יהודית זמיר: כאשר הנושא עומד אצלנו על הפרק אנחנו אכן מעלים אותו במידה רבה לכלל מורי מורשת.

יהודית זמיר: לדוגמה, עכשיו עשינו השתלמויות בנושא זכויות חברתיות במדינה יהודית ודמוקרטית, השתתפו בה מאות רבות של מורים והפקנו חומרי למידה על מנת שאמנם הנושאים האלה יילמדו.

יהודית זמיר: נראה לנו שאם אמנם הנושא הזה מועבר אלינו נצטרך לקחת את חומרי הלמידה המצוינים שהופקו ולהמשיך ולהטמיע אותם.

יהודית זמיר: כלומר, אנחנו מהמטה מופקדים על חינוך הילדים בישראל, בשיתוף עם הסוכנות נעבוד על דיאלוג עם יהדות התפוצות.

יוסי שריד: כשיו"ר המזכירות הפדגוגית, שעל פי תפקידו הוא אדם עמוס עבודה, אומר שמעתה ואילך הגורמים המעונינים יבואו איתו בקשר ישיר אז לכאורה רצית לשדרג את רמת הקשר של משרד החינוך עם אותם הגורמים אבל אני תמה אם יו"ר המזכירות הפדגוגית, בעיקר עכשיו כשיש לו עוד כמה דברים לעסוק בהם, הוא באמת האדם שעכשיו יטפל בעניין באופן אישי.

יוסי שריד: אם כן, אני חושב שזה דבר לא טוב, אני חושב שאתה צריך להתפנות לדברים אחרים.

יוסי שריד: אם למרות שידיך עמוסות עבודה אתה הולך לקבל על עצמך עכשיו גם את התפקיד הזה אתה באמת איש מחונן וכל הקומפלימנטים שנתתי לך קודם הם כאין וכאפס לעומת הקומפלימנטים שאתה ראוי להם.

פרופ' יעקב כץ: תודה.

יוסי שריד: אני חושב שזה אבסורד גמור שיו"ר המזכירות הפדגוגית פתאום יהיה עכשיו גם יו"ר האגף הזה באופן פעיל, כפי שזה הוצג על ידכם.

יוסי שריד: אבל לא זה העניין העיקרי.

יוסי שריד: כשדב אייזן התמנה לתפקידו, אם אני לא טועה בזמן כהונתי, אני לא הכרתי אותו.

יוסי שריד: הוא הלך למכרז, יש ועדת מכרז והיא ראתה בו מועמד ראוי.

יוסי שריד: לפני כן היה מכרז כפול ועכשיו יש מכרזים כפולים.

יוסי שריד: דב אייזן הוא חבר במר"צ אבל הוא לא חבר פעיל במר"צ.

יוסי שריד: באמצע היה איזה רווח של איזה אידיוט שישב שם וחשב שדברים צריכים להתנהל מתוך איזשהו ניקיון דעת וניקיון כפיים.

יוסי שריד: הסיפור של דב אייזן הוא לא הסיפור של דב אייזן, כי את הסיפור הזה כבר שמענו בשנים האחרונות מספר פעמים, הסיפור הזה חוזר על עצמו.

יוסי שריד: זה סיפור של החלטות שמתקבלות באופן מאוד תמוה.

יוסי שריד: אתה לא המקרה הבודד, תמיד יום קודם יש איזה מכתב המלצה, מוציאים מפה לעולם או למקומות אחרים, החלטות מתקבלות בחטף, מהיום למחר, אין שום הסבר למה ההחלטה הזו מתקבלת, שלא לדבר על זה שאני לא בטוח אם הוועדות האלה ממונות על הליכות ונימוסים במשרד החינוך והתרבות, אבל אלה לא הליכות ונימוסים, זה מה שנקרא "תרבות שלטון", מר לייטן, ותרבות השלטון היא תרבות אלימה, היא תרבות פרועה והיא תרבות של איומים, כי הוא לא האיש המאוים היחיד.

יוסי שריד: הרי בכל יום באים אלינו אנשים ואומרים: "אם אתה תגיד ככה וככה יאונה לך ככה וככה".

יוסי שריד: הרי הדברים הם לא סוד.

יוסי שריד: אני חושב שאנחנו לא יכולים לנהוג בעניין זה, כמו בעניינים הדומים האחרים, בעצימת עין.

יוסי שריד: אנחנו צריכים לומר את דעתנו על התרבות הזו.

יוסי שריד: אחרת אם אנחנו עוצמים עין, למרות שגורלו של מר אייזן לפי דעתי כבר נחרץ, הרי לא נוכל לאלץ מישהו בעניין הזה, צר לי.

יוסי שריד: לכן שאלתי אותך אם אתה זוכר מה קרה לפולארד כשאמרת שאתה עומד במקום הזה כאילו זו שגרירות שאתה נס אליה מאימת הרודפים אחריך.

יוסי שריד: אני לא בטוח, הלוואי שיכול להימצא לך כאן סעד, אבל לכן אמרתי לך "אתה זוכר מה קרה לפולארד" - הסגירו אותו, וגם פה יסגירו אותך כנראה, כי אומרים שאותנו כביכול מעניין העניין ולא מעניין אותנו ההרכב, איך זה בנוי בדיוק במשרד החינוך ומה המסגרות.

יוסי שריד: ואז בא פרופ' כץ ואומר שהעניין רק ישגה מאוד.

פרופ' יעקב כץ: מהיום.

יוסי שריד: מהיום, ישגה מאוד ומר כץ יטפל בזה באופן אישי, אז מי אתה ומה אתה?

יוסי שריד: יו"ר המזכירות הפדגוגית בכבודו ובעצמו עומד לטפל בזה באופן אישי אז מה הטיעון של הוועדה?

יוסי שריד: יהיו יותר תקציבים, יהיו יותר שעות, זה רק ישתפר, זה רק יתרחב וזה רק יעמיק ויגביה וכל מה שאתה רק רוצה, אז מה?

יוסי שריד: רק העניין מעניין אותנו.

יוסי שריד: לכן אני לא חושב שהוועדה יכולה לפטור את עצמה מהערכה לגבי נוסח ההתנהלות הזה שמקובל היום במשרד החינוך והתרבות.

יוסי שריד: זה לא עניין של נימוסיה האישיים של השרה ושל המנכ"לית שמחקה את השרה בהצלחה יתירה, שלא לדבר על המשנה למנכ"ל.

יוסי שריד: כבר קיבלת מינוי?

יוסי שריד: אתה כבר המון זמן לא במכרז.

דב אייזן: כאדם חופשי וכאזרח אני רוצה להגיב.

קולט אביטל: לא, מר אייזן.

יוסי שריד: אם הוועדה לא מוצאת לנכון לומר משהו בעניין פרסונלי לכאורה, בעניינו של מר אייזן, אני הייתי מאוד ממליץ לומר משהו לגבי אופן ההתנהלות במשרד החינוך.

יוסי שריד: החלטות מתקבלות מהיום למחר, בלי שום הכנה מוקדמת, מדובר בעובדים ותיקים.

יוסי שריד: אני אומר שוב, זה לא מפני הכבוד שמגיע להם אלא זה מפני הכבוד שמגיע לנו אולי.

יוסי שריד: ומגיע גם להם, כמו שנאמר - "בכל הכבוד, ויש כבוד".

יוסי שריד: אני מציע שהוועדה תכלול הערה כזו משום שאת הסיפור הזה אנחנו שומעים חזור ושמוע.

יוסי שריד: צדק ח"כ מלכיאור, ויו"ר ועדת החינוך יודע שאני חוזר על זה בכל ישיבה, שיש איזה דחף שאינו בר כיבוש במשרד החינוך לתקן את המתוקן.

יוסי שריד: במקום לתקן את המקולקל מתקנים את המתוקן מתוך תקווה לקלקל אותו.

יוסי שריד: יש כמה דברים שיש הסכמה כללית ורחבה שהם דברים טובים אז יש התעקשות לקלקל אותם ואז מעבירים את זה למזכירות הפדגוגית ומסבירים לנו שזה מעכשיו רק ייטב.

יוסי שריד: אפשר להביא דוגמאות.

איתן שקלי: יש לי את מלוא האמפתיה והסימפתיה לדברים כפי שהוצגו פה על ידי מר אייזן.

איתן שקלי: יחד עם זה, ודווקא משום היותי משפטן, אנחנו פה לא בית דין.

איתן שקלי: אנחנו לא שמענו ואנחנו גם לא מבקשים לשמוע כרגע את משרד החינוך מבחינת ההתנהלות של הדברים.

יוסי שריד: למה?

יוסי שריד: זה תהליך קבלת החלטות.

איתן שקלי: הדברים כפי שנאמרו פה נשמעו לי מאוד לא טוב אבל אני לא מבקש כעת תגובה של משרד החינוך לדברים האלה של ההתנהלות.

איתן שקלי: זה נשמע מאוד לא טוב ואולי זה נושא לדיון אחר, עקרוני, לא פרסונלי.

איתן שקלי: גם לי יש הרבה ביקורת על דברים שנעשים במשרד החינוך והתרבות ואתה מכיר את חלקה.

איתן שקלי: יחד עם זאת, אני חושב שאנחנו לא בית דין ואנחנו צריכים להתייחס לנושא, להדגיש כמה חשוב לנו שהקשר עם התפוצות אמנם יימשך לפחות באותה רמה כפי שהיה עד היום, ואם יו"ר מזכירות הפדגוגית אומר שהוא מקבל עליו את האחריות האישית בנוסף לאנשים במטה שנהר קרמינצר ואנשים נוספים שיעסקו בזה, אני מוכן לקבל את זה.

איתן שקלי: אולי נצטרך לבחון את זה בהמשך.

יוסי שריד: אני לא שותף לדברים מן הסוג הזה.

איתן שקלי: לא צריכים להיות שותפים לכל דבר.

איתן שקלי: במהות אין לנו מחלוקת אך מבחינת הפרוצדורה אני לא סבור שאנחנו פה, בישיבה הזאת, צריכים להתייחס לתרבות השלטון או לאופן התנהלות ענייני כוח אדם בתוך המשרד.

יוסי שריד: מדובר על דרך קבלת החלטות במשרד החינוך.

איתן שקלי: אבל לא בדיון הזה, אפשר לקיים על זה דיון נפרד.

מרינה סולודקין: צריך, ובוועדה אחרת.

מרינה סולודקין: יש את ועדת ביקורת המדינה.

יוסי שריד: אני לא שותף לזה.

מרינה סולודקין: צר היה לי מאוד לשמוע שמגרשים את האיש שיזם את התחום, יש לזה טעם רע.

מרינה סולודקין: אני לא רוצה להיכנס לדברים שלא בתחום שלי אבל עצוב היה לשמוע את הסיפור הזה.

מרינה סולודקין: שנית, אני חושבת שאנחנו כל הזמן הייתה פוסט ציונות בשמאל ויש עכשיו פוסט ציונות של הימין ומקצצים רק מתחומים שחשובים לנו בשתי הוועדות האלה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה מאוד מאוד מסוכן.

מרינה סולודקין: אני לא מופתעת שמקצצים גם את האנגלית וגם קשרי חינוך, זו מדיניות שלמה שאני לא יכולה להסכים איתה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שזה אפילו מסוכן למדינת ישאל.

מרינה סולודקין: אני מאוד בעד רפורמה והתייעלות ויש דברים חשובים, אבל כאן השינוי החד במדיניות כלפי האזרח ושינוי בכל הקונספט של מדינת ישראל, שהיא מדינה של כל העם היהודי ובזה אנחנו צריכים להתעסק, זה תחום חדש שגם כאן, בקשרי חינוך, מקצצים.

מרינה סולודקין: אני מאוד תומכת ביושבי ראש הישיבה שלנו, אנחנו צריכים לומר למשרד החינוך שזה לא נכון ודווקא בזמנים האלה אנחנו צריכים לעודד את הקשרים עם התפוצות.

ד"ר משה יצחקי: שמי משה יצחקי מאורנים, ראש החוג לספרות ומרכז את נושא העם היהודי במכללה.

