ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 64, 2003-12-22 10:00

קולט אביטל: בוקר טוב.

קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

קולט אביטל: היום אנחנו מטפלים בשלושת הנושאים: אנחנו מטפלים בעלייה, אנחנו מטפלים בקליטה ואנחנו מטפלים בתפוצות של יהודי ארגנטינה.

קולט אביטל: הנושא בכותרות, ואני רוצה לספר לכם סוד, אני טיפ-טיפה אשמה בזה, כי אני עניינתי כתב במעריב להכנת כתבה, רק לא ידעתי שהתזמון יהיה כל כך מוצלח, שיום אחרי הכתבה שלו, שעוררה הרבה מאוד הדים גם בכל התקשורת האלקטרונית, בדיוק תהיה הישיבה שלנו.

קולט אביטל: אני רוצה את הישיבה הזאת לחלק לשניים או לשלושה נושאים.

קולט אביטל: אני רוצה למסור לכם בקצרה קצת רשמים, כי הייתי בארגנטינה לפני כמעט חודש, כאורחת קרן היסוד והסוכנות היהודית, ואני רוצה למסור לכם מה ראיתי שם, כי אלה דברים שצריכים להשפיע ולהשליך על מה שאנחנו מדברים כאן היום.

קולט אביטל: דבר שני.

קולט אביטל: הייתי רוצה לשמוע סקירה גם מהתאחדות עולי ארגנטינה, גם מארגונים אחרים שמטפלים בעלייה הזאת, ודאי גם מהסוכנות היהודית וממשרד הקליטה, לא רק על נתוני העלייה, אלא, לצערנו, גם על נתוני העזיבה והסיבות לכך.

קולט אביטל: חלק מהבעיות התחלתי כבר לראות בארגנטינה עצמה.

קולט אביטל: דבר שלישי.

קולט אביטל: אני מניחה שכשנגיע לזה, נרצה גם לדבר על פתרונות אפשריים שיש לבעיה הזאת.

קולט אביטל: לפני חודש בערך, בסוף אוקטובר, תחילת נובמבר, הייתי בארגנטינה, וביליתי כמעט שלושה ימים שלמים בסיור די מעמיק בין כל הארגונים היהודים ובין כל מי שעוסק בעלייה, ובבדיקה של מה שקורה שם.

קולט אביטל: אני רוצה לפתוח דווקא בדברים טובים.

קולט אביטל: יש תחושה של שיקום בקהילה, יש תחושה של התקבצות בתוך בניין חדש ויפה של האמי"ה, יש ערנות מאוד גדולה של הרבה מאוד לא יהודים שמבקרים כל יום בסיורים באמי"ה.

קולט אביטל: נפתחו מחדש ארגונים שעוסקים בחינוך יהודי, שזו גם כן התפתחות מאוד ברוכה.

קולט אביטל: החינוך היהודי, לפי מה שראיתי שם, יש בו היבטים מאוד חיוביים.

קולט אביטל: למשל, מה שראיתי ברשת אורט זה דבר שראוי לחיקוי, גם בארץ.

קולט אביטל: אורט הוא בית-הספר שיש בו מספר התלמידים היהודים הרב ביותר, ומכינים אותם בצורה יוצאת מן הכלל, מבחינה מקצועית, למקצועות טכנולוגיים.

קולט אביטל: יוצאים משם אנשים עם אפשרות כבר לעסוק בהנדסאות, במקצועות כמו אלקטרוניקה ובמקצועות כמו כימיה.

קולט אביטל: יש תהום אדירה בין מה שלמדנו בבתי ספר - אני כבר לוקחת את עצמי כדור יותר ותיק - לבין מה שמלמדים היום.

קולט אביטל: בלי שהרגשתי בכך, היה צוות של תלמידים שליווה אותי מהתחלת הביקור ועד סופו, וכשגמרתי את הביקור, כבר מסרו לידי קלטת ערוכה של סרט על הביקור, וצילומים.

קולט אביטל: הרוב הגדול של התלמידים יהודי, אבל יש, לקבלה, תור ארוך שמשתרך, של תלמידים לא יהודים, כי זה נחשב אחד המוסדות הטובים והמפוארים שיש שם.

קולט אביטל: בנושא העלייה והקליטה, התרשמתי שיש שם משלחת עם מוטיבציה מאוד גבוהה, אנשים מאוד יצירתיים, לא הפרופיל של השליח שהכרתי מזמן, אלא שליחים בעלי יכולות בלתי-רגילות.

קולט אביטל: כשהייתי שם הגיעה יצאה משם גם משלחת לארץ.

קולט אביטל: לפחות דבר אחד אני רוצה לציין, כי הוא צריך להשליך אולי על חלק ממה שנדבר כאן לקראת סוף הדיון, והוא, שבין כל הפרוייקטים הניסיוניים והאחרים שקיימים יש פרוייקט חדש בשם "שחר".

קולט אביטל: הוא לפחות הוצג בפני כפרוייקט חדש.

קולט אביטל: והכוונה בו, שאם הפוטנציאל בערים עצמן, בריכוזים הגדולים, כמו בואנוס-איירס וקורדובה, מוצו, יש מיפוי מדויק של הקהילה היהודית, שבה 38,000 אנשים שנמצאים מתחת לקו העוני ובמצוקה מאוד גדולה.

קולט אביטל: צוותים של הסוכנות היהודית הלכו וראיינו את כל 38,000 האנשים האלה.

קולט אביטל: יודעים שיש 38,000 אנשים, כי הם אלה שפנו למוסדות היהודיים.

קולט אביטל: יש שלושה-ארבעה מוסדות שמעניקים סיוע ועזרה לקהילה, לכל אותם אנשים נזקקים ונצרכים.

קולט אביטל: 38,000 האנשים האלה שפנו לעזרה, נשאלו שאלות כמו, האם אתם מעוניינים לעבוד, האם אתם מעוניינים לעלות לישראל ולמצוא שם עבודה.

קולט אביטל: מבין האנשים האלה, הסוכנות היהודית מביאה לקורסים מקצועיים, להכשרה מקצועית וללימודי עברית במרכז מסוים בבואנוס-איירס, הכול על חשבון הסוכנות היהודית, כולל נסיעה באוטובוסים, כי לאנשים האלה אין אפילו פרוטה לאוטובוס מחוץ לעיר.

קולט אביטל: באות משפחות שלמות, וביניהן אנשים שלומדים מקצועות שהוחלט עליהם תוך בדיקה בארץ, שהם המקצועות הדרושים בארץ - פחחות רכב, מכונאות רכב, קצבים, עובדים בבתי מלון, עובדים ועובדות בגריאטריה.

קולט אביטל: כאשר הייתי בארגנטינה הגיע, למשל, נציג של רשת "ישרוטל" עם מאגר של משרות, עם הבטחה שאנשים שיעלו יקבלו את המשרות האלה.

קולט אביטל: כך גם, נדמה לי, נחתם הסכם עם יושב-ראש איגוד המוסכים, ואנשים שעברו את ההכשרה המקצועית שם יקבלו עבודה במוסכים בארץ.

קולט אביטל: תוך כדי ההכשרה יש גם כיתות לעברית, אולפנים.

קולט אביטל: המרכז הזה הפך לתוסס, גם תנועות הנוער פעילות ומגיעות לשם.

קולט אביטל: חזרתי פחות או יותר מעודדת מהמגמה הספציפית שראיתי שם.

קולט אביטל: עם זאת, אני אחטא לאמת אם אני לא אגיד לכם שגם נפגשתי, לפחות עם כמה שליחים מאוד מרשימים - כפי שאתם יכולים להבין חלוקת העבודה היא בין מרכז לבין פריפריה, מה שנקרא "אינטריור", כל ערי השדה - ויש שליחה אחת מבין אלה שפגשתי שמאוד הרשימה אותי.

קולט אביטל: בחורה רוסייה, שעשתה הסבה מקצועית ועובדת יפה מאוד בארגנטינה, בחורה בשם הלנה קוברסקי.

קולט אביטל: היא באמת אישה מאוד מרשימה, זה סך הכול גורם נחת להיות מסוגלים לבוא ולהגיד לכם שפוגשים גם אנשים שעושים עבודה מצוינת.

קולט אביטל: והבחורה הזאת סיפרה לי על כל תלאותיה, כשהיא מגיעה לערי שדה, כאשר היא נתקלת, קודם כול, במשפחות שחוזרות מכאן, עם הסיפורים, סיפורי חוסר הטיפול הנכון בעולים, כשהם מגיעים לארץ, עם היתקלות בביורוקרטיה.

קולט אביטל: פה אנחנו נכנסים ללב הדיון שיהיה לנו פה היום.

קולט אביטל: מצד אחד, יש רצון ומשקיעים מאמצים אדירים כדי לאתר עולים ולהביא אותם לארץ, מצד שני, ניתן סיוע בעבר, חלק מהסיוע הזה עומד להתבטל, אם לא התבטל כבר, ועל כך דנו מול הממשלה, ואולי נדון בזה עוד היום.

קולט אביטל: אני חשה שהבעיה העיקרית לחוסר המוטיבציה היא לא כן או לא מידת הסיוע או סכום הכסף שיקבלו מהסוכנות היהודית או מהממשלה או מסל הקליטה, אלא תהליכי הקליטה בארץ וההיתקלות, לצערנו, בשתי בעיות עיקריות.

קולט אביטל: היתקלות בבעיות ביורוקרטיות מאוד קשות, והיעדרה של תשתית אמיתית, במשרדי הממשלה או במקומות אחרים, לקלוט אותם מבחינה אמיתית וחברתית; חוסר היכולת לתקשר בספרדית עם פקידות, שאולי הקדישה בשנים האחרונות את מרב מאמציה לקלוט את העלייה מרוסיה, ולכן שימת הלב העיקרית היא לדבר ברוסית או קורסים לרוסים או כתוביות ברוסית או כותרות ברוסית, וחוסר היכולת להיקלט על-ידי גופים שמלווים את הקליטה בצורה רצינית בארץ.

קולט אביטל: זה גורם נוסף.

קולט אביטל: זה הרושם שלי.

קולט אביטל: שמעתי על מקרים מאוד ספציפיים של עולים, שחזרו לשם עם סיפורים קורעי לב.

קולט אביטל: בסך הכול יכול להיות שהסיפורים עצמם הם לא כל כך קורעי לב, אבל הצרה היא, שמרגע שאנשים חוזרים למקומות כאלה, קשה מאוד לבוא ולתבוע מאחרים לעלות לארץ.

קולט אביטל: עד כאן מה שרציתי לדווח לפורום הזה.

קולט אביטל: אתנו היום נציגי הסוכנות היהודית, משרד החוץ, משרד האוצר, המשרד לקליטת עלייה, משרד החינוך, משרד הפנים, משרד הרווחה, משרד התעשייה, וכן מרכז השלטון המקומי והמוסד לביטוח לאומי, וכמובן נציגים של התאחדות עולי אמריקה הלטינית ונציגי ארגון "אלטרנטיבה לבורל", שאני אבקש מהם בהמשך, לדבר, כדי לראות באיזה כיוונים אולי יכולים להיות פתרונות.

קולט אביטל: הישיבה הזאת הוכנה בשיתוף עם נציגי התאחדות עולי אמריקה הלטינית, ואני אבקש ממר צבי אשכנזי לפתוח ולסקור בפנינו קצת מן הבעיות שהעלית, נדמה לי, בפני שרת הקליטה, ושטרם קיבלת תשובה עליהן.

קולט אביטל: אני רוצה לבקש גם מנציג הסוכנות היהודית, הסמנכ"ל, לתת אולי סקירה על המאמצים שהם עושים, וכיצד הם רואים את הדברים.

קולט אביטל: אם אני לא טועה, בשנתיים האחרונות עלו כ-7,000 עולים, אבל ממה שאנחנו מבינים, יש גם נתונים שבסביבות 1,000 חזרו לארגנטינה.

אריק פודר: לא מתוכם.

קולט אביטל: זה מתוך מה שראיתי בעיתונות.

אריק פודר: זה לא מתוכם, וזה גם לא מה שפורסם במעריב.

קולט אביטל: בהמשך אני אעמוד על טעותי.

קולט אביטל: מר אשכנזי, בבקשה.

צבי אשכנזי: תודה לך.

צבי אשכנזי: בכמה מילים אני רוצה להציג את הבעיה.

צבי אשכנזי: פנינו בחודש ספטמבר לשרת הקליטה, ובעקבות כך שלא קיבלנו תשובה, פנינו לחברת הכנסת קולט אביטל.

צבי אשכנזי: בשנתיים האחרונות עלו מארצות אמריקה הלטינית 10,000 עולים: 7,500 בשנת 2002 וכ-2,500 השנה, כשבחודש דצמבר לבד יעלו כ-600-700 עולים.

צבי אשכנזי: בשנתיים, בערך כ-10,000 עולים.

קולט אביטל: אנחנו מדברים בעיקר על ארגנטינה ואורוגוואי?

צבי אשכנזי: לא, על כל אמריקה הלטינית, כאשר 85% מהם מארגנטינה ואורוגוואי.