ד"ר משה יצחקי: אני שמח להגיד שלפני חמש שנים, כשהוכרז על פתיחת האגף, הייתי בין אלה שעמדו באופן צמוד עם מר דב אייזן ואני מוכרח לומר שאני מצאתי אדם מחויב, אדם מסור, אדם עם מוטיבציה אדירה שבתקציבים המועטים שהיו לו הצליח יחד עם הסוכנות היהודית, עם הוועד היהודי אמריקאי, עם המכללות ועם בתי ספר במסגרת "שותפויות 2000", ליצור איזושהי מניפה מאוד משמעותית שאני חושש שהולכת להתמוסס בתוך התהליך הזה שעובר משרד החינוך.

ד"ר משה יצחקי: חשוב להדגיש שלא חשוב לאן זה יעבור ואיך זה יהיה, חשוב שתהיה יחידה עצמאית לטיפול בנושא.

ד"ר משה יצחקי: שתהיה יחידה, אם זה יהיה במסגרת המזכירות הפדגוגית או במסגרת אחרת, שתהיה יחידה עצמאית.

ד"ר משה יצחקי: למכללות להכשרת מורים, שסומנו כמטרה על ידי כל מיני רפורמטורים של החינוך, הכניסו בשנה האחרונה בשותפות הועד היהודי אמריקאי, הסוכנות היהודית ומשרד החינוך בראשות של דב אייזן, תוכניות ייחודיות לתהליך הכשרת מורים, פרחי הוראה, במכללות השונות, כדי להטמיע את נושא העם היהודי, שייכות ומחויבות.

ד"ר משה יצחקי: מדינת ישראל אלופת העולם בלדעת איך לטפל בעם היהודי שנמצא בארצות המצוקה, מדברים על התבוללות ועל דברים נוספים, אך אנחנו לא יודעים איך לשוחח עם יהדות הרווחה.

ד"ר משה יצחקי: אני חושב שמה שעשה דב בתוך המשרד זה לפתח שפה חדשה בתוך המערכת, שראוי ללמוד אותה וראוי להמשיך בה.

ד"ר דוד מיטלברג: אני ראש החוג לסוציולוגיה וראש המרכז ללימודי העם היהודי באורנים.

ד"ר דוד מיטלברג: מחר יהיו בדיוק 32 שנה מאז עליתי ארצה מאוסטרליה ואני מציין את העובדה הזאת על מנת שלא תחשדו בי באושיותיי.

ד"ר דוד מיטלברג: אחרי 15 שנה היה לי את הכבוד המפוקפק להיות פעמיים בכנסת, מפוקפק כי הייתי צריך לדווח על מחקר בתחום הירידה מהארץ.

ד"ר דוד מיטלברג: אז ידעתי שיש בעיה וזאת הייתה אחת מאכזבות חיי שאני מתמודד איתה גם בתור הורה ובתור אזרח.

ד"ר דוד מיטלברג: אני שואל את עצמי, ואולי כולנו נשאל את השאלה, למה לקח כמעט 50 שנה שיקום איזה דב אייזן ויצעק את הצעקה מדוע המזכירות הפדגוגית לא שמה את נושא קשרי העם היהודי על סדר יומה.

ד"ר דוד מיטלברג: זאת השאלה המרכזית.

ד"ר דוד מיטלברג: למה לקח למדינת ישראל כל כך הרבה שנים לנסות לעצב את המדיניות הזו כחלק מרכזי של חייה.

ד"ר דוד מיטלברג: אני דשדשתי רוב חיי בנושא של החוויה הישראלית, הייתי מעורב בזה עם אלפי אנשים - צעירים, סטודנטים, מרצים, מנהיגים מישראל - על מנת להטמיע את הנושא של ישראל בחינוך היהודי בתפוצות ולמדתי שהמפגש בין יהודי התפוצות וישראל חשוב לא רק שם אלא גם כאן.

ד"ר דוד מיטלברג: ילדי ישראל, מורי ישראל והורי ישראל רעבים לקשר עם התפוצות על מנת להגדיר מחדש את זהותם היהודית בת זמננו.

ד"ר דוד מיטלברג: מה יכול להיות יותר חשוב למדינת ישראל - מדינה יהודית ודמוקרטית - מאשר הקשר האינטימי, הרצוף וההדדי בין יהודי ישראל ויהודי התפוצות?

ד"ר דוד מיטלברג: לא באופן נומינלי, אלא באופן אמיתי ואישי.

ד"ר דוד מיטלברג: חייבת להיות כתובת ברורה ומובהקת עם סגל ועם תקציב שלוקח את הנושא המרכזי של מדינת ישראל, של בניית העם היהודי, כמשימה מרכזית של מערכת החינוך כולה כי עתידנו קשור בהצלחתו.

קולט אביטל: תודה רבה, ודאי לא תתפלא לשמוע שאני מזדהה עם כל מילה שאמרת.

קולט אביטל: נשמע את ח"כ יאסינוב.

יגאל יאסינוב: חבל לי שעד היום לא הכרתי אותך, מר אייזן, כי עשית עבודה טובה.

יגאל יאסינוב: אני אומר לך את זה בשיא הרצינות.

יגאל יאסינוב: לגופו של עניין, היום הוא יום היסטורי, אני לראשונה בחיי מסכים עם כל מילה של ח"כ שריד, ובזה אסיים.

קולט אביטל: אנחנו רוצים לסיים את הישיבה תוך אמירה מאוד ברורה שלימודי התפוצות הם נדבך חיוני בחינוך וזאת גם לעיצוב זהותם היהודית של תלמידי ישראל וגם לעצם הקשר בין ישראל לתפוצות.

קולט אביטל: אנחנו כוועדות שכל אחת מהן עוסקת בנושא הזה מזווית אחרת - מזווית החינוך ומזווית הקשר עם התפוצות - נמשיך לעמוד על כך שהנושא הזה יהיה נושא לימודים שילווה את תלמידי ישראל וכך נמשיך לנהוג.

קולט אביטל: אנחנו רוצים לפנות בקריאה למשרד החינוך לשקול מחדש את עניין סגירת האגף.

קולט אביטל: אנחנו לא יכולים להכריח את משרד החינוך ובעניין הזה אנחנו גם לא נכנסים לנושאים פרסונליים.

קולט אביטל: מכל מקום, אם לא כאגף אז אולי כיחידה.

קולט אביטל: אנחנו מבינים שיש עניין של ארגון מחדש ואיגום משאבים אבל עם כל הסימפתיה וכל הרצון לעשות רפורמות חבל לשפוך את התינוק עם המים.

קולט אביטל: יש פה תוכנית טובה, יש פה קבלות ויש פה הצלחות.

קולט אביטל: אנחנו רוצים לפנות אל משרד החינוך בקריאה לשקול מחדש את סגירת האגף או היחידה ואם הדבר חיוני אז לפחות שתתקיים יחידה בתוך המזכירות הפדגוגית כדי שיהיה המשך לעבודה הזו, כפי שהותוותה, וכדי שתהיה כתובת ספציפית לכל מי שיצטרך לפנות.

איתן שקלי: ראיתי את הדברים האלה ואני מסכים להם, אני מציע שנוסיף שאנחנו רושמים בפנינו את הודעתו של יו"ר המזכירות הפדגוגית שרואה את עצמו אחראי אישית לנושא והגורמים שעובדים מול משרד החינוך והתרבות רשאים לראות בו כתובת לנושא.

קולט אביטל: ברשותך, אני חושבת שאנחנו נקבע שניפגש שוב תוך שלושה חודשים כדי לבדוק כיצד הדברים מתנהלים.

איתן שקלי: ברצון רב.

יוסי שריד: אני לא חושב שהוועדה צריכה לקבל את ההודעה של יו"ר המזכירות הפדגוגית ואני לא חושב שזה נכון.

יוסי שריד: אני לא חושב שיו"ר המזכירות הפדגוגית צריך עכשיו להפוך להיות הכתובת הישירה בעניין זה.

איתן שקלי: אנחנו רק רושמים בפנינו.

יוסי שריד: זה לא במסגרת מנהל תקין.

יחיאל לייטר: אני דווקא רוצה להרים את הכפפה של ח"כ שלגי ושל ח"כ שריד, אני חושב שאנחנו צריכים לטכס עצה בתוך המשרד איך למנות מישהו בתוך המזכירות הפדגוגית, אני לא בטוח שזה צריך להיות במסגרת יחידה אבל בוודאי מישהו שרוב זמנו ורוב מרצו מוצא בתחום הזה.

איתן שקלי: יש לכם שני אנשים שמקדישים את זמנם, כולל אדם בכיר, אז שיהיה לפחות אחד מהם במזכירות הפדגוגית.

יחיאל לייטר: יתכן, אנחנו בהחלט נשקול זאת.

קולט אביטל: נחזור לנושא בעוד שלושה חודשים.

איתן שקלי: תודה לכולם.

איתן שקלי: חינוך על יהדות התפוצות במסגרת תוכנית הלימודים - ח"כ קולט אביטל, אילן שלגי

קולט אביטל: הנושא הזה הוא המשך מאוד טבעי לנושא הקודם והיינו צריכים לעשות את זה כמקשה אחת, כי כשאני פניתי למשרד החינוך בשיחה שקדמה לישיבה הזו ביקשתי מיחיאל לייטר לדעת לא רק מה התוכניות של המשרד אלא מה בעצם המהות, מה מלמדים היום ובאיזה מסגרות.

קולט אביטל: זאת אומרת, לקבל איזשהו פירוט מהי התוכנית עצמה, כיצד אנחנו מנחילים ידע על הקהילות, על איזה קהילות כן, על איזה קהילות לא, כמה זמן מתוכנית הלימוד.

קולט אביטל: אלו הדברים שאנחנו רוצים ללמוד היום.

קולט אביטל: בתור דוגמה וכהקדמה אני רוצה לספר על כך שכתוצאה מעבודת הכנסת הקודמת הוקמה ועדה בנושא היעלמותם של יהודים מארגנטינה תחת שלטון הגנרלים.

קולט אביטל: הוועדה הזו עשתה עבודת קודש וזה חיזק מאוד את הקהילה בארגנטינה שראתה בכמה שאנחנו מתעלמים מהנושא פגיעה מאוד חמורה.

קולט אביטל: בסופו של דבר, אחרי שהוועדה שמעה את הדו"ח גם המליאה שמעה את הדו"ח ואחת מההחלטות של מליאת הכנסת הייתה שבנושא הזה של מה שקרה לקהילה בארגנטינה אנחנו נפנה למשרד החינוך ונקרא לו לכלול גם את זה בתוכנית הלימודים.

קולט אביטל: אני פניתי לשרת החינוך וקיבלתי תשובה תמוהה שאין זמן במסגרת הלימודים אבל אולי היא תשקול במסגרת שיעורי אזרחות דרך המזכירות הפדגוגית.

איתן שקלי: מדובר שם על מקצוע חדש, אני חושב.

קולט אביטל: אני לא מדברת על מקצוע חדש.

איתן שקלי: זה מה שהמכתב אומר.

קולט אביטל: כן, במסגרת מקצוע חדש.

איתן שקלי: אבל לא נאמר מתי.

קולט אביטל: אני מסכימה עם מי שדיבר פה מהוועד היהודי אמריקאי על שש שביעיות אבל יש עוד שביעית אחת שהיא לא פחות חשובה.

קולט אביטל: יש יהודים בצרפת, יש יהודים בארגנטינה, יש יהודים באורוגוואי, יש יהודים באוסטרליה, ברומניה, בדרום אפריקה.

קולט אביטל: חשוב מאוד שגם אנשים ידעו מה המורשת, גם ההכרה לקהילות וגם כיצד הן חיות היום.

קולט אביטל: לכן הלימודים לא יכולים להתרכז רק בלימודי ארצות הברית, למרות שיש בכך חשיבות רבה.

קולט אביטל: אנחנו רוצים להשלים עד כמה שניתן מהר את הישיבה הראשונה כדי לשמוע מה נלמד היום בבתי ספר.

קולט אביטל: הערתי למשנה למנכ"ל של המשרד שהתייחס בעיקר למה שאנחנו מנסים לעשות היום בחו"ל כלפי קהילות יהודיות, אותי מעניין לשמוע לגבי הארץ כי לא פעם אנחנו שומעים מיהודי התפוצות: "אנחנו לומדים עליכם אבל תגידו לנו בבקשה מה אתם יודעים עלינו, למה אין לנו ברי שיח, למה יש כזו בורות בקרב תלמידי ישראל שלא יודעים איך אנחנו חיים" וכו'.

קולט אביטל: היום אנחנו יודעים מהזווית של האנטישמיות אבל לא הרבה יותר מזה.

קולט אביטל: המטרה שלנו כרגע היא לנסות לקבל איזושהי תמונה קצת יותר כוללת על מה נלמד היום ומה הכוונה לפתח במסגרת הלימודים.

קולט אביטל: לאדוני היו"ר יש מה להוסיף?

איתן שקלי: תוכלי לראות את ההקדמה שלי לישיבה הקודמת כהקדמה גם לישיבה הזאת אבל אני אומר גם דברים בסיכום.

דב אייזן: אציג את הדברים שאנחנו עושים במסגרת האגף.

דב אייזן: כפי שהזכרנו בישיבה הקודמת אנחנו שני אנשים, אבל דרך העבודה שלנו היא לעבוד עם כמה שיותר ארגונים.

דב אייזן: לא התייחסתי לתכנים בחלק הראשון של הישיבה כי אמרתי שזה מה שנעשה בחלק השני.

דב אייזן: אנחנו, במסגרת האגף, רוצים לחנך לשייכות ומחויבות לעם היהודי אבל הרצון שלנו לעסוק בנושא הזה הוא לא על ידי זה שניצור שיעור שיעסוק בנושא העם היהודי אלא אנחנו מעונינים להכניס את הנושא הזה כהוויה חינוכית של בית הספר.

דב אייזן: זאת אומרת, אנחנו חותרים לזה שבפילוסופיה החינוכית של בית הספר היהודי יירשם שאחת ממטרותיו היא העם היהודי בימינו והזירה ההיסטורית שלו וישאל את עצמו איפה אנחנו נמצאים כיום ולאן אנחנו הולכים.

דב אייזן: אנחנו עובדים על זה, לנסות לעודד את המורים בהשתלמויות השונות ובמסגרת השונות לבוא ולומר: "אנחנו רוצים לשלב את הנושא הזה במקצועות ההוראה השונים".

קולט אביטל: זאת אומרת, שזה יהיה מפוזר בשיעורי היסטוריה וכו'.

דב אייזן: כן.

דב אייזן: ברגע הראשון שאתה שומע את זה, זה נשמע מאוד מוזר, אך כשאתה מתחיל יותר לחשוב על זה, זה מתחיל להתחבר.

דב אייזן: לדוגמה, אתה מלמד אנגלית, אם אנגלית היא כלי ואתה כמורה לאנגלית בבית הספר מודע לזה שזה נושא חשוב דבר באנגלית על העם היהודי.

דב אייזן: מה שאתה רוצה ללמד אנגלית - למד עם העם היהודי.

דב אייזן: אם אתה לוקח את העניין הזה שאתה רוצה גם לפתח קשרים של אינטרנט ותקשור, מורה לאנגלית נותן גיבוי לישראלי הממוצע, שהאנגלית שלא לא משהו, ומלמד אותו תקשור.

דב אייזן: יש מקצוע של תקשורת.

דב אייזן: מה זה תקשור?

דב אייזן: זה עיתונות, זה רדיו, זה טלוויזיה, זה סרטים, קולנוע.

דב אייזן: בבתי ספר יש עיתונים שתלמידים יוצרים, בואו נעשה מדור שעוסק בנושא העם היהודי.

דב אייזן: הלכנו עם הרעיון הזה לפני כשנתיים לאגף לתוכניות לימודים והרעיון הוא לעבוד עם כל האגפים, להתחבר לכל אגף ולומר: "מהי התרומה הייחודית שלך במומחיות?

דב אייזן: " אנחנו לא מומחים לכל אבל אנחנו יודעים איך לחבר את הדברים ואנחנו בלהט לרעיון ובחשיבות שלו.

דב אייזן: רצינו להקים ועדה, שתהיה מדיסיפלינות שונות, שתחליט מה תהיה מפת המושגים ומהם המוקדים.

קולט אביטל: אני מתנצלת שאני קוטעת אותך אבל אם אדם עובר הכשרה של מורה לאנגלית, הוא לומד את השפה האנגלית, הוא לומד ספרות אנגלית, מה מכשיר אותו ללמד משהו על הקהילה היהודית?

דב אייזן: בשביל זה אנחנו באים, זה מה שאני אומר, זה תפקידנו.

דב אייזן: אני אחזור לזה, אלה שאלות שאני מתלבט איתן כל יום.

דב אייזן: באנו לאגף לתוכניות לימודים ויצרנו ועדה עם אנשים מדיסיפלינות שונות, עם נציגות מהסוכנות היהודית שיש לנו איתה קשר לגבי התפוצות, ויצאו עכשיו קווים מנחים להוראת הנושא 'העם היהודי בימינו, שייכות ומחויבות'.

דב אייזן: ההישג הגדול הוא שמדובר בבית הספר העל יסודי הכללי והדתי.

דב אייזן: כלומר, הצלחנו להגיע לקונצנזוס ולהציע קווים מנחים לתוכנית לימודים במקצועות ההוראה השונים כדי ללמד את הנושא הזה.

דב אייזן: אנחנו נוציא לכל בתי הספר העל יסודיים מכתב שהמוטו שלו הוא עד כמה השרה רואה את החשיבות של הנושא בתוך המערכת, כי אני בסופו של דבר עובד עם מערכת החינוך.

דב אייזן: זוהי החוברת שהפצנו לכל בתי הספר העל יסודיים, הבאתי אותה איתי ומי שרוצה יוכל לקבל.

דב אייזן: השלב הבא עליו אנחנו עובדים עכשיו - זימנו את כל המפמ"רים, המפקחים המרכזים על מקצועות ההוראה, ואנחנו עושים איתם השתלמות יחד עם המזכירות הפדגוגית ויחד עם הסוכנות היהודית, המפמ"רים ילמדו על הנושא של העם היהודי והאתגר של כל אחד מהם יהיה לבוא ולומר איך הוא משבץ את הנושא בתוך המקצוע שהוא עוסק בו.

דב אייזן: בהיסטוריה, באזרחות, בספרות.

דב אייזן: חפש את היצירות שמתמקדות בנושא.

איתן שקלי: גם בחיבור.

דב אייזן: כל מקצוע שאתה מדבר עליו, אם תעלה אותו למודעות אתה יכול להתחבר לנושא.

דב אייזן: מה שאנחנו עושים בהשתלמויות למורים זה קודם כל לעניין אותם, כדי שירצו לבוא להשתלמות.

קולט אביטל: אבל אז זה נשאר די דיפוזי ולא פורמלי וכל אחד מלמד מה שהוא רוצה.

דב אייזן: לא, ממשיכים הלאה.

דב אייזן: זה עניין של תהליכים.

דב אייזן: מה שאני רוצה להראות כרגע מבחינת העניין הוא שאנחנו מגיעים לבתי הספר ומעודדים אותם לעשות פעילויות בתוך המערכת החינוכית שלהם.

דב אייזן: הבאתי כאן 2-3 דוגמאות.

דב אייזן: זו דוגמה שעשו בבית ספר בגבעתיים, שהלכו לכיוון הזה, בית הספר מתגייס לעסוק בנושא הזה, מגייס את כל המורים, יושבים סביב השולחן, יש ישיבות מועצה שלהם וזה מה שהם עושים.

דב אייזן: כאן יש את התוכניות.

דב אייזן: יש לנו דוגמה כזאת בבית ספר בירושלים.

דב אייזן: אנחנו מביאים איזשהו רעיון לעשות את התוכנית הזאת תוכנית יישובית.

דב אייזן: איך אתה מעניין גני ילדים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים ואת היישוב, שהיישוב ידבר על הקשר עם העם היהודי?

דב אייזן: יש לנו כאן דוגמה ממוצקין - העם היהודי בימינו, שייכות ומחויבות, זו הסיסמה שלנו כל הזמן.

דב אייזן: שואלים אותי מה שלום העם היהודי וזה מה שאנחנו רואים.

דב אייזן: איך אתה עושה שיהיו שייכים?

דב אייזן: על מה מדברים?

דב אייזן: מה מחייב אותנו?

דב אייזן: אז יש לנו אנתולוגיה שיצרנו, באמצעים מאוד דלים כפי שתראו פה.

דב אייזן: כדי לקרב את המורים לעניין הזה הוצאנו לקט של מה שעשינו מגני ילדים, בתי ספר יסודיים ועל יסודיים.

דב אייזן: הסיסמה היא הסיסמה וכאן יש דוגמאות להורים כדי שזה לא יישאר תיאורטי, כי מה שלמדנו שאם אתה מזמן את המורים ומדבר על חשיבות הנושא אתה יכול להלהיב אותם אבל מה הלאה?

דב אייזן: אני יודע שאפילו מעמד הר סיני שהיה המאורע הפירוטכני הכי מוצלח מאז ומעולם לא הצליח בחינוך, היה אחריו את חטא העגל.

דב אייזן: אתה לא עושה חינוך על ידי הצגות גדולות, זה תהליך איטי וממושך.

דב אייזן: אז אחרי הדיבורים נתנו למורים דוגמאות מה ניתן לעשות מגן הילדים.

דב אייזן: המורים מקבלים כאן את האפשרות לפנות אחר כך לתוך המערכת ולעבוד איתה.

דב אייזן: ההיקף השני הוא ללכת לכיוון של לעודד תלמידים, קודם כל בתהליך הלימוד שלהם.

דב אייזן: יצרנו קלטות יחד עם מרכזי פסגה, שזה אגף במשרד, מה שהיה פעם מרכזיות פדגוגיות.

דב אייזן: עשינו יחד איתם את הקלטות האלה בהן אנחנו מביאים קטנים של סרטים שמתמודדים עם השאלות האלה, זה טריגר לתלמידים ולמורים בתהליכי הלימוד.

דב אייזן: בשבוע שהיה ב-GA, יחד עם מט"ח, הוצאנו שותפות גורל עם שאלות לתלמידים מה אנחנו עושים בתוך המערכת הזאת.

דב אייזן: הבאתי לכם דוגמה לעיתון של תלמידי תקשורת.

דב אייזן: אמרנו שהולך להיות כאן GA, בואו ניקח את התלמידים שלומדים תקשורת, הם יהיו העיתונאים ויסתובבו שם.

דב אייזן: זה העיתון שיצא עכשיו, "ידיעות מהתפוצות", שעל מה הם מדברים פה?

דב אייזן: "הבית באמריקה הלב בישראל".

דב אייזן: זו עבודה של תלמידים מירושלים, ממבשרת, שהוציאו את העיתון ואנחנו מחלקים אותו עכשיו בכל בתי הספר עם מדריך לבתי הספר לעסוק בנושא האקטואליה.

דב אייזן: יש לנו מחשבה שהתחלנו, והבאתי כאן את הפלייר.

דב אייזן: כיוון שאתה רוצה לעשות את זה כחלק מההוויה החינוכית ולא כמילים פורחות, אנחנו חותרים לזה שבלובי של כל בית ספר יהיה לוח קיר שתלמידים יכתבו בו על מה שהם קוראים על יהודי התפוצות ועל דברים שהם מקבלים מהתפוצות.

דב אייזן: חלק מהדברים שילמדו בכיתות יעלה ללוח וחלק מהדברים על הלוח ייכנסו לכיתות.

דב אייזן: יצרנו את הפוסטר הזה שחילקנו לכל בתי הספר בארץ, יסודי ועל יסודי, והוא הולך עם אותה הסיסמה.

דב אייזן: תארו לעצמכם שבכל בית ספר יהודי, בכניסה לבית הספר יהיה הפוסטר הזה, יהיה הלוח הגדול שעוסק בנושאים האלה וזה יהיה לנגד עיניהם של תלמידים ומורים ביום-יום שלהם, לא באיזשהו שיעור מ-8 עד 9 נדבר קצת על היהודים, אלא זו ההוויה שלהם.

דב אייזן: אני יכול להמשיך אך אני יודע שיש כאן עוד חברים שרוצים לדבר.

דב אייזן: אנחנו עובדים עם המועצה הציונית לישראל ומוציאים יחד איתם עיתון בשיתוף האגף.