צבי אשכנזי: כרגע הבעיות הן אצל כל העולים מכל אמריקה הלטינית, ולא רק אצל אלה שבאו מארגנטינה ואורוגוואי, שהיתה בעיה בוערת בשנה האחרונה.

צבי אשכנזי: אודות לסוכנות היהודית העולים קיבלו סיוע מיוחד.

צבי אשכנזי: הם עלו בעקבות המשבר הכלכלי שהיה, בארגנטינה במיוחד, והתפשט ליתר המקומות, ליתר ארצות אמריקה הלטינית.

צבי אשכנזי: הסוכנות היהודית התגייסה, וגייסה הרבה מאוד כסף מיהדות העולם, והעולים קיבלו הטבות מיוחדות.

צבי אשכנזי: אנחנו בארץ, כהתאחדות, כעמותה, כמוסד התנדבותי, גייסנו הרבה מאוד מתנדבים, ומרגע שהם מגיעים לארץ, מרגע שהם יורדים מהמטוס, אנחנו מקבלים אותם.

צבי אשכנזי: יש מתנדבים שלנו בשדה התעופה, דוברי ספרדית.

צבי אשכנזי: מכיוון שבמשרד הקליטה, למעט בן-אדם אחד, אין דוברי ספרדית, והיו ימים שהגיעו מאות עולים, מתנדבים שלנו עזרו בתרגום, עד לקבלת כל המסמכים הדרושים.

צבי אשכנזי: ליווינו את העולים למונית, שלוקחת אותם למרכז הקליטה, ובמרכז הקליטה עצמו, מתנדבים שלנו מקבלים אותם עם מפתח של החדר ומזון שיספיק לכמה ימים.

צבי אשכנזי: הם מגיעים בדרך כלל בשעות הלילה המאוחרות, לכן אנחנו דואגים שיהיה להם לפחות כוס קפה, עוגיה, חלב לילדים.

צבי אשכנזי: למחרת, המתנדבים שלנו מלווים אותם לסידורים הראשונים: פתיחת חשבון בבנק, תעודת זהות – כל הסידורים הראשונים שהעולה צריך.

צבי אשכנזי: מכיוון שהזמן שהם נמצאים במרכז הקליטה הוא רק כחודשיים מתחיל הלחץ מיד בשבועיים או בשלושת השבועות הראשונים לחיפוש דירה.

צבי אשכנזי: המתנדבים שלנו מלווים אותם, עד כמה שאפשר, לשכירת דירות ללא דמי תיווך.

קולט אביטל: מה העזרה שהם מקבלים בדיור אחרי החודשיים הראשונים?

צבי אשכנזי: בשנה הראשונה לא מקבלים שום החזר כספי לדיור, הכול כלול בסל הקליטה.

קולט אביטל: סל הקליטה כולל 300 דולר לחודש לשכר דירה, האם זה למשפחה או לאיש?

חנוך צמיר: אין סכום מדויק.

חנוך צמיר: בסל נלקחה בחשבון גם ההוצאה לדיור.

חנוך צמיר: אדם יכול לשכור דירה ב-300 דולר, הוא יכול לשכור דירה ב-400 דולר.

קולט אביטל: אין דירות ב-300 דולר.

חנוך צמיר: זו היתה רק דוגמה.

חנוך צמיר: מה שאני מנסה לומר, שאין סכום מדויק לשכר דירה.

חנוך צמיר: יש סל, וכל אדם עושה בו שימוש לפי שיקול דעתו.

קולט אביטל: כמה יש בסל?

חנוך צמיר: זה תלוי בגודל המשפחה.

קולט אביטל: תן לנו דוגמה למשפחה של אבא, אימא ושני ילדים.

חנוך צמיר: בסביבות 40,000 שקלים.

אביטל טוך: הסל מכסה חצי שנת מחיה, ושנה שכר דירה.

אביטל טוך: בחצי השנה השנייה יש בממוצע 2,400 שקלים לחודש מחייה.

קולט אביטל: הם מקבלים 40,000 כשהם באים לחצי שנה, ועוד 2,400 לכל חודש במחצית השנה השנייה.

אביטל טוך: זה בממוצע למשפחה של ארבע נפשות.

אביטל טוך: זה כולל גם שכר דירה, וזה, מלבד הסיוע המיוחד של הסוכנות בשנה הראשונה.

מאוריסיו בלטר: 2,400 שקלים הם מקבלים אם הם לא עובדים.

מאוריסיו בלטר: אם הם עובדים, הם לא מקבלים במחצית השנייה כלום.

אביטל טוך: אם הם עובדים, הם לא מקבלים.

אביטל טוך: גם אני לא מקבלת.

קולט אביטל: אם אדם מוצא עבודה, הוא מקבל את סל הקליטה לשישה חודשים, ואחרי שישה חודשים הוא לא מקבל סיוע לדיור.

חנוך צמיר: אם הוא עובד, הוא לא מקבל, מלבד הסיוע הנוסף של הסוכנות היהודית.

קולט אביטל: אם הוא לא עובד, 2,400 שקלים אמורים להספיק למשפחה שלמה?

קולט אביטל: זה כבר הכול מן הביטוח הלאומי וכן הלאה?

מאוריסיו בלטר: אין ביטוח לאומי בשנה הראשונה.

קולט אביטל: מה הם מקבלים מהסוכנות היהודית?

30083: התוכנית המקיפה, שכוללת את כל מרכיבי הסיוע, במסגרת התוכנית המיוחדת, התמיכה לעולה בודד נעה בין 6,000 דולר ל-22,500 דולר למשפחה של ארבע נפשות.

קולט אביטל: לכמה זמן?

30083: מדובר על עד שלוש שנים, כאשר חלק מזה מיועד לסיוע בהתארגנות הראשונית, ולאחר מכן יש המרכיב של התמיכה ברכישת דירה, התמיכה בתעסוקה.

קולט אביטל: התמיכה ברכישת דירה היא מכם או מהממשלה?

30083: היא בשותפות.

30083: כל התוכנית הזאת נעשתה ביחד עם משרד הקליטה ועם משרדי הממשלה השונים.

קולט אביטל: עכשיו היא בוטלה.

30083: כל אלה שעלו ויעלו עד ה-31 בדצמבר 2003, התוכנית הזאת שרירה וקיימת לגביהם.

30083: אלה שיעלו לאחר מכן, זה לא תופס לגביהם.

30083: כל אלה שנמצאים במסגרת הזאת, שעליהם מתקיים הדיון, ודאי שהתוכנית הזאת שרירה וקיימת לגביהם.

קולט אביטל: אתה מדבר על אלה שכבר עלו או שיעלו עד ה-1 בינואר 2004, וכל מי שיעלה אחרי התאריך הזה, כל המענק והסיוע לדיור לא יהיה קיים.

30083: הסוכנות היהודית מעוניינת שהתוכנית הזאת תימשך.

קולט אביטל: אני יודעת, גם הלכתם לבג"ץ בעניין הזה.

קולט אביטל: אני פשוט מנסה לבדוק את העובדות, כי בתקציב של משרד הקליטה זה לא היה.

קולט אביטל: יותר נכון, זה צריך להיות בתקציב משרד השיכון, אם אני לא טועה.

חנוך צמיר: כפי שאמר אלי כהן, חברי, התוכנית היא תוכנית אחת, היא נעשתה מתוך ראייה כוללת, והיא נשענת על החלטות ממשלה, שבהן יש גם החלק של הסוכנות היהודית.

חנוך צמיר: יש הסיוע השוטף והרגיל של משרד הקליטה, שהוא לא מיוחד, כמו לכל עולה, ויש הצבע המיוחד של התוכנית המיוחדת, שמורכב בעיקרו משני כיוונים.

חנוך צמיר: הוא מורכב ממענק מיוחד, מעבר לסל הקליטה, שהוא תקציב סוכנותי, וניתן באמצעות החלטות של ועדה משותפת, הסוכנות היהודית ומשרד הקליטה- - -

קולט אביטל: 40,000 שקלים.

חנוך צמיר: סל הקליטה הוא כ-40,000 שקלים למשפחה של ארבע נפשות.

חנוך צמיר: זו הרוטינה, אין בזה שום דבר מיוחד.

חנוך צמיר: אני מנסה להבליט את הדברים השונים, המיוחדים.

חנוך צמיר: הדברים השונים, המיוחדים, מורכבים בגדול מהקטע של עד 20,000 דולר למשפחה, שוב כפונקציה של גודל משפחה, מה שציין אלי כהן, כשיש תת-כותרות על-פי התארגנות, דיור, תעסוקה וכן הלאה, ויש הקטע של משכנתה מיוחדת, שזה יוצא מתקציב משרד השיכון.

חנוך צמיר: אגב, כל מה שאני אומר נכון, כפי שנאמר כאן, למי שיעלה עד ל-31 בדצמבר 2003, כשגובה המשכנתה המיוחדת הוא כ-82,000 שקלים למי שיבצע את הרכישה עד סוף 2004.

קולט אביטל: אין כבר מענק.

חנוך צמיר: בתוך זה מרכיב המענק הוא כ-27,000 שקלים, והיתרה היא הלוואה בריבית של כ-4%, ההלוואה הרגילה.

קולט אביטל: המענק קיים עד סוף 2004?

חנוך צמיר: לגבי 80,000 השקלים המיוחדים האלה זה קיים.

חנוך צמיר: זה לא קיים במשכנתה הרגילה, כי זה תוספת למשכנתה הרגילה.

חנוך צמיר: כל אחד זכאי למשכנתה הרגילה.

30083: הזכויות האלה שניתנו לעולים עומדות להם כל עוד הם נמצאים בקטגוריה של התקופה שהועמדה לרשותם.

30083: זה שהממשלה הפסיקה את זה ב-31 בדצמבר, זה לא אומר שמפסיקים להם את הזכויות שהוענקו להם.

קולט אביטל: מה שאתה אומר, שלא מפסיקים רטרואקטיבית.

קולט אביטל: אבל אני שואלת, כי זה חשוב לכולנו, וגם לפרוטוקול, האם מה-1 בינואר 2004 אתה אומר שבכל זאת תמשיך להיות משכנתה מיוחדת בסך 82,000 שקלים?

חנוך צמיר: למי שעלה עד 31 בדצמבר 2003.

קולט אביטל: מי שעלה אחרי ה-1 בינואר?

חנוך צמיר: הוא לא יהיה זכאי לה.

קולט אביטל: זאת אומרת, שכל מי שעולה החל מה-1 בינואר, יקבל את המשכנתה כהלוואה, אבל כיוון שהוא יזדקק, אם הוא ירצה לקנות דירה, להרבה יותר כסף, המשכנתה תהיה יותר גדולה, אבל גם ההחזר שהוא ייאלץ לשלם יהיה יותר גדול, כאשר אנחנו לא בטוחים שהוא יוכל להחזיר, כי זה תלוי אם תהיה לו עבודה או לא.

קולט אביטל: האם אני מדייקת?

חנוך צמיר: אני רוצה להבהיר נקודה אחת.

חנוך צמיר: הסיוע המיוחד לדיור נשען על המשכנתה הרגילה.

חנוך צמיר: משכנתה רגילה הוא ימשיך לקבל, הוא לא יקבל את ה-80,000 שהזכרתי קודם לכן.

חנוך צמיר: המשכנתה הרגילה, שהיא פונקציה של גודל המשפחה, מרכיב המענק בה בוטל.

קולט אביטל: מרכיב המענק בוטל, ולכן נאמר לכולנו, כולל לוועדה הזאת, בוועדת הכספים, שמה שיינתן, זאת משכנתה מוגדלת.

קולט אביטל: הבסיס של מה שנאמר לנו בוועדת הכספים, שאם קודם עולה חדש היה צריך להחזיר משהו כמו 780 שקלים לחודש על חשבון המשכנתה, עכשיו הוא ייאלץ להחזיר בסביבות 1,400-1,500 שקלים בחודש.

חנוך צמיר: קצת פחות.

מאוריסיו בלטר: זה תקף לכל העולים שלא קנו, לא רק לעולים חדשים.

חנוך צמיר: זה לכולם, לאו דווקא לעולים מאמריקה הלטינית.

קולט אביטל: זה אומר שאדם שלא עובד, או שהוא עולה חדש, זה הופך לדבר שהוא לגמרי פרוהיביטיבי.

קולט אביטל: גם אם תיתן לו את ההלוואות הטובות ביותר, מניין הוא יכול להחזיר את הכסף?

קולט אביטל: ואז אנחנו יושבים פה ורואים את העולים החדשים שזרקו מהדירות, כי הם לא יכלו לשלם את המשכנתה.

צבי אשכנזי: הנושא של המשכנתה כרגע הוא לא רלוונטי, מכיוון שלעולים אין הכסף אפילו להתחיל לחשוב על דירה.

צבי אשכנזי: רוב העולים שהגיעו משתכרים די יפה.

צבי אשכנזי: הבעיה שבגללה פנינו לשרת הקליטה היא בעיית החלשים - האנשים המבוגרים שעדיין לא הגיעו לגיל הפנסיה, האמהות החד-הוריות, החולים.

צבי אשכנזי: פה יש בעיות רציניות מאוד.

קולט אביטל: האם יש לך נתונים באחוזים לגבי הציבור שעלה, בממוצע, עד גיל 50-55, כמה מתוכו מועסקים וכמה ממתינים לעבודה?

צבי אשכנזי: הבעיות הקשות בשנה האחרונה הן של כ-500 משפחות, שקיבלנו מהן פניות.

צבי אשכנזי: אני מתאר לעצמי שיש עוד כמה משפחות, אבל אלה הבעיות הרציניות, הבוערות כרגע, ובזה אנחנו חייבים בשלב מסוים לטפל באופן פרטני.

צבי אשכנזי: פה זה לא עניין של תקציבים.

צבי אשכנזי: פה לא מדובר בתקציבים מיוחדים.

קולט אביטל: אלה לא בעיות של תעסוקה?

צבי אשכנזי: גם בעיות של תעסוקה.

צבי אשכנזי: לאדם מעל גיל 50 או 55 או 58 אין שום אפשרות לקבל עבודה היום.

קולט אביטל: ואז הוא חי מ-2,400 שקלים לחודש.

חנוך צמיר: ולאחר מכן, בשנה השנייה, הוא עובר לטיפול הביטוח הלאומי.

צבי אשכנזי: ברור שאין לו מספיק לתשלום שכר דירה.

צבי אשכנזי: פה דיברו על עלות שכר דירה, ויש תופעה, כמו ברמלה, למשל.

צבי אשכנזי: לפני שהגיעו לרמלה עולים מארגנטינה, שכר הדירה עמד על 300 דולר.

צבי אשכנזי: שכנעו אותם להגיע לרמלה, משום ששכר הדירה נמוך, ואפשר לעבוד גם בתל-אביב.

צבי אשכנזי: מאז שעברו לרמלה, העולים מארגנטינה, שכר הדירה עלה מעל 500 דולר.

חנוך צמיר: אלה כוחות השוק.

חנוך צמיר: יש ביקוש לדירות, המחיר עולה.

קולט אביטל: יש פה נציגים של השלטון המקומי.

קולט אביטל: יש לכם דרך לעבוד מול עיריית רמלה כדי לראות מה ניתן לעשות במקרים כאלה.

קריאה: יש פה מרעננה ומקרית-ביאליק.

צבי אשכנזי: על שכר הדירה ברעננה, בכלל אין על מה לדבר.

נחמה אפרתי: יש מרכז קליטה, ואני מזכירה את מרכז הקליטה בהקשר של שכר דירה, מכיוון שהמשפחות שמגיעות, לרוב הפרופיל של העלייה היא עלייה של משפחות עם ילדים, הילדים נקלטים בבתי הספר העירוניים, והורים לא רוצים לגרום למשבר נוסף, אז בשיניים הם ישלמו את אותם 700 דולר ברעננה כדי לא לגרום למשבר.

נחמה אפרתי: זה לא מדויק שעולים נמצאים חודשיים במרכז קליטה, יש בהחלט קריטריונים שונים ומשונים של הסוכנות היהודית, והיא מאפשרת לעולים להישאר גם שנה במרכז קליטה.

נחמה אפרתי: בהחלט, כאילוץ, הם נשארים ברעננה, הם אולי היו רוצים בפנטזיה, אבל הם נשארים כדי לא לגרום לילדים למשבר נוסף.

צבי אשכנזי: דווקא ברעננה יש בעיה רצינית מאוד במרכז הקליטה עם עורכי-דין ורואי-חשבון, שאין להם שום אפשרות לעבוד פה במקצוע, וביניהם יש הרבה מאוד שרוצים לעזוב את הארץ.

קולט אביטל: האם מישהו מכם יכול לתת הסברים על התופעה של 1,000 משפחות או 1,000 האנשים שירדו?

קולט אביטל: האם אנחנו יודעים מה קרה?

קולט אביטל: למה?

קולט אביטל: האם מישהו היה בקשר אתם?

דוד שכס: זה ממש מתאים לוועדה הזאת, כי על ההצלחה של העולים הנקלטים, שהם הרוב, שומעים במכתבים ובאופן קצת וירטואלי, אבל את היורדים פוגשים עם הסיפורים קורעי הלב, וזה משפיע בצורה מאוד שלילית.

דוד שכס: אני חושב שצריך טיפול מונע, אבל זו כבר הצעה.

דוד שכס: הסוכנות נטתה להציל אנשים במצב קשה, וגם להגדיל את הסכומים.

דוד שכס: השליחים בדרך כלל היו אחראים, אבל שלחו לארץ גם אנשים, שאחר כך התגלה שהם היו חלשים מאוד.

דוד שכס: יש שכבה של אנשים שלא יכולים לעמוד בתחרות של החברה הקפיטליסטית החופשית, אבל 1,000 המקרים הסוציאליים, או החמורים, שצבי אשכנזי מעלה, הם לא אותם אנשים.

קולט אביטל: על זה נדבר מיד.

קולט אביטל: שאלתי שאלה ספציפית מאוד.

דוד שכס: יש תהליכים של הגירה בכל העולם, של דחיפה ומשיכה.

דוד שכס: הדחיפה מארגנטינה, מתוך ייאוש, היתה גדולה מאוד, המשיכה של התקווה ושל ההקלות בארץ היתה גדולה מאוד.

דוד שכס: הדברים השתנו, ובכל תהליך של הגירה זה קיים.

דוד שכס: ארגנטינה - תפסת את זה יפה - משתקמת איכשהו, יש כבר תקווה, ובישראל, בעיקר חוסר התעסוקה, וגם בעיות נוספות - ונדבר על אפשרויות פתרון - כל כך מעיקות על העולים, וכשאותו אדם או אותה משפחה בעלי תקווה, שהגיעו לכאן, מגיעים לייאוש בגלל חוסר עבודה, או שכר דירה שהם לא יכולים לשלם וקצת אטימות ביורוקרטית, זה תהליך טבעי מאוד, והוא לא נורא חמור, אבל הוא עלול להתגבר, כי המצב שם השתפר, ואנחנו לא יודעים מה קורה פה עם התוכניות הכלכליות.

דוד שכס: אנחנו צריכים טיפול מונע.

קולט אביטל: לטיפול המונע נחזור יותר מאוחר.

חנוך צמיר: ברשותך, היושבת-ראש, אני אנסה להרחיב, ואני אתאר את קטע הקליטה בכללותו.

חנוך צמיר: קודם כול, שאלת קודם על מאפייני העלייה.

חנוך צמיר: הפילוח לפי גילאים מאוד משמעותי לדיון הזה, ואני מדבר כמובן על העלייה של השנתיים האחרונות.

חנוך צמיר: מגיל אפס עד 17.5 הגיעו כ-27%; בין 18 ל-34 – 24%; 35-45 - 15%.

קולט אביטל: עד גיל 35 זה יותר ממחצית העולים.

חנוך צמיר: זה הרבה יותר, אנחנו מעל 60%.

קולט אביטל: הציבור הצעיר הוא מעל 60%.

חנוך צמיר: אם תתני לי להוסיף לזה גם 45-54 זה כבר עוד יותר, כי זה 13%.

קולט אביטל: בגילאים בין 45 ל-54 מתחילה להיות בעיה למצוא עבודה.

חנוך צמיר: לשאלתך, באופן יותר מדויק, 66% זה עד גיל 45.

חנוך צמיר: בין 55 ל-64 – 9%.

חנוך צמיר: מעל גיל 65 – 12%, שזה שיעור שדומה, פחות או יותר, גם לעליות האחרות, והוא גבוה אולי באחוז אחד משיעור הגילאים האלה בקרב האוכלוסייה הוותיקה.

קולט אביטל: האם אתם יודעים כמה מאלה עלו עם ילדיהם, כמשפחות?

חנוך צמיר: אין לי הנתון מתחת ליד, אבל אפשר לתת תשובה מדויקת לשאלה, ואני מתחייב להעביר את זה ליושבת-ראש.

קולט אביטל: מכל הקבוצה הזאת, תגיד לנו כמה מהם נקלטו ובאיזה גילאים.

חנוך צמיר: אני חושב שמרבית האנשים בתהליכי קליטה שונים, בשלבים שונים, שהם חיוביים.

חנוך צמיר: מי שבקורס או מי שעושה השמות כאלה או אחרות כרגע, אני רואה את כיוון הקליטה שלו כסביר.

חנוך צמיר: למרבית העולים, בשלב הזה, שנה עד שנתיים בארץ, אני מדבר על העלייה של השנתיים האחרונות, אני חושב שנבנו מסלולי קליטה סבירים.

חנוך צמיר: אני לא רוצה להגיד שהם מצוינים, זה תלוי כמובן במצב הכלכלי, אפשרויות התעסוקה וכן הלאה.

חנוך צמיר: עם זאת, אנחנו יודעים לזהות, בעזרת הפריסה שלנו בשטח, של הסוכנות היהודית ושל ההתאחדות, קבוצה מסוימת של אנשים, שעליה בעיקר דיבר צבי אשכנזי – אגב, אנחנו מחליפים מידע, ואנחנו יודעים על מי מדובר ברמה הפרטנית – שהיא קבוצה קשת קליטה בהגדרה, כי היא מכילה בתוכה אוכלוסיות שהן קשות קליטה: גילאים מתקדמים מאוד, חולים, בעיות בריאות וכן הלאה.

חנוך צמיר: זו קבוצה שתלווה אותנו, לצערי, אני לא מבטיח פה פתרונות פלא.

חנוך צמיר: גם בפגישה שהיתה לנו בשבוע שעבר עם התאחדות עולי אמל"ט הבטחנו בדיקה פרטנית מול כל שם שמופיע באותה טבלה, אבל אני לא רוצה להשלות אף אחד, כי אלה מקרים קשים בהגדרה, ונצטרך להישען על תשתיות השירותים של מדינת ישראל, אם זה בריאות, אם זה ביטוח לאומי, טיפולים רפואיים וכל מה שקשור לזה, ועדיין זה סיפור קשה.

חנוך צמיר: הייתי מבקש שלא יתקבל הרושם שזה מצבה של כל קליטת העלייה של השנתיים האחרונות מארגנטינה, כי אנחנו עושים עוול לעלייה עצמה.

חנוך צמיר: רוב האנשים במסלולי קליטה סבירים, ואפילו הייתי אומר, אופטימיים לגבי העתיד.

חנוך צמיר: מעבר לתוכנית הסיוע המיוחדת, שפורטה כאן קודם לכן- - -

קולט אביטל: היא עומדת להסתיים.

חנוך צמיר: היא עומדת להסתיים, אבל היא מאוד רלוונטית לגבי מרב האנשים שהגיעו.

קולט אביטל: מה קורה עם אלה שיגיעו עכשיו?

חנוך צמיר: ההחלטה הפורמלית היא שהם נשענים על מערכת הסיוע הרגילה, ואין תוכנית מיוחדת.

חנוך צמיר: אני יודע שיש שיחות, אבל הן עדיין ברמה של שיחות, לא מעבר לזה, ואני לא יכול להתחייב, לנסות, ואולי להרכיב בכל זאת תוכנית סמי מיוחדת גם לעולי 2004, אבל הדברים האלה כרגע בבדיקה, ואני לא רוצה שייווצר הרושם שאכן זה עומד לקרות.

חנוך צמיר: לשאלה שלך.

חנוך צמיר: אם עלו כ-7,000 איש ב-2002 רק מארגנטינה, וב-2003 יעלו כ-1,000, ואנחנו נוגעים ב-10,000 יחד עם אורוגוואי, עיקר העלייה נהנית מהסיוע המיוחד.

חנוך צמיר: מעבר לסיוע הפרטני, מערכות הקליטה, ואני יודע שזה נכון גם לגבי הסוכנות היהודית, נתנו היבטים נוספים של סיוע מיוחד.

חנוך צמיר: למשל, בקטע התעסוקתי – אם תרצו, אפשר לפרט.

חנוך צמיר: נמצאת פה גם גברת קלאודיה כץ, שהיא ראש אגף לקליטה בתעסוקה אצלנו במשרד – היו היערכויות מיוחדות לקראת האוכלוסייה הזאת מתוך הכרת הפרופיל של העולים.

חנוך צמיר: נערכו קורסי רישוי, ירידי תעסוקה, קורסים מיוחדים לעברית, השתלמויות ערב, קורסים מיוחדים לפלסטיקה ודברים נוספים, מענקים מיוחדים לקליטה בתעסוקה.

חנוך צמיר: במקרה יש פה לקט שנעשה עם התנועה הקיבוצית, אבל זו רק דוגמה.

קולט אביטל: מה זה קורסים לפסלטיקה?

חנוך צמיר: תעשיית הפלסטיקה.

חנוך צמיר: זה נעשה עם התנועה הקיבוצית ועם "בית ראשון במולדת".

חנוך צמיר: אלה קורסים מוצלחים מאוד.