דב אייזן: אני שמח שיושבת כאן ורדה רפאלי מהסוכנות היהודית, התחלנו לעבוד עוד בוועד היהודי אמריקאי, היא הייתה ביוזמה הראשונית, ואני שמח מאוד שהיא שובצה בסוכנות היהודית, אנחנו עושים עבודה יפה ואני מאוד נהנה מהעבודה המשותפת הזו.

דב אייזן: הצלחנו להכניס את הנושא הזה לתוך המערכות, לתוך בתי הספר.

דב אייזן: הדבר שמנחה אותנו זה לעבוד עם כולם - בכל יחידה במשרד יש לנו רפרנט לנושא ובכל מחוז יש לנו רפרנט בנושא.

דב אייזן: קחו בחשבון שאת כל זה עושים שני אנשים שלקחו להם מזכירה והם מתרוצצים ועושים לבד.

דב אייזן: זו עבודתנו ועל זה אנחנו נלחמים.

דב אייזן: כל המלחמה היא לעשות את הדבר הזה שלא יימהל באיזשהו מקום.

קולט אביטל: בכל הישיבה הזאת חסר לי גורם אחד שהיה יכול להיות רלוונטי והוא בית התפוצות.

קולט אביטל: בית התפוצות תרם ותורם מידע על קהילות, ישנם ביקורים בבית התפוצות, זה קיים?

דב אייזן: אנחנו עובדים יחד עם בית התפוצות, אני חושב שהמחשבה לסגור את בית התפוצות הייתה מחשבה אומללה.

דב אייזן: אני הצעתי להם שיקראו לזה "בית העם היהודי" ולא "בית התפוצות" כי זה שייך גם לישראלים והמיוחד בבית הזה הוא שהוא הבית של העם, הוא לא הבית של התפוצות.

דב אייזן: אני שמח שזה התקבל, אני יודע שזה הולך לקראת זה.

דב אייזן: אריק רוזנבלום, שעכשיו נמצא במט"ח, היה מנהל המחלקה לחינוך בתפוצות ועשינו כל מיני פרוייקטים יחד, עכשיו אנחנו מריצים בבית התפוצות פרוייקט שנקרא "סיפור משפחתי".

דב אייזן: אני גאה לומר שנתתי את השם, כי אנחנו לא מדברים על שורשים, כי שורשים זה קבור, רציתי דווקא את הלמעלה, איפה אנחנו היום ולאן אנחנו הולכים.

דב אייזן: קיבלו את השם "סיפור משפחתי", אלפי תלמידים בגיל חטיבות ביניים הולכים ומראיינים את המשפחות והצלחנו לעשות את זה עכשיו גם בתפוצות.

ד"ר דוד רזניק: שמי דוד רזניק, נציג JENSA, חברה לחינוך יהודי בצפון אמריקה.

ד"ר דוד רזניק: אנחנו ארגון גג של חינוך יהודי בארצות הברית ובקנדה.

ד"ר דוד רזניק: בישיבה הזו, בשונה מהישיבה הקודמת, אני מייצג את הצד השני של המטבע - מה עושים בהוראת ישראל שם, אבל זה בעצם שוב לצד השני של המטבע משום שהמאמצים שאנחנו עושים שם להוראת ישראל, וגם כאן כפי שתראו, הם בעצם המשך הדברים בחינוך העם היהודי העולמי ביחד.

קולט אביטל: אנחנו מקדישים לנושא של מה ואיך מלמדים על ישראל בתפוצות הרבה מאוד ישיבות.

ד"ר דוד רזניק: הדגש הוא רק על מאמצים שאנחנו עושים כאן ורוצים להמשיך ולהרחיב.

קולט אביטל: בוא נתרכז בזה.

ד"ר דוד רזניק: מפני שמה שחשוב בימינו זה מה שמופיע ב-Home Page, אני מציג צילום של ה- Home Pageשל JESNA ברשת, שם מופיע בין הפרוייקטים המובילים פרוייקט "Israel on our lives".

ד"ר דוד רזניק: אנחנו עושים כאן בארץ, וזה תואם את חלק מהדברים שדב רוצה לעשות ואולי בהמשך המזכירות הפדגוגית.

ד"ר דוד רזניק: יש תכנים אבל מי יישם את התכנים האלו - זה הכשרת מורים.

ד"ר דוד רזניק: רוב המחנכים בחנוך יהודי בצפון אמריקה אף פעם לא היו בארץ.

ד"ר דוד רזניק: איך אפשר לחנך לארץ שם אם אף פעם הם לא היו כאן?

ד"ר דוד רזניק: לכן אנחנו, בהרבה מבצעים, מנסים להביא יותר מחנכים לארץ וחבל שמקצצים.

קולט אביטל: אני רוצה להפנות אותך למה שאמר החבר האוסטרלי לפני כמה דקות כי אני רוצה להגיד לך שאת זה אמרנו גם לפני עשר שנים ועשרים שנה ומאז לא קרה כלום.

קולט אביטל: אז התכוונו להביא והיו תוכניות גדולות עם הסוכנות היהודית להביא כמה שיותר מורים להשתלמויות וגם לשבת יחד עם מורים ולהתוות את התכנים.

קולט אביטל: אני מקווה שניפגש בעוד עשר שנים כולנו בריאים ושלמים ואז נוכל גם לשמוע שבאמת באים המורים בהמוניהם.

ד"ר דוד רזניק: בין הפרסים שאנחנו מעניקים כל שנה שם ישנם פרסים למורים המצטיינים בצפון אמריקה והצלחנו להביא 20 מהם הקיץ להשתלמות כאן.

ד"ר דוד רזניק: מדובר במקבלי פרס למורים בבתי ספר יהודיים.

ד"ר דוד רזניק: חבל שמקצצים birth right לנוער, אנחנו בעד birth right גם למורים בצפון אמריקה.

קולט אביטל: 20 מורים מתוך כמה?

ד"ר דוד רזניק: מתוך 3,000.

ד"ר דוד רזניק: איך זה שמורה בבית ספר יהודי לא היה אף פעם בארץ?

ד"ר דוד רזניק: הם בעצם צריכים birth right גם למורים.

ד"ר דוד רזניק: אולי כדי לקבל רשיון הוראה בארץ צריך שיהיה כל סימסטר קורס אחד כחלק מהכשרת מורים בנושא של העם היהודי.

ד"ר דוד רזניק: אם מעכשיו יתחילו כל המורים לקבל קורס אחד כזה זה יכשיר את הקרקע לכל הפרוייקטים האלו.

קולט אביטל: זאת אומרת, אתה רוצה להפוך את זה כחלק מתוכנית הלימודים לפני הכשרת המורים עצמם.

ד"ר דוד רזניק: נכון, כבר שם.

ד"ר דוד רזניק: הרבה נעשה במסגרת של "שותפות 2000", אנחנו דוחפים את הקשר החינוכי דרך "שותפות 2000", והנושא האחרון - גם בשיתוף האגף, לפני כחודש ישבנו קרוב ל-50 חברים במפגש, סדרה שלישית של מפגשים בין מחנכים בכירים מצפון אמריקה ומחנכים בכירים ישראלים כאן, בשיתוך מט"ח, אורנים והסוכנות ובשיתוך עם דב אייזן, ישבו כבר השנה השלישית ויש לנו תוכניות לשנה הבאה.

ד"ר דוד רזניק: ארבעה ימים אחרי ה-GA הם ישבו ועלו שני הצדדים של המטבע הזה - המאמצים שלנו שם לחנך על ישראל והמאמצים כאן לחנך על העם היהודי והיחסים עם התפוצות.

ד"ר דוד רזניק: מדובר על ארבעה ימים אינטנסיביים שהיו וימשיכו ואנחנו שמחים לראות שעלתה בדרגה המחויבות של משרד החינוך וצריך להודות להם על שהקימו לפני כעשר שנים את האגף, והמחויבות שלהם היום להעמיק את המחויבות בנושא הזה.

ד"ר דוד רזניק: שמחתי לקבל ממשרד החינוך את הטיוטה הראשונה של המושגים, כללו שם את הכרזת הקמת מדינת ישראל שבסעיף האחרון בה כתוב: "אנו קוראים אל העם היהודי בכל התפוצות להתלכד סביב היישוב בעלייה ובניין ולעמוד לימינו במערכה הגדולה של הגשמת שאיפת הדורות לגאולת ישראל".

ד"ר דוד רזניק: גאולת התעכבה קצת, ב-50 שנה, אבל ישנה הקריאה הזאת לאחדות של התפוצות ושל העם כאן.

קולט אביטל: למה, לא נעשה שום דבר ב-50 שנה?

ד"ר דוד רזניק: חס ושלום, אני מתכוון לגאולה השלמה.

ד"ר דוד רזניק: השאלה בפני הישיבה הזאת היא מי יעשה את הקריאה הזאת להבא.

קולט אביטל: אבל לא זה הנושא של הישיבה.

ד"ר דוד רזניק: של התכנים של הוראת העם היהודי בתוך בתי ספר בארץ, כדי שיראו את עצמם שותפים לעבודה המשותפת הזאת.

ורדה רפאלי: שמי ורדה רפאלי, אני עומדת בראש היחידה שנקראת "תחום חברה ישראלית" שעוסקת בנושא של החברה הישראלית בעם היהודי, שהוקמה לפני כשנתיים וחצי במאמץ של הסוכנות להתמודד עם השאלות שאתם מעלים פה.

ורדה רפאלי: מתוך הראייה היהודית הגלובלית הסוכנות עמדה על החשיבות הרבה של השחיקה האדירה בתחום השייכות והמחויבות לעם היהודי, דבר שאנחנו רואים בכל סקר למעשה, ומיקמה את היחידה הזאת בתוך המחלקה לחינוך.

ורדה רפאלי: אנסה לדבר יותר על התוכן ועל הקונספציה.

ורדה רפאלי: כשאנחנו מנסים לבחון מי הישראלים שקרה להם משהו בתהליך ומנסים לבחון מה קרה להם אנחנו בעצם מוצאים שלושה מרכיבים עיקריים: יש נושא של ידע - למדו משהו חדש שלא ידעו קודם, יש נושא של בירור זהות - משהו קורה עם הזהות היהודית הישראלית מאז אמצע שנות ה-90' ששונה ממה שהיה קודם, צריך לברר את זה, לבחון את זה ולראות את העמדה הציונית, לאן הגיע הנושא של שלילת הגולה, מה אנחנו עושים עם זה היום, איך אנחנו משנים את יחסנו, כולל בירור זהות אישית, ואנחנו מדברים על התנסות - על מפגש עם יהודים מהעולם, על ביקור בקהילה, על שליחות לקהילה ועל אירוח אנשים מחו"ל.

ורדה רפאלי: כששלושת המרכיבים האלה נמצאים באיזונים כאלה ואחרים משהו מתרחש.

קולט אביטל: את מדברת על עבודה עיונית כרגע.

ורדה רפאלי: אני עוד רגע אדבר על היישום של זה.

ורדה רפאלי: עוד נושא אחד שעלה כאן ואני רוצה להתייחס אליו - אנחנו באופן מאוד מובהק נוטים לא לנתק את הציבור הממלכתי מהציבור הממלכתי-דתי.

ורדה רפאלי: כשאנחנו מדברים על יחס לעולם היהודי, למעשה אין הבדל גדול מעשית בין הציבור הדתי והציבור החילוני מכל הגוונים, למרות שנמצא בעולם הדתי איזושהי התייחסות ערכית לנושא של העם היהודי, זה ודאי לא כולל את מה שח"כ שלגי העלה - אז מה עושים עם הזרמים הליברליים?

איתן שקלי: האם הילדים בישראל יודעים שיש בארצות הברית ובקהילות אחרות הרבה מאוד יהודים שכל שבת מגיעים לבית כנסת אבל במכונית?

קולט אביטל: 80%.

ורדה רפאלי: זו שאלה טובה אם הם יודעים או לא.

ורדה רפאלי: קשה לי לתת תשובה.

ורדה רפאלי: ברור שמי שמתעסק עם זה יודע.

קולט אביטל: מי שמתעסק יודע, השאלה אם אנחנו מעבירים את המידע הזה.

קולט אביטל: השאלה היא איך ילדים שחיים בארץ מתייחסים למה שעובר על תהליכי הזהות היהודית בחו"ל.