צבי אשכנזי: אחרי שנה, כשהמפעלים הפסיקו לקבל את הסיוע הממשלתי, פיטרו את כולם.

חנוך צמיר: זה יכול להיות.

קולט אביטל: אנחנו פה כדי לנסות לבדוק את הבעיות עד הסוף.

קולט אביטל: אולי באמת אנשים מחזיקים עובדים כל עוד שהם מקבלים עבורם סיוע ממשלתי, ואחר כך מפטרים אותם.

חנוך צמיר: אני אעשה שקר בנפשי אם אני אגיד שזה לא נכון, אבל זה נכון רק בחלקו.

חנוך צמיר: בחלק ניכר מקידומי התעסוקה, לאחר מכן האנשים כן נשארים במערכת.

חנוך צמיר: להגיד שאין מעסיקים שמנצלים את זה, זה לא יהיה נכון.

חנוך צמיר: אין ספק שזה לא 100%.

חנוך צמיר: שוב, זה הביטוי למדיניות עם הפנים ועם התוכנית המיוחדת לעולי ארגנטינה.

חנוך צמיר: למשל, בנושא קהילה.

חנוך צמיר: בוצעו פרוייקטים מיוחדים באמצעות רשויות, בסדר גודל של כ-100,000 שקלים רק השנה.

קולט אביטל: אנחנו יודעים שכל הכספים שנועדו לרשויות מקומיות כבר לא קיימים בתקציב.

חנוך צמיר: יש לנו בעיה ב-2004, לא נברח מזה.

חנוך צמיר: השרה שלי ישבה לפני שבוע על הכסא הזה, ואמרה את הדברים בצורה הכי ברורה, הכי כנה והכי שקופה.

חנוך צמיר: אני רוצה בכל זאת לספר על העשייה, גם בקטע של הקהילה.

חנוך צמיר: פרוייקט פל"א המפורסם, למשל, הכנסנו גם לילדים בני הקהילה הארגנטינאית, ועדת תמיכות, קרן העזבונות- - -

שפרה לויצקי: ועדת תמיכות?

קולט אביטל: שאלתן משהו?

שפרה לויצקי: צריך לשים דברים בפרופורציה.

שפרה לויצקי: יש 30,000 שקלים.

חנוך צמיר: יש 36,800 שקלים.

שפרה לויצקי: הארגנטינאים לא קיבלו סיוע מיוחד מוועדת התמיכות.

חנוך צמיר: אני כרגע מציין את המקורות ומסלולי הסיוע שלנו לקראת העלייה הזאת.

קולט אביטל: אם זה תיאורטי- - -

חנוך צמיר: זה לא תיאורטי, זה סכום שעבר.

קולט אביטל: הם טוענים שהם לא קיבלו.

צבי אשכנזי: קיבלנו 30,000 שקלים.

חנוך צמיר: גברתי, אני אחראי על מה שאני מוסר.

צבי אשכנזי: מתוך תקציב של 5 מיליון קיבלנו 30,000 שקלים.

חנוך צמיר: שפרה לויצקי, אנא, אל תתקני אותי ברמה הזאת, כי אני מוסר מידע מדויק לוועדה.

חנוך צמיר: 33,800 שקלים זו היתה הקצבת התמיכות השנה, שנת 2003, להתאחדות עולי ארגנטינה.

חנוך צמיר: אתם יכולים להגיד שזה לא מספיק, אני לא אתווכח אתכם.

חנוך צמיר: אני מדבר כרגע על הנתונים.

חנוך צמיר: נכון, לגבי שנת 2004 המצב יותר קשה, אף אחד לא ברח מזה, והצגנו את זה בצורה שקופה מאוד.

חנוך צמיר: לגבי התוכנית שלנו כמשרד, אולי בכל זאת ננסה להתארגן קצת שונה אל מול המצב.

חנוך צמיר: ננסה בשנת 2004 להתארגן על-פי הריכוזים הגיאוגרפיים, אפרופו הפתיח שלך.

חנוך צמיר: התאמה של לשכות, סניפים, כוח-אדם וכן הלאה, וננסה לפתוח נקודות מגע יותר אינטימיות, תרבותיות, עם דוברי ספרדית, במספרים גדולים יותר מאשר השנה.

קולט אביטל: כמה דוברי ספרית יש במשרד הקליטה?

חנוך צמיר: יש.

חנוך צמיר: אני לא יודע להגיד את המספר כרגע.

חנוך צמיר: אנחנו עומדים לעשות כנס גדול של עולי ארגנטינה, כדי לראות את הדברים קצת יותר מקרוב.

חנוך צמיר: ציינתי את עניין צוותי העבודה, מתוכנן יריד תעסוקה גדול מיוחד לעולי ארגנטינה, וכפי שציינתי קודם, הבדיקה הפרטנית כבר לקראת סיומה של אותה טבלה שעליה מדבר צבי אשכנזי, כשאני מודיע מראש שהמקרים קשים, ולא בטוח שיהיו פתרונות פלא.

קולט אביטל: מבין החומר שמנפיק המשרד לקליטת העלייה בשפות, האם אתם מפיצים בקרב העולים את אותו המידע שמופץ בקרב עולי רוסיה לשעבר בשפה הרוסית?

קולט אביטל: האם יש אותן החוברות גם בספרדית וכולם מקבלים את המידע?

יולנדה שטראוס: סליחה, יש אפילו אתר.

יולנדה שטראוס: אתר האינטרנט שבמשרד, תורגם גם לספרדית מאז שהתחיל הפרוייקט.

קולט אביטל: בזמנו דיברה השרה, ואני יודעת שזה היה קיים גם קודם, על מוקד טלפוני שפועל ממשרד הקליטה בשפות שונות.

קולט אביטל: הוא קיים גם בספרדית?

חנוך צמיר: מוקד המידע הטלפוני מתקיים, וגם בשפה הספרדית.

ליאון אמירס: אני מטעם התאחדות עולי אמריקה הלטינית.

ליאון אמירס: הבנתי מוועדת הקליטה של הכנסת הקודמת, כשישבנו בנושא של תושבים חוזרים, שיש תקציב למשרד הקליטה, מה שנקרא "עידוד עלייה".

ליאון אמירס: האם הכספים האלה, שהבנתי שהם סכומים אדירים- - -

קולט אביטל: אלה לא סכומים אדירים.

קולט אביטל: 85 מיליוני שקלים.

יגאל יאסינוב: זה סך הכול 300 מיליוני שקלים בשלוש שנים.

חנוך צמיר: זאת תוכנית שנתית.

ליאון אמירוס: התאחדות עולי אמריקה הלטינית מקבלת 30,000 שקלים, בהשוואה לזה סכומים כאלה הם סכומים אדירים.

ליאון אמירוס: האם לא ניתן לכוון לפחות חלק מהסכומים האלה לנושא של פעילות בעלייה עצמה ולא כל כך לעידוד עלייה?

ליאון אמירוס: האם ניתן לעשות זאת?

דוד שכס: אתה מתכוון למניעת ירידה.

חנוך צמיר: לפני שאני מתייחס.

חנוך צמיר: נאמר פה המספר 1,000, 1,000 יורדים.

חנוך צמיר: וזה הפך להיות כאילו דיברה בעשרת הדברות.

חנוך צמיר: זה הופיע בתקשורת, אני יודע, אבל הנתונים שלנו נמוכים יותר, ואנחנו לא יודעים על 1,000 עולים שירדו.

חנוך צמיר: על-פי ההערכות שלנו, ואני חושב שההתאחדות מצטרפת להערכות שלנו, זה סדר גודל של בין 400 ל-500, וגם זה הרבה, אבל אני מציע שלא ניתפס ל מספר 1,000, שהפך להיות מנטרה שכולנו חוזרים עליה.

חנוך צמיר: לגבי השאלה של האדון שאני לא מכיר, 85 מיליוני שקלים לעידוד העלייה, זו תוכנית תלת-שנתית.

חנוך צמיר: בתקציב 2004 יהיה סדר גודל של 30 מליון פלוס, חלקו ילך נטו לפעולות עידוד עלייה מעבר לים, וחלקו בהחלט ילך לתחומים מוגדרים של מה שאתה קורא "שיפור הקליטה", כי אנחנו רואים את המעגל הזה יחד – קליטה טובה, תביא עידוד עלייה.

חנוך צמיר: לכן חלק מהכספים ילכו גם לכיוונים האלה, אבל אלה לא רק כספים שמיועדים לעולי ארגנטינה או לעידוד עלייה מארגנטינה.

חנוך צמיר: המשרד כרגע נערך, הוא בונה תוכניות שונות אל מול הקהילות השונות.

קולט אביטל: כדי להיות הוגנת, חבר הכנסת יאסינוב, אני רוצה להגיד שבישיבה שקיימנו, לפני שבוע או פחות מזה, בוועדת הכספים אמרה השרה לקליטת העלייה שמתוך 86 מיליוני שקלים, חלק גדול יוציאו על ירידי תעסוקה, למשל.

קולט אביטל: זה ילך לתחום התעסוקה, לא סתם לפעולות יחצנות, אלא לדברים מאוד ספציפיים, כדי לעודד אנשים.

קולט אביטל: אם זה הולך לסעיף מציאת תעסוקה בארץ, כי אז כולנו צריכים לברך על זה.

חנוך צמיר: מתקן אותי התקציבן שלי, והסכום של 85 מיליוני שקלים זה ב-2004, זה לא התלת-שנתי, אבל, בהחלט, חלק מהכסף יוציאו על תוכניות קליטה בארץ.

יגאל יאסינוב: בשלוש שנים, זה 300 מיליוני שקלים.

30083: אני שותף לדאגה הזאת, וזה לא משנה אם זה 400, 500 או 1,000 איש.

30083: זו שאלה מדאיגה ביותר, וגם משפחה אחת שחוזרת לשם, הנזק לעידוד העלייה הוא משמעותי ביותר, וצריך למצוא לזה פתרון.

30083: שאלת לגבי הנושא של הפסקת הסיוע ב-1 בינואר.

30083: עובדתית, בשנה הזאת יגיעו 1,492 עולים מארגנטינה, לעומת 6,000, ו-459 לעומת כמעט 1,000 מאורוגוואי.

30083: כלומר, זה כמעט שליש מהפוטנציאל.

קולט אביטל: אני רוצה לצטט בדיוק מה שאמרו האנשים שעובדים מטעמכם בארגנטינה.

קולט אביטל: הם אמרו שהעובדה שיש לאנשים אפשרות לקבל את זכויותיהם עד ה-31 בדצמבר, פועלת כבומרנג נגדם, משום שזה אומר שאנחנו אומרים לאנשים, שאם הם יעלו עד ה-1 בינואר, טוב, אם לא, שלא יטרחו לעלות.

קולט אביטל: זה הפך לחרב דמוקלס.

קולט אביטל: לא כל אחד יכול בתוך יומיים או בתוך שבועיים להתארגן ולעלות לישראל.

מאוריסיו בלטר: אני אחזק מה שאת אומרת, ואומר שבשנה שעברה הייתי בדצמבר עם משלחת, ואנשים באו לסוכנות עם הרגשה שמפסיקים את כל זכויות העולים, לא רק את הסיוע המיוחד.

מאוריסיו בלטר: הם חשבו שכל הזכויות שלהם נגמרו.

קולט אביטל: באמת הזכויות נגמרו.

חנוך צמיר: לא, רק המיוחדות.

קולט אביטל: לא, גם הייבוא האישי.

קולט אביטל: גם זה נגמר.

30083: השאלה הזאת עמדה גם כשהוחלט על התוכנית, האם לעשות תוכנית כזאת – וזה גם נעשה בסיוע הממשלה, סיוע מרכז הקליטה – בהקצבה של שישה חודשים.

30083: מי שיבוא אחרי זה, מה הוא יגיד?

30083: הוא לא יעלה?

30083: כלומר, כאילו אנחנו רוצים שיעלו רק עכשיו.

30083: ההתייחסות הזאת לתת סיוע, כזה או אחר, היא באמת בעייתית.

30083: התאחדויות העולים והמחלקה לעלייה ולקליטה עושים מאמצים אדירים, וצריך להודות להן על כך, ובכלל להתאחדות העולים, שעושה על בסיס התנדבות, בסיוע באופן פרטני, במסגרת של פרוייקטים, גם אישיים, שהם עושים, וגם אנחנו במסגרת של "בית וביחד", והנושא של משפחה מלווה משפחה, על מנת לנסות ולהקל את תהליך הקליטה.

30083: אבל השאלה בעינה עומדת, כי התוכנית המיוחדת, יש לה יסוד אחד, שזה בעצם יהיה תהליך של קליטה שיאפשר להם שתהיה להם הכנסה, שהם יוכלו לנצל את המשאבים, שיקבלו את הסיוע הזה על מנת להיקלט בארץ.

30083: ובאמת זה מוכיח ש-85% מהתוכנית הזאת כן הצליחה, וצריך לראות את הצד היפה שבעניין.

30083: אני כרגע לא מדבר על 1,000, אמרתי שכל מספר הוא מדאיג.

30083: אני חושב שצריך למצוא פתרון.