ורדה רפאלי: אחת הפלטפורמות החשובות בנושא הזה היא "שותפויות 2000", מערך הקשרים שהסוכנות הקימה שבעצם מחבר קהילה לקהילה.

ורדה רפאלי: אם ניקח למשל חלק מהעבודה שאנחנו עושים בצפון דרך מכללת אורנים, אנחנו עובדים בבתי הספר התיכוניים של מזרע וכרמיאל בצורה הוליסטית ואנחנו יודעים שהילדים האלה נחשפים גם לידע, גם להתנסות של משפחות שבאות והולכות וגם לבירור זהות, אני בטוחה ששם תמצא תוצאות אחרות מאשר במקומות שלא עוסקים בזה, קשה לתת תמוכת חתך כוללת.

ורדה רפאלי: בעקרון, עמדת הסוכנות היא לא לרכז את העבודה אצלנו אלא ליצור קואליציות, בעיקר עם מר אייזן ועם האגף, במטרה ליצור תשתית ישראלית לעיסוק בנושא.

ורדה רפאלי: התשתית הישראלית הוקמה במובהק כדי לא להחזיק את המומחיות אצלנו אלא ליצור מוקדי עבודה בנושא הזה, כפי שד"ר יצחקי ציין, במכללות, באחווה, בלוינסקי, באורנים, בעזרת כספים של משרד החינוך ושל הסוכנות, הושקע מאמץ עצום בליצור קונספציה אקדמית לימודית של הנושא הזה.

ורדה רפאלי: אנחנו עובדים עם תל"י על תוכנית חדשה שאנחנו עוסקים עכשיו בהטמעה שלה בכיתות ה'-ז'.

ורדה רפאלי: היום יש את הפגישה הראשונה של קורס המפמ"רים שאנחנו עוסקים שם בהטמעת התוכנית שנעשתה על ידי הסוכנות ומשרד החינוך.

ורדה רפאלי: אנחנו מנסים דרך השטח להטמיע תוכניות רבות ומגוונות לגילאים שונים.

קולט אביטל: יש לכם כבר חומר כתוב?

ורדה רפאלי: כן, הרבה מאוד.

ורדה רפאלי: אחת התמות המרכזיות היא שגילינו שהישראלים מתחברים כולם לסיפור המסע - המסע האישי, המסע היהודי.

ורדה רפאלי: בימים אלה אנחנו מוציאים לאור חוברת מקורות שעוסקת במסע היהודי בשני רבדים - גם כל המערך ההיסטורי של נקודת המוצא, כלי גולה, פרשות דרכים, ארץ היעד, מאברהם אבינו דרך ימי הביניים, שזה עוד תחום שלא עסקנו בו.

קולט אביטל: זה נקרא "היהודי הנודד"?

ורדה רפאלי: "עם במסע".

ורדה רפאלי: ואנחנו גם עוסקים בזה ברובד נוסף של הסיפורים האישיים של האנשים - הנוער, העולים, כל המבנה של המערך הישראלי הופך את שאלת המסע כנקודת חיבור שמאפשרת לנו לצאת מתחום השייכות לסקטורים מסוימים ולעסוק בשאלות גדולות של העם היהודי היום.

ורדה רפאלי: אנחנו מאוד מנסים שמרבית הזמן באמת יוקדש לנושא העם היהודי בימינו, הווה אומר תרבות, דמוגרפיה וקהילה בעולם שהוא פוסט שואה, שיש בו את תודעת השואה, אבל אנחנו לא עוסקים בשואה, בזה עוסקים מספיק.

קולט אביטל: זה בעיקר למורים?

ורדה רפאלי: לא.

ורדה רפאלי: שמנו דגש על המורים אבל אחד התחומים שהסוכנות שמה לה למטרה זה מה שאנחנו קוראים "העשור המעצב".

ורדה רפאלי: הצעירים של העם היהודי בין גילאי 17 עד 27 בישראל ובעולם דומים מאוד אחד לשני.

ורדה רפאלי: הם דוחים את גיל הנישואים ואת גיל הבאת הילדים לעולם, הם עוסקים במחויבויות לזמנים קצרים, הם מחפשים הרפתקאות, שינויים ומשמעויות לחיים, ואנחנו מנסים להציף את קבוצת הגיל הזו בתוכניות שנשענות על הקונספציה הזו - שיש מפגש בין יהודים, שיש לימוד יהודי ושיש תרומה לקהילה.

ורדה רפאלי: אנחנו עוסקים הרבה מאוד במרכזים שלנו, למשל עם שנת הי"ג, כדי להטמיע בתוך האלפים שעוברים את שנת הי"ג בארץ ועוסקים גם בלימוד והם עוסקים בלימוד של העם היהודי.

ורדה רפאלי: אנחנו יודעים שניתן לעסוק בזהות יהודית בלי לעסוק בעם היהודי, אנחנו יכולים ללכת לעולם החרדי ולעולם ה ליברלי מודרני, אפשר למצוא יהדות משמעותית בלי המושג של כלל ישראל, בלי המושג של שייכות ומעורבות ובלי ערבות.

ורדה רפאלי: אנחנו מנסים לשלב תמיד את הנושא של העם היהודי בימינו ואת תחושת השייכות והמחויבות ולהטמיע בכל המערכת את התחושה הזו בכל קבוצה.

ורדה רפאלי: הצעירים מאוד פתוחים לזה.

ורדה רפאלי: יש לנו גרעינים משותפים של עולים וישראלים שעובדים ביחד, חיים ביחד ותורמים ביחד, תנועות נוער, הציבור האורתודוקסי, מגוון מאוד רחב של תוכניות בהן אנחנו חושפים את הנוער, שאנחנו יודעים שהוא המנהיגות העתידית.

ורדה רפאלי: הנוער שנמצא במכינות הקדם צבאיות הם העתיד של המדינה הזאת, אנחנו נראה אותם תוך 10-15 שנה בכל מקום.

ורדה רפאלי: שם אנחנו משקיעים עבודה חינוכית מאוד גדולה בלחשוף אותם לנושא העולם היהודי בימינו.

ורדה רפאלי: אנחנו מנסים לפתוח את העיסוק לעיסוק מאוד רחב ומאז הקיץ אנחנו מעלים הצגה שעוסקת בחיפוש של נוער ישראלי אחרי הקשר לעולם היהודי, שנקראת "מגע רופף", הצגה שכיום רצה בבתי הספר ובתנועות הנוער כדי להצית את הנושא הזה ולא רק כתוכנית לימודים פורמלית אלא דרך כל החושים ודרך כל תפיסות העולם.

איתן שקלי: זו הצגה עם צוות קבוע?

ורדה רפאלי: הצוות קבוע, מדובר בתיאטרון מקצועי.

איתן שקלי: אם תתני לנו את הלו"ז אולי ננסה להתחבר לזה.

ורדה רפאלי: ב-19/1/04 אחר הצוהריים בירושלים, אני אשמח להעביר לכם הזמנה מסודרת.

ורדה רפאלי: היריעה של הפעילות עוד רחבה מאוד.

ורדה רפאלי: עוסקים בנושא הזה הרבה מאוד שנים ומאוד מרגש להגיע למעמד הזה שכל מיני פעילויות שנראו לנו מאוד אמורפיות ותלושות, היום אנחנו יכולים לשבת ולדון בהן במקום מכובד שכזה, זה מראה על הדרך הארוכה שעשינו עם הנושא הזה, ושדב אייזן תרם לזה כל כך הרבה בעשור האחרון.

איתן שקלי: שמי איתן שקלי, אני מנהל את קרן תל"י, גוף שאחראי היום על הליווי הפדגוגי של כ-120 מוסדות חינוך במגזר הממלכתי, כאשר לקחנו על עצמנו כמנדט לחזק את המימד היהודי בחינוך הממלכתי, בעיקר בבתי ספר יסודיים אך יש לנו כבר צמיחה של מוסדות על יסודיים.

איתן שקלי: אחד העקרונות החשובות בחינוך תל"י הוא חינוך למעורבות, שייכות ומחויבות לעם היהודי.

איתן שקלי: כולנו הושפענו מעבודתו של דב בנושא הזה וזה הפך להיות עקרון מנחה שכל מנהלי בתי הספר לוקחים על עצמם, אנחנו מבקשים מהם לבדוק בכיתות מה הם עושים בנושא הזה, אך מעבר להטפה אנחנו גם מציידים את מערכת החינוך בכלים כדי לעשות את עבודתם.

איתן שקלי: לפני שנה יזמנו בשיתוף עם המחלקה של דב ואגף החינוך של הסוכנות היהודית פיתוחה של תוכנית לימודית לגבי מה עושים למעשה בשטח.

איתן שקלי: ביקשתי ממי שעומדת בראש צוות הכתיבה, תרצה רוטקוביץ', להציג בפניכם את המפעל המרשים הזה.

איתן שקלי: אנחנו מקווים שהשינויים במשרד החינוך לא יפגעו בו.

תרצה ריטקוביץ: שלום לכולם.

תרצה ריטקוביץ: הבאתי רק את מפרט התכנים הראשוני, למי שרוצה יש כאן עותקים, התוכנית עצמה כבר בסיום הכתיבה, היא עוברת עכשיו תהליך של ייעוץ מדעי של שני יועצים - מוטי מתחום ההיסטוריה של העת החדשה ורפי מתחום החינוך של יהדות זמננו - ויועצים נוספים בתחומים ספציפיים כמו דמוגרפיה ואחרים שלא ציינו אותם כי הם קורים רק בחלקים קונקרטיים של התוכנית.

תרצה ריטקוביץ: התוכנית עוסקת במגוון תחומים והיא מיועדת להילמד בשעה פורמלית.

תרצה ריטקוביץ: בנוגע לשאלה שלך, התוכנית בנויה כתוכנית לימודים שנתית, משוערת לכ-30 שעות לימוד.

קולט אביטל: תל"י פועלת ב-300 בתי ספר, נכון?

קריאה: הלוואי.

תרצה ריטקוביץ: יש פחות.

תרצה ריטקוביץ: אנחנו מקווים מאוד, לפחות קיווינו עד הרגע, שתוכנית בשיתוף פעולה עם האגף של דב תגיע לקהלים רחבים יודע.

תרצה ריטקוביץ: זו לא תוכנית שאנחנו מפיקים עבור בתי הספר האלה, זו תוכנית שנכתבה על פי אותו מסמך שדב הציג מקודם - סילבוס לתוכנית לימודים, מה צריך להילמד בתוך תוכנית הלימודים.

תרצה ריטקוביץ: בחרנו מתוך אותו סילבוס שבעקרון מיועד לעל יסודי את אותם עקרונות שניתן להעביר גם בחינוך היסודי, לכן התוכנית כבר אצלנו מתחילה בכיתות ה'.

תרצה ריטקוביץ: כמו שאתם יכולים לראות במפרט, התוכנית כוללת מספר יחידות - היחידה הראשונה היא יחידת ידע דמוגרפי.

תרצה ריטקוביץ: גם אני בוגרת החינוך הממלכתי כאן בארץ, ילד ישראלי אינו יודע מה קורה עם התפוצה היהודית היום ויותר מזה - הוא גם לא יודע איזה תהליכים משמעותיים התפוצה הזאת עברה.

תרצה ריטקוביץ: אנחנו לוקחים ביחידה הזאת את 120 השנים האחרונות, כמובן לא את כל האירועים אבל מספר אירועים משמעותיים שקשורים לדמוגרפיה היהודית, ולאחר שהתלמיד לומד את אותם נושאי ידע על הדמוגרפיה אנחנו הולכים בדיוק לאותן שאלות ששאלתם - האם הילדים יודעים כמה יהודים נוסעים לבית הכנסת בארצות הברית, באוסטרליה, באנגליה או במקומות אחרים.

תרצה ריטקוביץ: אגב, גם בארץ יש יהודים שנוסעים לבית הכנסת.

תרצה ריטקוביץ: יש יחידה שלמה שנקראת "חיים של יהודים בחברה של רוב לא יהודי" והיא בנויה כולה על עיתון, לא עיתון של ישראלי שסוקר מה קורה בארץ כשיהודים באים לחו"ל אלא עיתון שמבוסס על מקומונים יהודיים למיניהם, במקרה הזה זה מקומון צרפתי, והעיתון הזה מתאר במדורים השונים איך נראים חיי הקהילה.