30083: אם לא יימצא פתרון של תעסוקה, וזה לא תחום שאנחנו אחראים עליו, אנחנו יכולים לתת עוד 1,000 דולר, עוד 2,000 דולר, הקהילות היהודיות בעולם יירתמו, והממשלה תעשה "מצ'ינג", וניתן עוד 4,000 דולר, זה לא יפתור את הבעיה.

30083: פתרנו עוד ארבעה חודשי שכירות.

30083: אני רוצה להסיר מהשולחן רמז שנאמר כאן לגבי העידוד המסיבי שלנו.

קולט אביטל: אתה מדבר על הגילאים?

30083: על הגילאים והקבוצה הבעייתית לכאורה.

30083: הסוכנות היהודית פועלת בהתאם לחוקי המדינה - חוק השבות, ואנחנו מעודדים את העלייה.

30083: למרות הכול, אנחנו מעודדים את כל העולים, אנחנו לא מפרידים בין סוג כזה של עולה לסוג אחר של עולה, וכל מי שרוצה לבוא וכל מי שירצה לבוא, אני מניח, שאנחנו נסייע לו, והמדינה, ביחד אתנו, בוודאי תעשה את המרב על מנת לקלוט אותו.

קולט אביטל: אני רוצה למקד את הדיון.

קולט אביטל: תתקנו אותי אם אני טועה, אבל נראה לי שהדבר החיוני ביותר לדבר עליו הוא מקורות תעסוקה.

קולט אביטל: אם אנחנו, כפי שאמרת, ואני מאמצת כל מילה שאמרת, יכולים להשקיע כמה שיותר כסף, ולתת עזרה כזאת ועזרה אחרת וכן הלאה, אם אדם לא ימצא לו מקור תעסוקה בארץ, הוא ימשיך להזדקק לסיוע מסיבי, או מהמדינה או מהסוכנות היהודית, או דרך הביטוח הלאומי או דרך הבטחת הכנסה, או חלילה ממקורות אחרים, לכן המפתח לקליטה הוא בתחום הזה, ודאי לגבי הקבוצה הזאת.

קולט אביטל: אני רוצה לבקש ממך, קלאודיה כץ, להגיד לנו כמה מילים על התעסוקה, לאחר מכן אני אפנה גם לארגון אלטרנטיבה.

קלאודיה כץ: אני אקדים קודם דברים אישיים שלי.

קלאודיה כץ: מפריע לי שאנחנו דנים בעולים של 2002 ו-2003, ובאמת צריך לעזור לאנשים שנמצאים זמן קצר בארץ, והתקופה הראשונית קשה מאוד - גם אני הייתי עולה - אבל מי שעלה ערב 2002, ב-31 בדצמבר 2001, נמצא בדיוק באותו מצב, בדיוק באותם קשיים, ולא קיבל את המענק המיוחד.

קולט אביטל: זאת טעות, כי אנחנו לא מדברים על שנים.

קלאודיה כץ: הדיון כאן הוא על מענק, וקבלת המענק התחילה אך ורק ב-1 בינואר 2002.

קלאודיה כץ: מי שהגיע בלי מענק, נופל בין הכיסאות, מבחינת התגמול והתוספת התקציבית הרצינית שהתקבלה לאחרונה.

קלאודיה כץ: לגבי המצב התעסוקתי.

קלאודיה כץ: אני ודאי לא אהיה זאת שאכניס אשליות ואגיד שהכול נפלא.

קלאודיה כץ: אני גם חושבת שאנחנו לא אמורים ולא מסוגלים, כמשרד הקליטה, לשנות את המצב התעסוקתי הכללי שקיים בשוק.

קלאודיה כץ: עם זאת, אנחנו עושים המון לתעסוקת עולים, והראיה לכך הוא הרבעון הקודם, ששיעור האבטלה בקרב העולים, בכלל העלייה, על כל העשור שאנחנו אחראים עליו, היה אפילו נמוך משיעור המובטלים בקרב הוותיקים.

קלאודיה כץ: לגבי עולי ארגנטינה, אורוגוואי, זכאי המענק, 2002-2003.

קלאודיה כץ: מארגנטינה ואורוגוואי עלו 7,047 עולים, חלק גדול מביניהם נמצא עוד בתקופת האולפן.

קלאודיה כץ: מסך כול הקבוצה הזאת, 2,548 אנשים מבוגרים, בגילאי עבודה, שסיימו את תהליכי האולפן, אמורים, מבחינתנו, לגשת לשוק העבודה, ולראות איזה מסלולים ניתן לעשות.

קלאודיה כץ: מתוך האנשים האלה, 1,547 איש הושמו בעבודה.

קלאודיה כץ: זאת אומרת, השיעור הוא גבוה מאוד, אבל הוא שיעור מסוים מאלה שסיימו את האולפן ומאלה שבארץ מעל שישה חודשים, ויכולים להיכנס למסלולים, כאשר יש גם מסלולי רישוי.

קלאודיה כץ: לגבי אותה קבוצת רואי-חשבון ועורכי-דין, השקענו המון בקבוצה הזאת.

קלאודיה כץ: זה מסלול ענק של כשנתיים במרכז קליטה, בליווי של סל קליטה, למרות שהם נמצאים במרכז קליטה.

קלאודיה כץ: אם יש אנשים שרוצים לחזור, צריך לבדוק את זה באופן מיידי, ואני מתחייבת לכך.

קלאודיה כץ: גם אני ביקרתי בארגנטינה, במאי השנה, והייתי בשוק כשהתחלתי לפנות למישהו למסלול תעסוקתי-אישי, ואמרתי: אולפן שישה חודשים, עברית מיוחדת - נתנו דרך אגב גם לאותם רואי-חשבון - אבל אמרו לי: אולפן הוא רק חודשיים.

קלאודיה כץ: קיבלתי התקף לב על המקום.

קלאודיה כץ: החודשיים האלה הורגים את העולים.

קולט אביטל: את יכולה להסביר אם כך מה האמת?

קולט אביטל: כמה הם מקבלים?

קלאודיה כץ: עולי ארגנטינה מקבלים את השהייה במרכז קליטה בחודשיים הראשונים.

קולט אביטל: כיוון שזאת כבר תלונה ששמענו עליה, וליד השולחן הזה, פנינו לסוכנות היהודית.

קולט אביטל: הסוכנות היהודית אמרה לנו שאין בעיה להאריך את השהייה באולפן.

קולט אביטל: אני רוצה לדעת מה באמת קורה.

קלאודיה כץ: כל עולה זכאי לאולפן של שישה חודשים, השאלה היא מה עולה עושה עם הזמן הזה ועם עצמו.

קלאודיה כץ: ברגע שאת מגיעה למרכז קליטה.

קלאודיה כץ: את יודעת שיש לך רק חודשיים, ואת צריכה אחרי זה לרוץ ולמצוא דירה, ואת צריכה לדעת שיש לך איפה לגור, ולפעמים את מגיעה לאשדוד, והמשפחה שלך בחיפה.

קלאודיה כץ: הגעת לאשדוד משום שבאשדוד יש מרכז קליטה שמוכן לקלוט, ואז אחרי חודשיים את עוברת לחיפה, הפסקת את השהייה שלך באולפן, שהיתה בקושי חודש וחצי, את מגיעה לחיפה, מחפשים לך קבוצה מתאימה, כי כבר קצת התקדמת והתחלת ללמוד.

קלאודיה כץ: השקענו המון, יחד עם משרד החינוך, כדי לעשות הסברה בקרב העולים, אבל אם נאריך את התקופה מחודשיים שהייה במרכז קליטה לחצי שנה, קודם כול נכה בבעיה הכי קשה.

קלאודיה כץ: אי-אפשר למצוא עבודה בספרדית, ולא ברוסית ולא בצרפתית.

קלאודיה כץ: אפשר לעשות הכול, כל המוכרים בשוק הכרמל יודעים את כל השפות, פשוט לא יאומן איזו קליטה נהדרת יש להם לשפות, אבל מי שמגיע למעסיק, המעסיק דורש מהעולה, איפה שהוא לא יהיה, ידע מינימלי בעברית.

קלאודיה כץ: התמקדנו מאוד בתוכניות בעברית.

קלאודיה כץ: מצדי שהעולים לא ידעו איך קונים לחם במכולת, כי מי שמוכר שם ידע את זה, אבל תוכניות העברית שלנו היום מתמקדות פרופר בעבודה וגם במקצוע של העולה.

קלאודיה כץ: אוצר המילים שהעולה לומד היום גם באולפן, בעיקר פתחו תוכניות עברית תעסוקתיות, הן באמת מאוד ממוקדות לחיפוש עבודה.

קולט אביטל: את אחראית לתעסוקה ולא לאולפנים לעברית.

קלאודיה כץ: זה קשור.

קולט אביטל: זה קשור, אבל אני רוצה לשמוע ממך מה אתם עושים לאנשים מבחינת חיפוש מקומות עבודה, ומי עוזר לעולים למצוא מקומות עבודה.

קלאודיה כץ: דרך אגב, אני אחראית גם על אולפנים תעסוקתיים, ויש כאלה שישה בארץ.

קלאודיה כץ: חיפוש עבודה זה תהליך שנבנה לכל עולה ועולה, ומתחיל מעברית תעסוקתית, שמעמיד אגף התעסוקה--

קולט אביטל: גברתי, תמשיכי עם העברית התעסוקתית ותגיעי למקום עבודה.

קלאודיה כץ: --לסדנה לחיפוש עבודה, למרכזי הכוונה, לקידומי העסקה למעסיק.

קלאודיה כץ: דרך אגב, בקידומי השמה שלנו, במימון מעסיקים, אנחנו קושרים חוזה מול מעסיק, ובו המעסיק מתחייב להחזיק את העולה תקופה נוספת מעבר לתקופת המימון.

קלאודיה כץ: אנחנו עשינו בדיקה אחורה, והנשירה היא פחות מ-10%.

קולט אביטל: אני יכולה להפסיק אותך ולשאול עוד פעם את שאלתי.

קולט אביטל: כל הזמן את מסבירה לי על מסלול כזה ומסלול אחר, ואולי אני פשוט לא מבינה את העברית הזאת, אולי גם אני עולה חדשה.

קולט אביטל: תסבירי לי.

קולט אביטל: חוץ מבקורסים ובסדנאות, איך אתם מתארגנים לכוון אנשים למקצועות רצויים בארץ.

קלאודיה כץ: אנחנו לא עושים רק קורסים.

קלאודיה כץ: דיברתי כעת על מימון מעסיקים.

קלאודיה כץ: יש מספר גדול מאוד של מסלולים לתעסוקה לעולים, וכל עולה מותאם למסלול, בהתאם להשכלתו, ניסיונו והידע שלו בשפה.

קולט אביטל: את יכולה לתרגם לי את זה, כי אני פשוט לא מבינה.

קולט אביטל: תפסיקו עם המסלולים, אני רוצה לדעת איך אדם מוצא עבודה.

קלאודיה כץ: אדם שמגיע ארצה, והוא עולה מארגנטינה או אורוגוואי, וסיים אולפן, הוא מופנה למרכז הכוונה.

קלאודיה כץ: יש כאלה שישה בארץ, שם הוא נפגש עם פסיכולוג תעסוקתי ופקיד השמה, ועבורו נבנה מסלול מיוחד, ומחפשים לו עבודה.

קולט אביטל: תודה רבה, אני מאוד מודה לך.

דן משה שטיין: נורה לידרמן ואני מייצגים עמותה שפועלת עשרה חודשים בשם "אלטרנטיבה לבורל", ששמה לה למטרה את הנושא של עזרה בחיפוש עבודה לעולים חדשים מהאזור שאנחנו מדברים עליו.

דן משה שטיין: בצורה לגמרי התנדבותית, על-ידי מספר עולים ותיקים, התארגנו למטרה הזאת בלבד, במתכונת מקצועית, אבל מאוד מכוונת, למציאת עבודה לעולים, כמה שיותר מהר, והפנייתם למקומות עבודה.

דן משה שטיין: אנחנו מחפשים את מקור התעסוקה ממקורות שונים, כולל בעיתונות, ויש הרבה מה לעשות בקישור עם מעסיקים, שכבר פונים במדיה לעולים, שאין להם שום אפשרות להגיע לאותם האנשים, הם לא יודעים איך לדבר אתם, ומקורות אחרים, כולל חיפוש יזום וכן הלאה.

דן משה שטיין: אנחנו יודעים שיש גורמים רשמיים שפועלים בעניין ופעלו בעניין, וקיימים גורמים, כמו על"ה וכן הלאה, התנדבותיים, אבל היות וחשבנו, ואנחנו עדיין חושבים, וזה די ברור מהדיון פה, שהנושא הזה הוא כל כך קריטי וכל כך מהותי להצלחת כל תהליך הקליטה, חשבנו שזה ודאי יכול לעזור שקבוצה נוספת של אנשים פועלת.

דן משה שטיין: אני רוצה לתת כמה נתונים, כדי להדגיש מה שעשינו, ואולי לתת היבט על הבעיה בכללה.