תרצה ריטקוביץ: דרך עבודת חקר שהתלמיד עובר הוא בעצם נחשף לחיי היהודים באותה קהילה וכמובן עושה השלכות דרך כל מיני פעילויות לקהילות אחרות בעולם.

תרצה ריטקוביץ: יחידה נוספת שנקראת "כל ישראל ערבים זה לזה" היא יחידה היסטורית.

תרצה ריטקוביץ: הנושא של שייכות ומחויבות הופך להיות פה היום דיון מאוד ער אבל הוא נושא מיני אז.

תרצה ריטקוביץ: אנחנו לוקחים מסמכים היסטוריים, גם תרום ציוניים, של ערבות הדדית בין קהילות יהודיות, אגב - לרוב בין קהילות בתפוצות.

תרצה ריטקוביץ: בחלק הזה של התוכנית שלנו ישראל עדיין מחוץ לתמונה.

תרצה ריטקוביץ: כלומר, מצב של הפגנה בדרום אפריקה לטובת יהודי ברית המועצות לשעבר, או לחילופין מצב של רעידת אדמה שגורמת להריסה של בית ספר במקום זה או אחר בדרום אמריקה והירתמות של קהילה עשירה יותר במקום אחר לטובת העניין וכו', מגוון דוגמאות על פי מסמכים היסטוריים, וכמובן גם משחק סימולציה שהתלמידים מתבקשים לעבור על מנת לבחון, אם היו באים ומבקשים מהם בקשות לסיוע, איך הם היו נענים לסיוע של קהילות שונות ברחבי העולם.

תרצה ריטקוביץ: יחידה נוספת, יחידה קשה לטיפול כפי שהבנתי מהמסמכים של הוועדה של דב ושל הסוכנות, קשה משום שיש שם אמירות שאין עליהן תמימות דעים ויש חילוקי דעות עליהן, יחידה שנקראת "רק בישראל", שעוסקת בייחודה של ישראל.

תרצה ריטקוביץ: אגב, מדובר על מדינת ישראל אבל לא רק, גם על ארץ ישראל.

תרצה ריטקוביץ: יש כאלה שיעדיפו לקרוא לזה "ייחודה של ארץ ישראל", יש קהלים שלמים בארץ ובעולם שיעדיפו לקרוא לזה כך.

תרצה ריטקוביץ: היחידה הזו עוסקת במהות אותה ייחודיות של ארץ ישראל ומדינת ישראל עבור העם היהודי כולו.

תרצה ריטקוביץ: גם כאן יש שילוב של מסמכים היסטוריים ומסמכים אוטנטיים בני זמננו, כולל מגילת העצמאות כמובן ועוד ועוד.

תרצה ריטקוביץ: יחידה אחרונה היא יחידה שאנחנו קוראים לה "נוקטים עמדה".

תרצה ריטקוביץ: התלמיד הישראלי, כמו בכל מקצוע אחר, נדרש ללמוד וללמוד ולא תמיד, גם לא בשיעורי ההיסטוריה והאזרחות, מבקשים ממנו לנקוט עמדה.

תרצה ריטקוביץ: אנחנו רוצים ליצור תלמיד ואזרח שיש לו עמדה כלפי הנושא הזה.

תרצה ריטקוביץ: זאת אומרת, שייכות ומחויבות במובן האמיתי של העניין.

תרצה ריטקוביץ: למדתי על היותי שייך למערכת מאוד גדולה, אולי כשאגדל אני רוצה להיות מחויב אליה, השאלה היא איך אני עושה את זה ורוכש את הכלים לנקוט עמדה בנוגע לנושאים שהם לא כל כך קלים לנקיטת עמדה.

תרצה ריטקוביץ: בזה אנו עוסקים ביחידה האחרונה.

תרצה ריטקוביץ: התוכנית נכתבת בשיתוף פעולה של שלושת הגופים - משרד החינוך, הסוכנות וקרן תל"י, כאשר ועדת היגוי מלווה את צוות התוכנית במשך כל הכתיבה.

תרצה ריטקוביץ: אנחנו גם מתכוונים להפיק סדנא שהיא סדנת הורים וילדים, ולא רק הורים, אפילו משפחה מורחבת, כולל אולי סבים, שהרבה פעמים זה הרבה יותר רלוונטי עבורם, על מנת להשלים את ההיבט החווייתי עליו דיברה ורדה.

תרצה ריטקוביץ: יש לימוד עיוני בכיתה, אנחנו רוצים להשלים את הלימוד הזה גם באמצעים חווייתיים למשפחה כולה.

קולט אביטל: הכנתם עזרים אודיו-ויזואליים כמו קלטות על קהילות, עדויות או דברים כאלה?

יחיאל לייטר: זה היה בתוכנית, בגלל הקיצוצים זה לא התאפשר.

תרצה ריטקוביץ: היה מתוכנן סרט ואנחנו קיצצנו אותו.

קולט אביטל: אבל חומר למכביר יש אצלכם, אפשר להרכיב מחומרים שקיימים.

תרצה ריטקוביץ: באמת באגף של דב, לקראת ה-GA, הוציאו איזשהו מפרט של תוכניות שיוקרו, את חלקן הקלטנו עבור מורים שיצטרכו אותן בעתיד, אני משערת שגם באגף של דב אפשר למצוא קלטות של תוכניות שנעשו בארץ בתחומים האלה, בעברית או עם תרגום.

קולט אביטל: להבא גם אפשר להטיל על כמה קהילות שיכינו על עצמם קלטת.

ד"ר דוד מיטלברג: יש אתרי אינטרנט לחלק מהקהילות.

תרצה ריטקוביץ: למקומות אפשריים שלא עולים כסף אנחנו מפנים.

תרצה ריטקוביץ: השימוש באינטרנט קיים לכל אורך התוכנית.

אריק רוזנבלום: השתמשו פה בביטוי של איגום משאבים בתוך משרד החינוך.

אריק רוזנבלום: אני חושב שאחד הדברים שצריך להגיד בשמו של דב ובשם הנוכחים הוא שזה לא הנושא היחידי כי צריך גם לאגם משאבים מבין הפעילים בשטח חוץ ממשרד החינוך כי רק איגום משאבים, מיפוי השטח ומציאת היתרון היחסי של כל ארגון ויכולתו לתרום לעניין הוא שימוש אמיתי גם במשאבים של תורמים וגם בכספי המדינה.

קולט אביטל: יש מישהו שמרכז את המידע מה כל אחד עושה?

איתן שקלי: משרד החינוך והתרבות צריך שיעשה את זה.

אריק רוזנבלום: כך נעשה עד היום.

אריק רוזנבלום: חשוב לציין כי זה אולי הדבר החזק והחשוב ביותר - הכיוון המיוחד שאנחנו שמים בתמהיל הזה הוא הנושא של היעזרות בטכנולוגיה ושימוש בכלים האלו כדי לחזק את אותן פעולות עליהן מדברים.

אריק רוזנבלום: אביא מספר דוגמאות:

אריק רוזנבלום: שני דברים שהתרחשו בשבוע של ה-GA ובשבוע התפוצות היה מצד אחד להגיע לבני נוער באמצעות מה שעשינו נכון לעכשיו, החוברת שיצאה כדי לאפשר לתלמידים ולמורים חומר בסיסי כדי שנוכל לנהל דיון אמיתי.

אריק רוזנבלום: ילדים אוהבים להתבטא גם בלי שיש להם מידע אבל אנחנו רוצים שהם יתבטאו תוך כדי עבודה.

אריק רוזנבלום: באותו זמן הדבר הזה התרחש בשפה האנגלית והספרדית ואם זה לא הגיע באמצעות דפים זה הגיע באמצעות אתר אינטרנט שבו, בשיתוף עם הסוכנות, עם ה-UJC ועם משרד החינוך דרך האגף, בעצם יצרנו במה באמצעות כלי שאנחנו משתמשים בו כבר מספר שנים בפרוייקט הנוער העולמי שבו בני נוער השתתפו ודנו בשאלות שעלו בדיון ב-GA והגיעו, אגב, למסקנות שונות לחלוטין מאלה של אנשי ה-GA.

אריק רוזנבלום: למשל, אחד הנושאים העיקריים היה השאלה האם אנחנו צריכים לעמוד מאחורי מדינת ישראל בכל שלב ובכל תנאי - 75% מהתלמידים, בני נוער מארצות הברית, מאוסטרליה ומישראל, אמרו שלא.

אריק רוזנבלום: כל מארגני ה-UGAC וכו' מאוד הופתעו מהאמירה הזאת.

קולט אביטל: כנראה שלא הצליחו להבין אותם.

אריק רוזנבלום: בדיוק.

אריק רוזנבלום: זה לא רק זה, אולי זה גם דור חדש, צריך לדעת איך להתמודד איתו ולתת את הכלים.

אריק רוזנבלום: בין יתר הכלים זה כן השימוש הטכנולוגי.

אריק רוזנבלום: דוגמה נוספת הוא פרוייקט "נבחר", תוכנית לימוד ערך יהודי לאורך ההיסטוריה היהודית, יש לו אתר אינטרנט, ספרים וכו'.

אריק רוזנבלום: הרעיון שמתרחש עכשיו הוא שיש קבוצה בארצות הברית שלומדת את הנושא הזה, יש קבוצה בישראל שלומדת את הנושא הזה ביחד והנושא הוא מחויבות חברתית לאורך תקופות בהיסטוריה.

קולט אביטל: דרך אגב, מי שעושה את זה כבר למעלה מעשר שנים זה אורט.

קולט אביטל: באורט ראיתי בפעם הראשונה, לפני למעלה מעשר שנים, רשת אינטראקטיבית בין תלמידים מברית המועצות לשעבר וארגנטינה, לדוגמה, שפתרו ביחד בעיות, שלמדו במשותף על בעיה, אם זה דף גמרא, אם זו בעיה במתמטיקה או אם זה משהו בתנ"ך.

קולט אביטל: הדבר הזה, לדעתי, הוא כלי יוצא מן הכלל.

דב אייזן: בהקשר הזה - הם עסקו פעם עם לא יהודים, כי מה שהיה חשוב להם היה הקשר עם תלמידים.

דב אייזן: מה שקרה במשך הזמן הוא שהם התחילו להבין שזה גם כלי אדיר לקשר עם יהודים ואז הם התחילו לעבוד עם יהודים.

דב אייזן: היה להם תהליך, ההתחלה הייתה לא עם יהודים ועכשיו הם רואים בזה את החשיבות ויש לנו הרבה פעולות בתחום הזה.

ד"ר סוניה מיכאלי: יש כמה סתירה בין הצורך במחויבות והשייכות.

ד"ר סוניה מיכאלי: אנחנו יודעים שאי אפשר לקלוט אדם וליצור אצלו את הביטחון העצמי וההערכה העצמית במדינה בלי נושא השייכות.

ד"ר סוניה מיכאלי: איך אתם מגיעים ומצליחים זו שאלה.

קולט אביטל: את הבנת לא נכון.

סוניה מיכאלי: אני לא שמעתי לא מחויבות ולא שייכות.

קריאה: לא, שייכות ומחויבות.

סוניה מיכאלי: יכול להיות שזה ברור מאליו אך לי זה חשוב לשמוע כי לי זה לא ברור מאליו.

סוניה מיכאלי: גם בישיבה הקודמת וגם כאן אני לא שומעת איפה התרומה לקליטת העלייה בתוך התוכניות האלה, אפילו עידוד עלייה, האם זה נעשה בקבוצות?

סוניה מיכאלי: כמו כן, מה שקשור גם לקולטים וגם לנקלטים, איזה התייחסות חינוכית קיימת בתוכניות שלכם לנושא?

סוניה מיכאלי: איזו תרומה יש בנושא קליטת עלייה לעולים ואיזה תרומה יש לקולטים?

קולט אביטל: אני רוצה להתחבר למה שאמרה סוניה, אולי מזווית אחרת.

קולט אביטל: אחת הבעיות שלנו יש בארץ לאורך כל התקופה היא הסטריאוטיפים - עלייה כזו הם שתיינים, עלייה כזו הם גנבים וכו'.

קולט אביטל: עד כמה הנושא של רב תרבותיות, של לכבד מסורות שמגיעים איתם אנשים מהתפוצות, עד כמה זה נכנס לתוך התוכניות?

ד"ר משה יצחקי: אני יכול להשיב על זה דרך תוכניות שפתחנו במכללה.

קולט אביטל: תוכל לומר לי אחר כך.

סוניה מיכאלי: יש לי שאלה אינפורמטיבית - הייתה כאן התייחסות לאיטליה, ארצות הברית, חבר העמים, טורקיה וצרפת.

תרצה ריטקוביץ: לדוגמה.

סוניה מיכאלי: יש גם ארגנטינה ואחרים?

תרצה ריטקוביץ: יש גם אחרים.

תרצה ריטקוביץ: השתדלנו לעסוק בתוכנית בכל קהילה מעל 1,500 איש.

קולט אביטל: סליחה שאני באה בתור אלה שנעלבו ולא נכללו, אבל יש קהילות שתרמו תרומה מאוד משמעותית להיסטוריה של העם היהודי והיום נשארו שם 300 איש או 800 איש.

תרצה ריטקוביץ: אז יכול להיות שהם יופיעו במסמכים ההיסטוריים.

קולט אביטל: אני אתן לך דוגמה.

קולט אביטל: לדעתי היסטוריה מרתקת ביותר וקהילה שתרמה הרבה להיסטוריה של העם היהודי היא יהדות פורטוגל, שלא נכללת בשום מקום ושכחו שבכלל הייתה קיימת.

קולט אביטל: מדברים על ספרד אבל לא מדברים על פורטוגל.

קולט אביטל: כדאי לזכור שגם אלה שיש בהם פחות מ-800 תרמו משהו.

אורי אופיר: שמי אורי אופיר, מעמותת משואה.

אורי אופיר: עמותת משואה היא עמותה פרטית, כולה בהתנדבות, שלא נעזרת כמעט בכלום חוץ מאשר דב אייזן שמסייע לנו גם מבחינת הקשר עם התפוצות.

אורי אופיר: זו עמותה ששמה לפניה את היעד להביא ילדים לישראל, והיא כבר הביאה קבוצות של ילדים מכל העולם לישראל במשך עשרות שנים לכבוד יום ירושלים.

אורי אופיר: השנה הרחבנו את פעולתנו, אני הכנסתי את הנושא של אינטרנט ואנחנו משתמשים בתקשורת אינטרנטית עם ילדים.

אורי אופיר: יש לנו אתר אינטרנט וקמפוס וירטואלי, בו ישנם עשרות נושאים ישראליים ויהודיים, מדברים בית ספר מול בית ספר, כתה מול כתה וילד מול ילד באחד הנושאים שהובאו היום, כשהמנחה הוא גם ישראלי וגם מנחה מחו"ל.

אורי אופיר: נוצר קשר על בסיס השיעור הזה, מדובר על 30 שיעורים מתחילת השנה עד יום ירושלים, ולאחר מכן גם נוצר גם קשר אישי בין הילדים.

אורי אופיר: בצורה כזו אנחנו נותנים בסיס חינוכי אך יחד עם זה גם את האפשרות הפרטית להתקשר אחד לשני.

אורי אופיר: אנחנו מאמינים שילדים בגיל הזה, בני 12 בממוצע, שנקשרים, אז הקשר מאוד אמיץ.

אורי אופיר: השנה יש לנו 12 בתי ספר ואנחנו מקווים להכפיל ולשלש את המספר בשנה הבאה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני מבינה שלמכללת אורנים יש פה ייצוג רחב היום.

ד"ר משה יצחקי: אני רוצה בשניים-שלושה משפטים להציג את היישום של מה שנאמר כאן באופן רעיוני.

ד"ר משה יצחקי: במכללה באורנים, בתחום עליו אני אחראי, אנחנו פועלים בשתי זרועות - זרוע אחת היא השתלמות מורים, אני 4 שנים ריכזתי תוכנית להכשרת מנהיגות חינוכית בנושא העם היהודי, הן למנהלי בתי ספר ולרכזי חינוך.

קולט אביטל: כמה אנשים עברו בתוכנית ב-4 שנים?

ד"ר משה יצחקי: בסביבות ה-80.

ד"ר משה יצחקי: לצערי היא נסגרת כי סוגרים תקציבים אבל מה שזה עשה בבתי ספר בצפון זה פתח איזושהי מניפה שבה מנהלי בתי הספר נותנים את התשתית למורים שעוסקים בנושא ושיש להם את ההכשרה לעסוק בנושא להטמיע את הנושא במערכת.

ד"ר משה יצחקי: תחום שני, וזה תקדים היסטורי, הוא להכניס לתוך המערכת האקדמית לפרחי הוראה - כ-5,000 סטודנטים - להכניס לתוך תוכנית הלימודים בתהליך הכשרת המורים מקצב בנושא העם היהודי, מקבץ שאנחנו מתכוונים להרחיב.

ד"ר משה יצחקי: אני, למשל, נותן קורס שנקרא "סיפורי הגירה, מהגרים ומקום", וזה בתשובה לשאלה על תרומה לקליטה.

ד"ר משה יצחקי: אנחנו עוסקים בקורס גם בשאלות של נקודת המוצא, גם נקודת היעד, גם שאלות של הסתגלות, שאלות של מקום וכמובן ההבדלים בין התפוצות השונות ובין התפוצות לבין ישראל.

ד"ר משה יצחקי: בתוך התוכנית הזאת, וזו גולת הכותרת שאני מקווה שתתרחש, יש לנו תוכנתי להכשרת מדריכים למחנות קיץ בתפוצות - בצפון אמריקה ובחבר המדינות לשעבר.

ד"ר משה יצחקי: זאת אומרת, מה שאנחנו אומרים הוא שבתהליך הכשרה של סטודנט הוא לומד על העם היהודי, הוא עובר תהליך הכשרה לבתי ספר בארץ אבל הוא מתנסה במפגש פורמלי ובלתי פורמלי עם נוער יהודי בתפוצות, הוא לומד בסדנא של שנה על זהות, תרבות, פלורליזם, רב תרבותיות ועוד, הוא נוסע להדריך מחנה קיץ, ויש לנו 10 סטודנטים שחזרו ו-20 שמתכוננים לצאת השנה, הם מקבלים על זה קרדיט אקדמי והם טוענים שההכשרה הזו שלהם הקפיצה אותם בכמה מדרגות כמורים למערכת החינוך בארץ בנושא יהדות העולם.

ד"ר משה יצחקי: המפגש הזה הוא בלתי רגיל.

קולט אביטל: שני דוברים אחרונים, אנחנו חייבים לקצר.

ד"ר דוד מיטלברג: אני גם אענה בנושא בקצרה.

ד"ר דוד מיטלברג: בפרוייקט אורן באורנים יש לנו מחלקה לדוברי רוסית, אחד מהחברים שלנו שעובד בתחום מקים עכשיו ארגון בינלאומי למחנכים יהודיים בשפה הרוסית שכולל את ישראל והתפוצות.

ד"ר דוד מיטלברג: אנחנו עובדים בתחום המחנכים בשפה הזו בכל העולם ובארץ בתוכנית נעלה, עם משפחות וסטודנטים.

ד"ר דוד מיטלברג: כמו כן, מאז 1999 פרוייקט אורן באורנים מביא מחנכים מהתפוצות - מרוד איילנד, מסן פרנסיסקו, מקונטיקט, מבוסטון - כשהמטרה של כל הדברים האלה להביא את כולם למפגש עם מערכת החינוך הישראלית - מורים מול מורים - על פיתוח תוכניות משותפות לבתי ספר בארץ ובתפוצות על מנת להשביח את ההבנה של העם הישראלי גם בישראל ובתפוצות.

ד"ר דוד מיטלברג: בסך הכל יש בעיה משותפת לישראל ולתפוצות - בחוץ לארץ, בבתי ספר יהודיים, מחנכים לזהות יהודית אנשים שלא חיים בקהילה יהודית או שזה לא נמצא נגד עיניהם ובישראל אנחנו רוצים ללמד על העם היהודי לאנשים שזה לא מובן להם מאליו דווקא בגלל שהם במדינה יהודית.

ד"ר דוד מיטלברג: לכן אנחנו שני צדדים שלשניהם חסרון אבל התוכן של החסר הוא אחר.

ד"ר דוד מיטלברג: רק בהשלמה של שניהם יחד, בעובדה אינטגרטיבית משותפת, אפשר יהיה להגיע לתפוצת העם היהודי ששייכת לכולם.

תרצה ריטקוביץ: עוד משפט אחד - העולם מהווים את הגשר בין החוליות האלה, לכן המון חשיבה הולכת בכיוון, כי אם אנחנו מנסים להחליש דיכוטומיות ולפתוח את מועדון העם היהודי לכולם העולים שלנו מקבלים את הקול שמאוד שונה ממה שאנחנו אומרים: "עליתם, נורא נחמד, עכשיו תהיו כמונו".

תרצה ריטקוביץ: דווקא המועדון הכלל יהודי נותן להם תפקיד מאוד מרכזי כאנשים שמהווים גשר ומביאים לתוך החברה הישראלית קול אוטנטי מהעולם היהודי בתפוצות שמאפשר את הקשר הזה.

אדוארד רטיג: אני מתנצל, ההזמנה הגיעה אליי דרך כמה תחנות ולכן סדר הדברים כנראה התחלף.

אדוארד רטיג: אני דיברתי ארוכות בישיבה הקודמת אך לא בנושא הזה.

אדוארד רטיג: אני רוצה להבהיר את הנקודה של שש השביעיות, לדעתי החברים מכירים את הטענה הזו.

אדוארד רטיג: ההוראה על יהדות אמריקה איננה משתלבת כראוי בנעשה בשטח היום.

אדוארד רטיג: אני לא אומר את זה כביקורת, אני אומר את זה כיעד, כדבר שצריך להוסיף על המון הדברים שנעשים.

אדוארד רטיג: יש לזה שתי סיבות: ראשית, היהודים האמריקאים הם לא רק שונים מאתנו בארץ ומהעם היהודי היושב במקומות אחרים, הם שונים באופן שונה, כי אמריקה שונה באופן שונה וההבנה של התרבות האמריקאית חיונית.

אדוארד רטיג: לדוגמה, אי אפשר להבין יהדות רפורמית אמריקאית בלי להבין את צורת החשיבה האמריקאית שהיא כל כך שונה מזו שבארץ.

אדוארד רטיג: אין לנו הרבה אנשים שיודעים לעשות את זה ואנחנו לא מכוונים מספיק להכשיר אנשים לזה.

אדוארד רטיג: שנית, הפוקוס המבורך על זהות יהודית ישראלית, יש בו איזשהו מלכוד משום שהוא מוביל אותנו לחקור את השורשים שלנו כישראלים.

אדוארד רטיג: השורשים שלנו כישראלים מובילים לארצות האיסלאם, מובילים למזרח אירופה, יכולים להוביל לפורטוגל, אבל על פי רוב אינם מובילים לארצות הברית.

אדוארד רטיג: לכן, אם אנחנו חושבים על הנושא של שש שביעיות מבחינת הקדימות שצריך לתת לעניין הזה צריך גם לחפש דרכים חדשות לשלב את הנושא בתוך ההמון החיובי שנעשה.

קולט אביטל: אני רוצה לומר משהו בסוגריים - אני חושבת שההשפעה האמריקאים בארץ בכל מיני נושאים, כולל בנושא התרבות ובנושאים היומיומיים, כל כך גדולה שבעצם גם דרך זה הנוער מנתב חלק משימת הלב גם לאמריקה וגם ליהודי אמריקה.

קולט אביטל: אני באיזשהו מקום לא כל כך מודאגת לגבי זה.

קולט אביטל: הייתי רוצה שזה ינותב בצורה אחרת.

קולט אביטל: נשמע את פרופ' כץ אחרון, אני מתנצלת, אנחנו חייבים לסיים, אלא אם זה משהו מאוד חיוני.

ד"ר יוסי לוי: שני משפטים, אם תרשו לי.

ד"ר יוסי לוי: בתוקף היותי בעבר, ועד לפני שנתיים, מנהל מחוז, גם בפריפריה וגם במרכז הארץ, צר לי לומר שהנושא החשוב מאין כמוהו הוא נושא קטן וזעיר בחיי היומיום של מוסדות החינוך.