דן משה שטיין: מפברואר קיבלנו כמעט 1,500 פניות.

דן משה שטיין: אם אני שומע פה את הנתונים על סך כול העולים – 7,470, דיברו על 10,000, מדובר על שיעור גדול מאוד של אנשים, כי אלה אנשים שפונים, וילדים כמובן לא באים, וזה בהתחשב בכך שאנחנו אולי לא- - -

קולט אביטל: מאיזה גילאים מגיעים?

דן משה שטיין: כל מיני גילאים בגילאי עבודה, מגיל 20 ומשהו עד גיל 60 ומשהו.

דן משה שטיין: מתוך אותם 1,445, שלחנו 945 אנשים לראיונות או למעסיקים פוטנציאליים – לא מדויק להגיד שזה 945, כי כמה אנשים הלכו גם כמה פעמים.

דן משה שטיין: זאת אומרת, נתקלנו בעולים מתקשים, אבל בכל זאת זו פרופורציה מסוימת.

קולט אביטל: כמה נקלטו בעבודה בערך?

דן משה שטיין: עד אתמול ידענו על 247 אנשים שנקלטו בעבודה ראשונה.

דן משה שטיין: מדובר בעבודות פשוטות - סדנאות, מוסכים, מסעדות, אבל גם בבעלי מקצועות, כאשר אנחנו עושים מאמץ להגיע להצלחה גם במקצועות שדרישת העברית בהם היא קטנה, על מנת לתת לעולה את האפשרות, בפעם הראשונה, לצאת מבעיות היומיום, ללכת למקום עבודה ולעשות משהו שגם יתרום, בין היתר, ללימוד השפה.

דן משה שטיין: ההערכה שלנו שכ-70% עדיין מחזיקים מעמד בעבודה.

דן משה שטיין: אנחנו רואים בדאגה את המשך הפעילות שלנו בגלל אותן הבעיות שצוינו כאן, של מימון.

דן משה שטיין: עד היום, גם התרומה של העבודה וגם התרומה הכספית, באות בעיקר מאותם החברים שייסדו את העמותה, ופנינו לכל מיני מוסדות.

קולט אביטל: האם אתם ארגון וולונטרי, שלא קיבל עד עכשיו שום עזרה כספית משום מוסד ממשלתי?

רחל לידרמן: שום מוסד ממשלתי.

רחל לידרמן: אנחנו גם עוזרים לאותם עולים שהולכים לראיונות עבודה.

רחל לידרמן: אנחנו לפעמים אפילו כותבים להם, בלועזית, מה להגיד ברגע שנכנסים, ואם עונים להם, מה לענות.

רחל לידרמן: אנחנו מלווים אותם גם לפגישות.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: אני רוצה לחזור לגברת שדיברה ממשרד הקליטה, שאחראית לשירות התעסוקה.

קולט אביטל: אנשים מגיעים לשם ומנסים למצוא עבודה, וזה מחזק את מה שאת אומרת, שמשום שעולים היו רק חודשיים במרכז קליטה, זה מביא אותם לכך שהם לא מסוגלים לחפש עבודה.

קלאודיה כץ: גם אצלנו זה כך, בהחלט.

אורנה פינדלינג: אני משירות התעסוקה.

אורנה פינדלינג: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם כל הרשויות – משרדי ממשלה, משרד הקליטה, הסוכנות, יש לנו קשר מצוין עם התאחדות עולי אמל"ט, וודאי שכל העולים שמסיימים אולפן צריכים לעבור דרכנו כדי שנעשה להם מה שנקרא "מבחן תעסוקה", כדי לקבל את דמי הקיום ממשרד הקליטה.

אורנה פינדלינג: אנחנו מפנים אותם לעבודה, ובמקרה שאנחנו לא מצליחים להשיג להם עבודה, הם מקבלים את דמי הקיום שלהם ממשרד הקליטה.

אורנה פינדלינג: במסגרת הפעילות שלנו עם עולי אמל"ט יש לנו מספר ריכוזים, ששם יש יותר עולים מאמריקה הלטינית, ויש מקומות שיש לנו בהם עובדים דוברי ספרדית.

אורנה פינדלינג: במקומות אחרים, שאין עובדים דוברי ספרדית, אנחנו נמצאים שוב, בקשר עם התאחדות עולי אמל"ט ומסגרות אחרות, ואנחנו מקבלים סיוע בתרגום.

אורנה פינדלינג: מבחינת השמות בעבודה.

אורנה פינדלינג: אתמול התכוננתי לפגישה הזאת, ושמעתי שדווקא בבאר-שבע היו השמות יפות מאוד, וחלקן בסיוע של מענק הקליטה של הסוכנות, היו השמות במלון "נאות-מדבר" לחדרניות ולעובדי מטבח, יש שם מפעל טקסטיל, שהיתה שם קליטה יפה, ומאפיה, שגם שם היתה קליטה יפה, ובהחלט זה בזכות העבודה של האנשים שלנו, שמשקיעים.

אורנה פינדלינג: היה טיפול בשיתוף עם שאר הגורמים בקרית-ביאליק, שגם שם יש ריכוז גדול.

אורנה פינדלינג: שם הטיפול היה של פעולות הסברה וליווי של קבוצות שהלכו למכינות לעולים.

אורנה פינדלינג: ליווינו אותם מהשלב הראשון, תוך כדי התהליך, וחלקם הצליחו להשתלב בקורסי הכשרה מקצועית; חלקם, אלה שהעברית שניסו לרכוש לא הספיקה להם, צריכים תגבור נוסף.

אורנה פינדלינג: אנחנו נתקלים בדיוק באותן בעיות שכל שאר המשתתפים פה ציינו, ואחת הבעיות הרציניות היא השפה.

אורנה פינדלינג: כל עוד הם לא רוכשים את השפה, קשה להם להיקלט בעבודה.

אורנה פינדלינג: פתחנו מסלול נוסף, או אפיק נוסף, ויש לנו תפקיד בנושא התעסוקה.

אורנה פינדלינג: כולם יודעים שבתקופה קשה כזאת של מיתון, גם מי שאינו עולה חדש, קשה לו מאוד להיקלט בעבודה, בוודאי שהעולים נפגעו מכך בתקופה כזאת שהקשיים גדולים מאוד.

אורנה פינדלינג: בגדול, כמו שאחרים אמרו, יש קבוצות שנקלטות יפה.

אורנה פינדלינג: הבעיות הן בקבוצות המבוגרות יותר ובעניין של השפה.

קולט אביטל: את יכולה בטובך לתת לנו תמונת מצב מבחינה סטטיסטית.

אורנה פינדלינג: לפי נתוני נובמבר, אלה הנתונים האחרונים שיש בידי, רשומים בכל רחבי הארץ 1,037 עולים מחפשי עבודה מארגנטינה, רבים מתוכם, למשל, ברעננה, ששם אנחנו יודעים שיש מרכז קליטה ויש הרבה עולים.

אורנה פינדלינג: דווקא אצלנו רשומים מעט מאוד, ממש מספרים מזעריים, כי הם מסתדרים בכוחות עצמם.

חנוך צמיר: הם עדיין בשלבי אולפן, לכן הם לא בקטגוריה הזאת.

אורנה פינדלינג: אולי הקהילה מאוד תומכת ואולי משרד הקליטה יותר פעיל.

אורנה פינדלינג: דווקא בפריפריה רשומים יותר עולים.

אורנה פינדלינג: בבאר-שבע רשומים 115 עולים, באשדוד 83 עולים, בנצרת-עלית 70 עולים, בקרית-ביאליק 66 עולים וכן האלה.

אורנה פינדלינג: אלה העולים שרשומים אצלנו.

אורנה פינדלינג: ודאי שעם כל שאר הגורמים שמטפלים בהם, אצלנו המספרים לא גדולים.

צבי אשכנזי: האם הם רק מארגנטינה?

אורנה פינדלינג: לקחתי נתונים רק על העולים מארגנטינה.

אורנה פינדלינג: אמרת שהם מהווים 80% מעולי אמל"ט, וזה נותן תמונה מסוימת.

חנוך צמיר: רציתי למנוע אי-הבנה אפשרית לגבי ההערה שהם חודשיים במרכז קליטה, וכאילו מפסיקים לאחר מכן את לימודיהם.

חנוך צמיר: הם לא מפסיקים, כי במקום שאליו הם מגיעים, הם ממשיכים את האולפן, זה נכון שהמעבר מקשה, אבל שלא ייווצר הרושם שהם מפסיקים את הלימודים.

קולט אביטל: ברגע שאדם יוצא ממרכז קליטה, הוא מגיע למקום, הוא גם צריך לחפש דירה, גם צריך לחפש מקום עבודה, אין לו בדיוק ממה לחיות, כמה הוא ירוץ ללמוד?

יגאל יאסינוב: יש עולים שלא מקבלים אפילו את החודשיים האלה.

יגאל יאסינוב: אני זוכר איך הורידו אותי ליד התחנה המרכזית בירושלים, ובזה הקליטה נגמרה.

חנוך צמיר: אתה עדות לכך שהקליטה שלך היתה מוצלחת.

חנוך צמיר: באיזה שנה זה היה?

יגאל יאסינוב: בשנת 1993.

אולגה נחמן: אני רוצה לשים דגש על מספר נקודות בודדות, שמאוד מעיקות.

אולגה נחמן: הראשונה, צמצום תקציבים לגבי תשלום נסיעות לקורסים ייעודיים לתעסוקה.

אולגה נחמן: אני רוצה לתת כדוגמה קורס ליועצי מס, שנפתח באשדוד, עבור עולים עם רקע בהנהלת חשבונות בארץ המוצא.

אולגה נחמן: מאשקלון לאשדוד העולים צריכים לשלם את הנסיעות, והם לא מסוגלים לעשות זאת.

קולט אביטל: בכמה אנשים מדובר?

אולגה נחמן: מאשקלון היה מספר לא רב מאמריקה הלטינית, מאמריקה הלטינית נרשמו ארבעה אנשים, ושניים כבר נשרו.

אולגה נחמן: תשלום נסיעות לקורסים במקרים כאלה, זה מאוד חשוב.

קולט אביטל: זו נקודה קלה, שאפשר להתגבר עליה.

קולט אביטל: מדובר בתקציבים באמת קטנים.

אולגה נחמן: דבר נוסף שמביא לפעמים לקריסה של משפחות זו ההתייקרות בסל בתרופות מסוימות.

אולגה נחמן: המצב של המשפחות הוא כל כך שברירי, שכל נטל נוסף פשוט מביא לקריסה, אפילו לשיקול לחזור לארגנטינה.

אולגה נחמן: היום יש כמה משפחות עם אנשים חולים, שזה השיקול שיחזיר אותם לארגנטינה.

קולט אביטל: אלה המשפחות שכלולות בקרב ה-500 משפחות?

אולגה נחמן: כן.

אולגה נחמן: פעם היו סדנאות מורחבות לחיפוש עבודה מטעם משרד הקליטה.

אולגה נחמן: היו שוכרים חברה מקצועית, שהיתה מגיעה עם צוות, והיו מטלפנים למקומות עבודה, ומלמדים את העולים תוך כדי.

קולט אביטל: זה בדיוק מה שעושה ארגון אלטרנטיבה עכשיו.

אולגה נחמן: פעם זה היה מתוקצב על-ידי משרד הקליטה.

אולגה נחמן: היום, הסדנאות לחיפוש עבודה הן מאוד קצרות, רק כתיבת קורות חיים ועוד כמה דברים על זכויות עבודה ולא יותר.

רבקה פלדמן: מדברים פה כל הזמן על העניין הכספי, ושכחו את העניין החשוב, האנושי.

רבקה פלדמן: אני פה בארץ עוד מעט 40 שנה, עולה מארגנטינה.

רבקה פלדמן: לפני 25 שנים הקמתי עמותה לריפוי במוזיקה.

רבקה פלדמן: אנחנו נמצאים בשני מקלטים.

רבקה פלדמן: כששמענו שבאה עלייה כל כך גדולה מארגנטינה, התחלנו לחשוב איך אנחנו, במסגרת שלנו, יכולים לעזור לעלייה, דה-פקטו, למצוא עבודה.

רבקה פלדמן: מה הקשר למוזיקה?

רבקה פלדמן: באים אנשים בגיל 40, 45, 50, אנשים שהיו במצב כלכלי גבוה, ופתאום הם ירדו.

רבקה פלדמן: אין להם מקצוע מסוים כמו רופא וכן הלאה.

רבקה פלדמן: מה עושים עם אישה שנכנסת לדיפרסיה, לדיכאון - אין עבודה, אין לה שפה.

רבקה פלדמן: התחלתי לחשוב ואמרתי: יש לנו פתרון.

רבקה פלדמן: מה הפתרון?

רבקה פלדמן: הם יכולים לפתוח משפחתון פרטי, אבל לא סתם מטפלת, אלא שהיא תהיה ברמה.

רבקה פלדמן: מה זה רמה?

רבקה פלדמן: היא מכירה כל מה שחסר.

רבקה פלדמן: כך עשינו את התוכנית.