ד"ר יוסי לוי: שאלת שאלות ענייניות מאוד, אם יודעים א' ויודעים ב'.

ד"ר יוסי לוי: יודעים מעט מאוד.

ד"ר יוסי לוי: וחמור מזה, הם חסרי עניין בנושא.

ד"ר יוסי לוי: כל מה שתוכלו למצוא, ואינני מדבר על השנתיים האחרונות, הוא במסגרת יוזמות.

ד"ר יוסי לוי: כשהתחילו יוזמות של מנהלי בתי ספר ושל סמינרים יכולת לראות פעולות בנושא.

ד"ר יוסי לוי: נדמה לי שזו תהיה אשליה לחשוב שמשרד החינוך יוכל לאמץ את כל הנושא בלמידה רב תחומית וכן הלאה.

ד"ר יוסי לוי: מה שאפשר לצפות ממשרד החינוך, וזאת המלצתי כיועץ הוועדה, הוא שמשרד החינוך ייקח על עצמו לארגן את כל הכוחות החוץ משרדיים העושים בשטח.

ד"ר יוסי לוי: ממסדים חוץ משרדיים עושים הרבה מאוד, על משרד החינוך לארגן את זה לא כדי לעשות איגום משאבים - שזה המובן מאליו - אלא איגום המטרות, להתרכז בעיקר ולא להיכשל ב'תפסת מרובה לא תפסת'.

ד"ר יוסי לוי: יש יש כמה נושאים, יש להעמיק בהם ולאפשר לכל הגופים לפרוח בתנאי שהם עצמם יהיו מעונינים לעבוד יחד.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני חושבת שתרומתך הייתה מאוד חשובה ברגע הספציפי הזה.

קולט אביטל: זה האתגר שאנחנו כרגע זועקים לו.

קולט אביטל: פרופ' כץ, האם ואיך אתה חושב שמשרד החינוך יוכל להכניס את זה?

קולט אביטל: האם יש מסגרות פורמליות אליהן הנושא הזה יוכנס ובאיזה מסגרות מדובר?

פרופ' יעקב כץ: בהמשך לדבריו המחכימים של ד"ר יוסי לוי וגם בעקבות השאלות של היו"ר - מיעוט שבמיעוט נחשף לנושאים האלה.

פרופ' יעקב כץ: שלא נקבל פה אשליה שמיליון ושבע מאות אלף תלמידים נחשפים.

קולט אביטל: שמענו פה היום על כך שהוכנו כלים שלא היו קיימים.

פרופ' יעקב כץ: אנחנו מדברים על גופים ואנשים עם רצון טוב וגם מקצועיות ברוב המקרים, ויש לידי מעין מצב של דז'ה-וו כשאני מדבר על יישום דו"ח שנהר ודו"ח קרמניצר, אנחנו נתקלים בדיוק באותן הבעיות.

פרופ' יעקב כץ: אנחנו במשרד החינוך בהחלט רואים ברכה בשיתוף פעולה עם הארגונים שמסוגלים לתרום.

פרופ' יעקב כץ: לא עם כל הארגונים, אני אומר בפירוש, אנחנו סלקטיביים בנושא הזה, משום שנכווינו יותר מפעם אחת וגם המשאבים אינם מצויים כדי לתת תמיכות לכל גוף שמגיש בקשה.

פרופ' יעקב כץ: אבל, בעקבות הדברים של ד"ר לוי, אנחנו בהחלט רואים את עצמנו כמתאם את תוכנית הלימודים בחינוך או בלימוד פורמלי ולא להשאיר את הדברים לפרוייקטים מזדמנים פה ושם.

פרופ' יעקב כץ: לכן התשובה של השרה, גם אם היא תשובה קשה, בנושא יהדות ארגנטינה, השאלה נשאלה והיא שאלה חשובה שיש לה השלכות לא רק על ארגנטינה אלא על קהילות יהודיות חשובות בעולם, כולל הקהילה בארצות הברית.

פרופ' יעקב כץ: אני, כיו"ר המזכירות הפדגוגית, שהשרה התייעצה איתי כיצד לענות, זה לא יהיה אחראי מצדי תוך שבוע לתת הבטחה שאנחנו מכניסים תוכנית לימודים שלמה, מסודרת, עם ספרי לימוד, עם חומרי למידה, עם סטנדרטים ומבחנים למערכת החינוך.

פרופ' יעקב כץ: את כל זה אנחנו צריכים לעשות ולהתארגן לזה, זה דבר חדש שלא נעשה.

פרופ' יעקב כץ: אני מברך את דב אייזן על הדברים שהוא עשה ואנחנו עשינו דברים בשותפות, אני אולי יותר בצורת ייעוץ פסיבי ודב בעשייה ובלהט כפי ששמעתם.

פרופ' יעקב כץ: אני לא רוצה לעסוק בהיסטוריה אבל אני מוכרח לומר שאם רוצים להגיע לכלל המערכת חייבים לעבור חשיבה מחדש ואת זה אנחנו עושים ונעשה עכשיו.

פרופ' יעקב כץ: אני לא יכול להבטיח לכם, עם כל הצער בדבר שיש לנו פתרון בית ספר למחר.

פרופ' יעקב כץ: לאף אחד מסביב לשולחן פה אין פתרון.

פרופ' יעקב כץ: אם אתה במכללת אורנים מספרים לי שעשרה סטודנטים יצאו בשנה שעברה ועשרים יוצאים השנה זה מצוין, זה עשרה ועשרים יותר מאפס, אבל בואו נדבר על מיליון ושבע מאות אלף תלמידים, את זה צריך לעשות וזאת השאלה שאני צריך לענות עליה.

פרופ' יעקב כץ: אני יכול לעשות פרוייקטים מכאן ועד להודעה חדשה, להפיץ אותם ולהגיע ל-3,000, 5,000 או 10,000 תלמידים, אך זה היה ולא יהיה יותר.

פרופ' יעקב כץ: כל עוד שאני במשרד לא נעסוק בזה כך.

פרופ' יעקב כץ: אין לזה שום משמעות.

פרופ' יעקב כץ: המשמעות היא להיות כלל מערכתי, שכלל המורים וכלל התלמידים יהיו מודעים לעניין ויקבלו את החומר הזה.

פרופ' יעקב כץ: זה יקרה רק דרך המורשת, רק דרך שעת חובה עם תוכנית לימודים ממוסדת.

פרופ' יעקב כץ: לצערי הרב זה לוקח קצת זמן עד שעושים את זה.

איתן שקלי: ודאי שהשאיפה צריכה להיות שיהיה מקצוע עם שעה המיועדת לעניין אבל עד אז אפשר בכל זאת להגדיל את הפעילות שתגיע ליותר מכמה אלפי תלמידים.

איתן שקלי: אני יודע שבכל בתי הספר עושים מה שנקרא "פרוייקט שורשים" לקראת גיל בר המצווה.

איתן שקלי: לפחות לחלק ניכר מהמשפחות יש גם היום קרובים בחו"ל, כאשר עושים את סיפור המשפחה ועץ המשפחה, ואפשר לשאול ילד או ילדה בגיל 12-13 האם יש להם קשר עם אותם בני דודים מדרגה שלישית שלהם שנמצאים היום בארצות הברית או באוסטרליה ולהמליץ להם ליצור איתם קשר דרך האינטרנט.

איתן שקלי: עם המלצה כזאת פשוטה אני מניח שתהיה היענות, ומורה לאנגלית יכול לסייע בפעילות כזאת וגם לקחת במסגרת תוכנית הלימודים קטע מעיתון לילדים של הקהילה היהודית ולהביא אותו לכתה.

איתן שקלי: בוודאי שבנושא של לימודי העברית והחיבור אפשר לתת לתלמידים אתגר לכתוב חיבור על חיי קהילה יהודית מסוימת.

איתן שקלי: מאיפה ייקחו את החומר?

איתן שקלי: היום באינטרנט יש הכל, אתה תמצא את הקהילות המרוחקות ביותר שיש להן אתרי אינטרנט ואפשר להגיע אליהן.

פרופ' יעקב כץ: זה כבר קיים.

פרופ' יעקב כץ: יש פרוייקטים שונים מהסוג הזה והם מפותחים מאוד.

איתן שקלי: אתה אומר לי שמחוברים לזה 5,000-10,000 תלמידים, אני לא רואה סיבה שלא יהיו לפחות 170,000.

פרופ' יעקב כץ: לכן אני נמצא, כדי לחשוב איך עושים את זה.

איתן שקלי: חוזר מנכ"ל זה בוודאי רצוי וכך גם השתלמויות מורים וכשלוקחים את התלמידים לבית התפוצות - וצריך לקחת אותם לשם - צריך לדבר עם התלמידים על בעיה קשה מאוד של העם היהודי שהיא סכנת ההתבוללות.

איתן שקלי: אני סבור שצריך לספר לתלמידים לא רק על אחדות העם היהודי אלא גם על הבעיות המשותפות כמו סכנת ההתבוללות, איך צריך לקרב אנשים ליהדות ואיך אסור להחמיר ולהיות דקדקן כדי שלא נישאר בסופו של דבר רק קומץ של יהודים אורתודוקסים.

איתן שקלי: צריך לדעת לספר לילדים שלא רק שיש אנשים שמגיעים לבית הכנסת במכונית אלא שיש גם מאות אלפי בנות מצווה שעולות לתורה.

איתן שקלי: זה לא סוד וצריך לספר את זה.

איתן שקלי: צריך להיכנס גם לסוגיות הלא פשוטות של המחלוקת בעם היהודי, לא במדינת ישראל אלא בעם היהודי, אי אפשר להתעלם מהדברים.

איתן שקלי: דיברתם על הקשר בין הקהילות - נכון, אנחנו יודעים שהקשר בין הקהילות היהודיות היה קיים תמיד, גם בקשרי תרבות ושאלות ותשובות בענייני דת וגם בקשרי מסחר.

איתן שקלי: אני זוכר איך רותקתי לספרו של א.ב.

איתן שקלי: יהושע "מסע אל תום האלף" על הקשר בין הקהילה הצפון אפריקאית לקהילה בפריז ובגרמניה, וזה סיפור על מה שהיה לפני אלף שנה, בתום האלף הראשון.

איתן שקלי: אם נדע לדבר עם הנוער שלנו לא רק על השותפות של העבר, שאיתה אנחנו כל הזמן הולכים, החל מאברהם אבינו, משה רבנו, דוד המלך והאסונות של הסופות בנגב והשואה, כל זה מאוד חשוב אבל בואו נדבר גם על ההווה ועל העתיד המשותף.

איתן שקלי: אני חושב שבנוסף למשרד החינוך והתרבות יש פה הרבה גורמים שעושים הרבה ומאוד מודעים לעניין ואני מצטרף לקריאה שתעשו, גם אם יש שינוי מבני, אנחנו פה נחזור לנושא, לא נרפה, "נציק" לכם, במובן החיובי, ונסייע לך במה שאתה אומר, שאתה רוצה שאפשר יהיה לבנות מקצוע ושהדבר הזה יהיה לא רק כפי שהוא קיים היום בצורות השונות אלא כמקצוע חובה במסגרת הלימודים.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני רוצה להצטרף גם להבטחה על ה"הצקות" וגם להמלצות.

קולט אביטל: אנחנו אולי רוצים לחזור על חלק מהדברים שנאמרו בישיבה הקודמת, אך נסיים בהחלטות שוודאי ינעמו לאוזניכם.

קולט אביטל: ועדת החינוך והתרבות וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות רואות חשיבות עליונה בקירוב הנוער והציבור בישראל אל העם היהודי בתפוצות.

קולט אביטל: הוועדות קוראות למשרד החינוך והתרבות להגביר את הפעילות לחיזוק תחושת השייכות והמחויבות של התלמיד הישראלי מול העם היהודי.

קולט אביטל: הוועדות קוראות למשרד החינוך לעודד הכללת הנושא בכל תוכניות הכשרות המורים.

קולט אביטל: נחזור לזה בעוד שלושה חודשים.

איתן שקלי: בהחלט כן.

איתן שקלי: תודה רבה לכולם.