רבקה פלדמן: קודם כול, לעולים חדשים מפרו.

קולט אביטל: מי מכשיר אותם כדי לפתוח משפחתון?

רבקה פלדמן: ארגנו תוכנית לימודים עם העניין האומנותי ובדיוק מה שהם צריכים.

רבקה פלדמן: איך לפתוח משפחתון, אולי משפחתון, אולי צהרון.

רבקה פלדמן: נתנו להם השתלמות.

קולט אביטל: מי עושה את ההשתלמות?

רבקה פלדמן: מורים.

רבקה פלדמן: מרצים שארגנו.

קולט אביטל: האם זה על חשבונכם או על חשבון משרד הקליטה?

רבקה פלדמן: עבדנו עם משרד הקליטה, כי יש לנו ניסיון משנת 1990, כשהתחלנו עם העולים, מורים למוזיקה מרוסיה.

רבקה פלדמן: איך פותחים עבודה?

רבקה פלדמן: בלי עבודה מעשית אי-אפשר, לכן פתחנו בויצ"ו, באמונה, בכל מיני מסגרות, עם אפשרות לעבודה מעשית.

רבקה פלדמן: אחרי העבודה המעשית הם ראו מה קורה בארץ בשטח הזה, והיום, אותן נשים פתחו משפחתונים.

רבקה פלדמן: כולם עובדים, כולם שמחים.

רבקה פלדמן: דבר אחד שעמדתי עליו הוא, שהלימוד הוא רק בשפה הספרדית.

רבקה פלדמן: דברים שהיה צריך לתת בעברית, הבחורה שעובדת אתי ואני, ישבנו כל שיעור ותרגמנו לספרדית.

רבקה פלדמן: זה הצליח, זה הביא עבודה.

מאוריסיו בלטר: הבאתי חוברת שיש בה תיאור של הפרוייקט, ובסוף יש לכם קצת סטטיסטיקה מה קורה אצלנו בקרית-ביאליק.

מאוריסיו בלטר: אצלנו יש מאגר מידע על כל משפחה ומשפחה מ-418 המשפחות שהגיעו לקרית-ביאליק משנת 1996.

מאוריסיו בלטר: 243 משפחות הגיעו מ-2002 ועד היום.

מאוריסיו בלטר: במאגר נמצא בדיוק המצב התעסוקתי של כל אחד.

מאוריסיו בלטר: שיעור האבטלה אצלנו היום הוא 6%.

מאוריסיו בלטר: זה מספר קטן מאוד, ואני חושב שיש עוד דברים שצריך להוסיף חוץ מהעבודה שאנחנו עושים עם כל הארגונים.

מאוריסיו בלטר: כמו שאמרתי, גם בלשכת התעסוקה יש מעט שנרשמים, גם במשרד הקליטה, גם הסוכנות היהודית.

קולט אביטל: אתה עושה את זה מטעם העירייה?

מאוריסיו בלטר: אנחנו עובדים יחד עם העירייה בנושא הזה.

30083: העירייה עושה את זה יחד עם הסוכנות היהודית.

מאוריסיו בלטר: האוכלוסייה שהגיעה ב-2002-2003 זו אוכלוסייה שונה.

מאוריסיו בלטר: היינו רגילים לעבוד עם עולים מדרום אמריקה, וצריך להבין שהגיעה קבוצה של אנשים שהיו במאגר החיצוני מאוד של הקהילה היהודית בדרום אמריקה, ואני חושב שיש לזה השפעה.

קולט אביטל: אלה אנשים חסרי מקצוע?

מאוריסיו בלטר: לא רק זה, גם חסרי מקצוע וגם חסרי זהות יהודית, וזה גם משפיע על הירידה.

מאוריסיו בלטר: אנשים שהגיעו רק מתוך מצוקה.

מאוריסיו בלטר: לא היה להם שום קשר עם הקהילה היהודית ועם היהדות.

מאוריסיו בלטר: כאשר פתאום, בא המשבר הראשון, המקום לא אומר להם כלום.

מאוריסיו בלטר: היו עולים שהיו קשורים כל חייהם עם הקהילה, והחליטו לעלות; אבל, יש מהגרים שרצו לברוח מארגנטינה או מאורוגוואי, בדקו איזה מקום נותנים את ההטבות הכי טובות; והקבוצה השלישית, אנשים שברחו, שלא היה להם אפילו הזמן לבדוק מה שקורה, לבדוק לאן הם מגיעים.

מאוריסיו בלטר: קיבלנו פניות מהסוכנות על משפחות שאין להן איפה ללון, והם צריכים להגיע.

מאוריסיו בלטר: אחד מהדברים שצריך לעשות זה עניין של חינוך שם.

מאוריסיו בלטר: אפילו עם העולים הפוטנציאליים צריך לעבוד על עניין הזהות.

מאוריסיו בלטר: יש לי השקפה קצת שונה משלך ממה שראיתי בארגנטינה.

מאוריסיו בלטר: בביקור האחרון שלי הייתי בשלושה בתי ספר תיכוניים, בכיתות י"ב.

מאוריסיו בלטר: ואני, שגדלתי שם, ומכיר טוב מאוד את הדברים, רואה שישראל לא מופיעה בבתי הספר, אפילו לא בעיתוני קיר.

מאוריסיו בלטר: עשיתי תרגיל פשוט ושאלתי את התלמידים בכיתות י"ב: מה החדשות האחרונות מהארץ?

מאוריסיו בלטר: זה היה בתקופת ההודנה, ומה הם אמרו?

מאוריסיו בלטר: היה שקט, הם לא ידעו על מה שמתרחש בארץ.

מאוריסיו בלטר: אלה תלמידים מבתי ספר יהודיים.

מאוריסיו בלטר: כדאי שנחשוב איך אנחנו יכולים לחזק את העניין של החינוך היהודי שם, כי זה משפיע מאוד על כל מה שקורה כאן.

מאוריסיו בלטר: יש עוד דבר מעניין מאוד.

מאוריסיו בלטר: יש אומרים: ירדו הרבה אנשים מקרית-ביאליק.

מאוריסיו בלטר: יש הבדל משמעותי בהשוואה לפרוייקטים אחרים.

מאוריסיו בלטר: יש לנו מאגר, ואנחנו יודעים מה בדיוק קרה עם כל משפחה, ואנחנו מדווחים על זה, גם לסוכנות, גם למשרד הקליטה, לפני שהמשפחה יורדת.

מאוריסיו בלטר: אנחנו יושבים ביחד עם נציגים של הסוכנות ושל משרד הקליטה לראיין את המשפחה ולבדוק מה שקורה.

מאוריסיו בלטר: יש ארכיון עם כל הנתונים.

מאוריסיו בלטר: בשנת 2002 היתה הגירה פנימית מאוד מעניינת.

מאוריסיו בלטר: משפחה שלא הסתדרה בקרית-ביאליק, הלכה לעיר אחרת.

מאוריסיו בלטר: היום אין דבר כזה, כמעט ואין הגירה פנימית.

מאוריסיו בלטר: אנשים במשבר, במקום לנסות במקום אחר בארץ, עוזבים.

מאוריסיו בלטר: אני חושב שצריך לבדוק היטב אם לא כדאי לעודד אותם, ואיך.

מאוריסיו בלטר: קודם כול, הפסיקו הרבה מהטיולים, מפני שהמצב הביטחוני לא כל כך אפשר.

מאוריסיו בלטר: צריך לתת להם להכיר יותר את הארץ, שיהיה להם חלון הזדמנויות במקומות אחרים, אם לא, אנחנו אבודים.

מאוריסיו בלטר: אצלנו יש רכז תעסוקה בהתנדבות, ויש לנו פורום אלקטרוני של כל העולים שהגיעו אלינו, ועם עזרה של ארגון ה"עולי", שכל שבוע מפרסמים הודעות של עיתונים בספרדית, וגם גורמים מהרשות שמחפשים עבודה, אנחנו מצליחים.

מאוריסיו בלטר: יש לנו אתר אינטרנט של הפרוייקט שלנו בספרדית, אתר שבו כל האנשים העצמאיים יכולים לפרסם בחינם את המקצוע שלהם.

מאוריסיו בלטר: יש לנו סדנאות עבודה עד אין-סוף, עוזרים לכתוב קורות חיים ואיך להתמודד בראיונות עבודה, אבל כל זה לא מספיק.

מאוריסיו בלטר: האמת שהמצב היום הוא קשה מאוד.

מאוריסיו בלטר: עד לפני שנה היה קל להשיג עבודות פשוטות לאנשים, והיום קשה.

מאוריסיו בלטר: דבר נוסף שצריך להתרכז בו הוא עניין של תרבות תעסוקה.

מאוריסיו בלטר: רוב העולים מגיעים ממקצועות חופשיים, עצמאיים – סוחרים וכן הלאה.

מאוריסיו בלטר: הם לא היו רגילים לעבוד 12 שעות בעבודות פיזיות, והם אומרים שהעבודה קשה מדי, שהם לא רגילים לזה.

מאוריסיו בלטר: קשה להם להתמודד עם מצב שהם צריכים לעבוד במפעל.

מאוריסיו בלטר: הם היו סוחרים קטנים, הם היו פותחים את החנות ב-09:00, היתה סיאסטה אחר-הצהרים.

מאוריסיו בלטר: אני לא מזלזל בזה.

מאוריסיו בלטר: אלה החיים בדרום-אמריקה, זו התרבות שם.

מאוריסיו בלטר: היום הם צריכים להתמודד עם עבודה במשמרות, שבוע בבוקר, שבוע בלילה, 12 שעות, וזה מאוד מקשה עליהם להשתלב בשוק העבודה, חוץ מזה שאין להם מספיק ידיעה של השפה כדי לשאוף לדברים יותר חשובים.

מאוריסיו בלטר: כאן יש לנו דבר שנצטרך לעבוד עליו, אולי בסדנאות, לפני שמגיעים.

מאוריסיו בלטר: צריך לחשוב על פתרונות בכיוון הזה.

מאוריסיו בלטר: דבר אחרון זה עניין הביורוקרטיה.

מאוריסיו בלטר: יש לנו הרבה בעיות עם ביורוקרטיה.

מאוריסיו בלטר: אני אספר מקרה קצר, שהיתה עליו כתבה ב"אורורה" לפני שבועיים.

מאוריסיו בלטר: אדם הגיע, התראיין בסוכנות, אדם שהיה תושב חוזר לפי ההגדרות של הסוכנות.

מאוריסיו בלטר: הוא הגיע לארץ, משרד הקליטה נתן לו מעמד של תושב חוזר, משרד הפנים לא מכיר בו כתושב חוזר.

קולט אביטל: יש לי עוד משפחה כזאת.

מאוריסיו בלטר: זו משפחה שיש לה בעיות בריאותיות, יש בה שני אנשים חולים.

מאוריסיו בלטר: ברגע שמשרד הפנים לא מכיר בו כעולה חדש, כמו שמכיר בו משרד הקליטה, אלא שהם טוענים שהוא תושב חוזר, אין לו זכויות בבריאות, אין לו שום קצבת נכות.

מאוריסיו בלטר: אלה שני אנשים חולים.

מאוריסיו בלטר: שלושה חודשים אנחנו מסתובבים עם תמיכה גדולה, גם של הסוכנות, גם של משרד הקליטה, גם של הביטוח הלאומי, אבל במשרד הפנים הכול סגור, לא מצליחים שיבינו, שיתאמו בין שני המשרדים.

קולט אביטל: כיוון שאנחנו מתקרבים לסוף הישיבה, אני מבקשת שרק אלה שיש להם הצעות קונקרטיות, ידברו.

חנה גרינברג: לפני כשנה, בתמיכת הסוכנות היהודית, הוצע רכז תעסוקה בחצי משרה, תפקיד הרכז זה ממש לצאת לשטח, לאתר מקומות תעסוקה, לקחת את העולה.

חנה גרינברג: זה הוקצה במיוחד לעולי דרום אמריקה, למרות שגם עולים אחרים נעזרים בזה.

חנה גרינברג: לשמחתי ולצערי, הוטלו על אותה רכזת עוד משימות, ובחצי משרה קשה מאוד לשלב את כל הדברים, במיוחד בתחום התעסוקה.

חנה גרינברג: התפקיד הזה הוא מאוד משמעותי.

קולט אביטל: התפקיד הזה היה מטועם הסוכנות היהודית.

קולט אביטל: יש לכם עדיין את התקן הזה, או שהוא בוטל?

חנה גרינברג: הוטלו עליה עוד תפקידים, וקשה מאוד לבצע את כל התפקידים, במיוחד עם תעסוקה.

חנה גרינברג: ולערד אין ערי לוויין מסביב, אין המפעלים כמו באזור ים-המלח, במיוחד בתחום המלונאות.

חנה גרינברג: אני מאוד מתחברת לאדון שדיבר לפני בקשר לנושא של פער התרבות של התעסוקה.

חנה גרינברג: משנת 1999, כ-400 עולים מדרום-אמריקה, ואני חייבת לציין שהעולים שהגיעו ב-1999, 2000 ו-2001 רכשו דירות, מסודרים, עובדים, באמת קליטה יוצאת מן הכלל, והעולים האלה עוזרים לנו היום בקליטתם של העולים החדשים.

חנה גרינברג: הקליטה של שנת 2002 היא קליטה קשה מבחינת האנשים שהגיעו, מבחינת פער תרבות התעסוקה, שלא היו רגילים לעבוד בתנאי תעסוקה כמו כאן בארץ, במיוחד כאן אצלנו באזור ים-המלח.

חנה גרינברג: מה שכן היה טוב בקליטה, שיש לנו מרכז קליטה שהוא בית-ספר למלונאות.

חנה גרינברג: עולים שהגיעו במסגרת התוכנית של בית-הספר למלונאות, גמרו את כל המסלולים, זה מרכז קליטה "יפית", עם תמיכה, עם הכול.

חנה גרינברג: כל מי שמסיים שם את המסלול, מוצא עבודה.

דוד שכס: אני אומר לחברי הכנסת, אנחנו דנים בבעיות מקרו ומיקרו.

דוד שכס: המקרו מאוד משפיע, והציונות צריכה לבנות כלכלה.

דוד שכס: אתם צריכים לקבל תמיכה מאתנו, כי אחרת נעסוק בקטנות בלבד.

דוד שכס: צריך קצת פרופורציה.

דוד שכס: ההצעה של הארכת תקופת מרכז הקליטה היא מצוינת, וצריך לבדוק אותה, ועל-פי ניסיון קיים, גם בשישה חודשים נוצר מתח במקום, וצריך טיפול, ואני אפרט בהצעה הקונקרטית.

דוד שכס: צריך שלוש קבוצות לצורך אבחון: המקרים הסוציאליים הקשים, יש הצעה של צבי, ועדה פרטנית שתטפל.

דוד שכס: אני קורא לה "ועדה מקצועית-ציבורית"; הקבוצה המצליחה, לפרסם אותה ולתמוך בהם, ושיעזרו בקליטה; הקבוצה האמצעית היא הקשה, והיא דורשת מאמץ, כי הפרופורציה בין הכסף המושקע לעבודה איכותית קהילתית הדרכתית היא לא נכונה.

דוד שכס: זה כמו אינטרנט, הוא כל כך גדול, וכשאני צריך עזרה, אני לא מקבל.

דוד שכס: פה צריך לחפש תוכנית שתגיד את הדברים הבאים: בונים גיאוגרפית-קהילתית צוותים בין-משרדיים כדי למנוע ביורוקרטיה, שבהם יהיה תפקיד מרכזי לנציג הציבור.

דוד שכס: יכול להיות שהריכוז יהיה בידי משרד הקליטה, שזה טבעי, אבל עם נציג ההתאחדות.

דוד שכס: זה מכריח את ההתנדבות להעלות את הרמה ולא רק לשלוח מלווים לתרגום, אלא לקחת את מיטב אנשיה, שיהיו בצוותים האזוריים לטיפול מונע ירידה ולשיפור הקליטה הטוטלית, ויתאמו בין המשרדים, ויהיה צוות שעובד, לא רק פרטני.

דוד שכס: אפשר להקים קבוצות עולים לקליטה עצמאית פעילה.

דוד שכס: לא עכשיו, זה דורש תוכנית.

דוד שכס: עכשיו צריך לכבות את השריפה של המשפחות הנזקקות.

חנוך צמיר: זו הצעה שבהחלט נבחן ברצינות.

חנוך צמיר: היא נשמעת טוב.

דוד שכס: אני מתנדב.

קולט אביטל: נודה לך אם תגיש לנו נייר על זה.

קולט אביטל: הטיפול באמת צריך להיות גם קהילתי.

קלאודיה כץ: יש שני דברים אופרטיביים שאנחנו הולכים לעשות ביציאה מכאן.

קלאודיה כץ: הראשון, בתחילת שנת 2002 פעלה מינהלת תעסוקת עולי ארגנטינה אצלנו במשרד, בראשותי.

קלאודיה כץ: אני הולכת לחדש אותה, ויישבו בה כל הגורמים העוסקים בכך.

קלאודיה כץ: התחלנו במגעים, עובדים ביחד, נמשיך לעבוד.

קלאודיה כץ: השני, קיימנו ירידי תעסוקה לכלל האוכלוסייה, הם היו מוצלחים מאוד.

קלאודיה כץ: במהלך תחילת 2004 נקיים יריד תעסוקה ארצי לעולי ארגנטינה ואורוגוואי, אולי גם כינוס ובדיקה.

קלאודיה כץ: נעשה משהו מאוד רציני למקומות עבודה.

קלאודיה כץ: לגבי סדנה לחיפוש עבודה, אין שום בעיה לעשות את זה.

חנה גרינברג: זו בעיה תקציבית בעיקר.

קלאודיה כץ: זו לא בעיה.

ליאון אמירוס: כדי שלא נצא מהוועדה עם הרגשה שרק דיברנו על פילוסופיה ועל כל מיני תוכניות, אנחנו אומרים שהבנו מכאן שהבעיה היא תעסוקה, בעיקר לאנשים מבוגרים, בעיקר לעולה מגיל 60, שהוא היום בבאר-שבע, למשל, והוא צריך לצאת ולחפש עבודה באשקלון או בערד.

צבי אשכנזי: דיור.

ליאון אמירוס: מובן שדיור חשוב, אבל לפחות בנושא התעסוקה לאנשים המבוגרים, צריך להקים וועדה או לנסות להשקיע את כל מאמצינו לאנשים האלה, שחלקם הורים לעולים החדשים הצעירים, שכאשר הם חוזרים - בא כל כדור השלג הזה.

ליאון אמירוס: בלי לטפל בנושא הזה, דהיינו, בפנסיונר שגר בקרית-ביאליק או בבאר-שבע, לא נוכל להתקדם.

ליאון אמירוס: לדעתי, זו הנקודה שבה יש לטפל על מנת להציל את העלייה של ארגנטינה בתקופה שלנו.

יגאל יאסינוב: מובן שהוועדה שלנו חייבת להגיש משהו בנושא, והנושא קשה ופוגע לא רק באותם עולים שעלו, שחשבו לעלות והחליטו לא לעלות, או שהחליטו לעזוב.

יגאל יאסינוב: אנחנו מדברים פה על דבר שעלול לפגוע בציונות, וזה נכון מה שנאמר כאן.

יגאל יאסינוב: לצערי הרב, לא שמעתי כאן על בעיה נוספת שקיימת, שהיא הבעיה, שלא כל עלייה רואה את מימוש חלום הציונות, אלא שבר, שבר נפשי, שבר במשפחות, וכמובן פגיעה בחיים.

יגאל יאסינוב: יכול להיות שאם היינו נותנים לאותם עולים מארגנטינה להרגיש פה בבית חם, ולא רק לעמוד מול קשיים כלכליים, העניין הציוני והחלק הציוני היהודי היה גובר, ואנשים היו יכולים, כמו שעשו החלוצים הראשונים, להיות במצב קשה, אבל לדעת שיש אידיאל, שיש מחלה שקוראים לה ציונות, שהיא בעצם עוזרת להם להמשיך הלאה.

יגאל יאסינוב: אני לא רוצה לפתוח פה דיון בנושא, אבל אני רוצה להזכיר, שלצערי הרב טיפלתי בבעיה שהיתה בנצרת עלית עם קהילת יוצאי ארגנטינה, שרב העיר פגע בהם קשות, ואנשים עדיין מרגישים את עצמם זרים.

יגאל יאסינוב: רב העיר אמר לעיתונות ש-70% מהעולים הם גויים.

צבי אשכנזי: בנצרת עלית יש בעיה מיוחדת עם כמה עולים, שהם באמת גויים.

יגאל יאסינוב: הבעיה היתה שהם הרגישו התנתקות מהשכנים.

יגאל יאסינוב: הייתי עולה, אני רק קצת יותר מעשר שנים בארץ, ואני זוכר את זה עדיין.

יגאל יאסינוב: זה קשה כשפוגעים.

יגאל יאסינוב: זה אחד מהדברים, חוץ מהעניינים של משכנתה, כסף, אולפן, מרכז קליטה.

יגאל יאסינוב: אני הצלחתי בלי מרכז קליטה, אני רוצה להגיד שהדבר הראשון – ופה אני רוצה להגיד תודה לסוכנות – עם התוכנית שלכם לזהות יהודית, זה הדבר שצריך להמשיך בו בגדול.

יגאל יאסינוב: אם כל עולה יהיה קצת יותר ציוני, הוא גם יוכל קצת יותר לסבול פה.

יגאל יאסינוב: למדינה קשה, אין מאיפה להוציא יותר כסף, יש רק הסכומים שקיימים, ואנחנו לא יכולים היום להדפיס עוד כסף ולהביא לקהילה אחת או קהילה שנייה, ואני לא רוצה להגיד שלקהילה אחת צריך לתת ולקהילה שנייה לא.

יגאל יאסינוב: מגיע, לחלק מהעולים יותר, ובצדק, וזה צריך להימשך, כי קשה לאדם להגיע אחרי שהוא קיבל כבר מכה, ההתרסקות שהיתה עם הכלכלה בארגנטינה.

יגאל יאסינוב: קשה לו להגיע.

יגאל יאסינוב: יש 85 מיליוני שקלים לעידוד העלייה.

יגאל יאסינוב: אם חלק מהם תוסיפו למרכזי קליטה, זה יהיה מבורך.

צבי אשכנזי: אני חייב להתייחס לנושא שהעלה חבר הכנסת.

צבי אשכנזי: מחוסר זמן אנחנו לא יכולים לפרט את כל הנושאים, אבל אנחנו מנסים לתת הרגשה שהם חוזרים הביתה.

צבי אשכנזי: זו הכוונה שלנו.

יגאל יאסינוב: לא אמרתי לא, אמרתי שצריך לעשות יותר.

קולט אביטל: אני רוצה לסיים את הישיבה הזאת, שהיא ישיבה ראשונה, ודאי לא ישיבה אחרונה.

קולט אביטל: אני רוצה לקרוא לכם את ההחלטות שלנו: בישיבתה היום, רואה ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בחומרה את בעיות קליטתם של עולי אמל"ט, בעיקר ארגנטינה, זאת, לאור ההשקעה האדירה שבהבאתם ארצה.

קולט אביטל: הוועדה קוראת לממשלה, או לסוכנות היהודית, להאריך את תקופת שהותם במרכזי הקליטה.

קולט אביטל: הוועדה קוראת לממשלה, למשרד הקליטה ולשירות התעסוקה לתת קדימות ביצירת צוותים לאיתור מקומות עבודה.

קולט אביטל: הוועדה קוראת לממשלה לתת סיוע לגופים הוולונטריים אשר מסייעים, הן בקליטת העלייה והן בחיפוש מקומות עבודה.

קולט אביטל: הוועדה פונה לסוכנות היהודית להגביר את החינוך היהודי הציוני בבתי הספר באמל"ט.

קולט אביטל: פעם זה היה, וחבל שזה נעלם.

קולט אביטל: בסופו של דבר, לא נמלא את תפקידנו אם לא נגיד שנילחם בכל האמצעים שרק אפשר בנושא התקציבי, כדי שלא יקוצצו כל אותן התוספות שניתנו, ושבוטלו החל מה-1 בינואר 2004.

קולט אביטל: זה נעשה כמאבק של קבע.

קולט אביטל: אני חוששת, ואני חושבת שזה מה ששמענו כאן מכולם, שהבעיה היא לא רק במענק הראשוני הזה.

קולט אביטל: אם היינו מצליחים, דבר ראשון, לשים את כל כובד המשקל בנושא התעסוקה, על כל ההיבטים שהוזכרו כאן, כולל הניסיון, מצד אחד, כפי שהוא נעשה על-ידי הסוכנות היהודית, להכשיר אנשים, כולל הניסיון של שירות התעסוקה לאתר את מקומות העבודה המתאימים ולתת את ההכשרה, וכולל הסדנה הבין-תרבותית הזאת, כדי למלא את הפער התרבותי, אני חושבת שהיינו מצליחים הרבה יותר, ושזה היה מייתר במידה מסוימת את כל הסיוע שאחר כך יהיה צריך לתת לכל אותם אנשים שלא ימצאו עבודה.

קולט אביטל: לכן, הבעיה היותר נקודתית היא בנושא התעסוקה.

קולט אביטל: עם זאת, אני כן רוצה לציין, ולכן דיברתי על ארגוני העולים ועל יתר הארגונים, ונרצה לקבל את הנייר, שהקליטה האנושית היא הדבר החשוב ביותר.

קולט אביטל: אין צל של ספק שאיפה שמלווים את המשפחות האלה בשימת לב אנושית, הדבר דרוש, ולכן נצטרך לעודד את הגופים ואת הצוותים שיוכלו לעשות את זה ברמת הגופים הוולונטריים, ברמת העיריות, ברמת הגדלת התקנים אולי לחיפוש מקומות עבודה, אבל אולי גם בתחום הקהילתי.

קולט אביטל: תודה רבה.