ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 17, 2003-04-14 00:00

שאול יהלום: רבותי, בוקר טוב.

שאול יהלום: התכנסנו כאן בימי הפגרה לישיבה מיוחדת בנושא היערכות מדינת ישראל להתמודדות עם מחלת השפעת האסייתית.

שאול יהלום: קודם כול, אנחנו רוצים לשמוע אינפורמציה כללית.

שאול יהלום: דבר שני, היערכות מדינת ישראל – האם כל רופא במדינת ישראל יודע לזהות את התסמינים של אותה מחלה, אם מגיע אליו חולה במחלה?

שאול יהלום: האם הוא יודע מה לעשות בשלב הראשון?

שאול יהלום: אני רוצה להדגיש שיש לנו כאן לא רק בעיה עם חולים, אלא בעיה עם רופאים, מאחר שהאינפורמציה בעולם היא על הידבקות מאוד מסיבית של אנשי רפואה דווקא, שכנראה באו במגע עם החולים.

שאול יהלום: אנחנו רוצים לשמוע אחר כך מאנשי משרד הבריאות ומשרד החוץ אם יש הנחיות מיוחדות כלפי מדינות מסוימות או כלפי שליחי מדינת ישראל באותם מקומות.

שאול יהלום: למרות שאין שום תרופה, האם יש ניסיונות כאן, במדינה, לפתח תרופה, או האם יש דרך של טיפול תרופתי וכן הלאה?

שאול יהלום: האם הכול מוכן למקרה של התפרצות המחלה?

שאול יהלום: נפתח במשרד הבריאות.

אמיליה אניס: נכון להיום, וזה משתנה מדי יום, דווח בעולם על קרוב ל-3,000 חולים - 2,960 חולים - ועל 119 נפטרים.

אמיליה אניס: המספרים האלה מתעדכנים כל הזמן.

אמיליה אניס: בארץ היו לנו שלושה חולים שחזרו מאותן מדינות שיש בהן תחלואה, ואשפזנו אותם.

אמיליה אניס: הסתבר לגבי שניים מהם, שהיתה להם שפעת ולא SARS.

אמיליה אניס: לגבי השלישי, גם כן איננו בטוחים שהוא עומד בקריטריונים, אפילו של חשוד במחלה זו.

אמיליה אניס: העברנו את כל המידע לארגון הבריאות העולמי, ובינתיים לא קיבלנו תשובה אם הוא עומד בקריטריונים של חשוד.

אמיליה אניס: כל החולים הבריאו והשתחררו לביתם.

אמיליה אניס: עד היום לא היה שום מקרה של SARS בארץ.

שאול יהלום: את יכולה לתת לנו פירוט של המדינות שבהן יש תחלואה?

אמיליה אניס: המדינות הנגועות ביותר, ששם מספר המקרים הגבוה ביותר, הם סין הונג-קונג, סינגפור ווייטנאם, אבל היו מקרים גם במדינות אחרות, לרבות בארצות-הברית.

שאול יהלום: כמה מקרים היו בארצות-הברית?

אמיליה אניס: 166 מקרים, על-פי הדיווח של ארגון הבריאות העולמי.

אמיליה אניס: בקנדה היו 101 מקרים.

אמיליה אניס: בקנדה היו גם מקרי מוות, בארצות-הברית לא היה שום מקרה מוות.

אמיליה אניס: הם מסבירים את זה בכך שיכול להיות שמערכת הניטור אצלם היא מאוד רגישה, והם כוללים בקטגוריה הזאת גם חולים במחלה קלה וגם חולים שיכול להיות שהאבחנה שלהם היא מחלה נשימתית אחרת ולא SARS, אבל מתוך זהירות יתר הם כוללים אותם בתוך הרשימה.

אמיליה אניס: ארגון הבריאות העולמי מוציא כל הזמן רשימה מעודכנת של אזורים נגועים בעולם.

אמיליה אניס: מאתמול, לרשימה הזאת, התווספו גם ארצות-הברית וגם אנגליה.

אמיליה אניס: נכתב שלונדון זה אזור נגוע, על-פי ארגון הבריאות העולמי.

שאול יהלום: כמה מקרים היו שם?

אמיליה אניס: שישה מקרים.

אמיליה אניס: ובכל זאת החליטו שזה אזור נגוע.

אהוד רצאבי: האם, כשאומרים סין, מתכוונים גם לטייוואן?

אמיליה אניס: כשאומרים סין זה לא כולל את טייוואן.

אמיליה אניס: טייוואן התריעה על כך שארגון הבריאות העולמי כלל אותה כחלק מסין.

אמיליה אניס: הם הגישו פטיציה לארגון הבריאות העולמי על כך שכלל את טייוואן בסין.

שאול יהלום: האם את חושבת שהם עשו את זה מסיבות פוליטיות?

אלכס לבנטל: זה פוליטיקה.

אלכס לבנטל: ברגע שהאו"ם הכיר בסין, באותו רגע טייוואן יצאה החוצה.

אלכס לבנטל: ארגון הבריאות העולמי, כמוסד של האו"ם, נקראת "Province of China".

אמיליה אניס: אני רוצה להתייחס לגבי אזור טורונטו בקנדה.

אמיליה אניס: היו שם מקרים, היו גם מקרי מוות.

אמיליה אניס: גם אזור זה, על-פי ארגון הבריאות העולמי, נחשב לאזור נגוע.

אמיליה אניס: משרד הבריאות מוציא את ההנחיות, ויש כמה סוגים של הנחיות.

אמיליה אניס: קודם כול, הנחיות ליוצאים לחוץ-לארץ.

אמיליה אניס: ארגון הבריאות העולמי בהתחלה לא המליץ להימנע מנסיעות לאזורים הנגועים.

אמיליה אניס: ב-2 באפריל, בפעם הראשונה מאז שהארגון הזה נוסד, הוא המליץ להגביל את הנסיעות לשני אזורים - לאזור גוואנדונג בסין ולאזור הונג קונג - זה היה צעד יוצא דופן, פעם ראשונה בתולדות הארגון.

אמיליה אניס: המרכז האמריקני לבקרת מחלות כבר מההתחלה המליץ לדחות נסיעות לא חיוניות לארבע מדינות, וזה כלל את סין, לא כולל את טייוואן, כלל את הונג קונג, סינגפור ווייטנאם, בעיקר אזור האנוי.

אמיליה אניס: משרד הבריאות הישראלי אימץ את ההנחיות שנתן המרכז האמריקני לבקרת מחלות לגבי ארבע המדינות האלה.

אמיליה אניס: כבר מההתחלה זו היתה ההמלצה שלנו, שהופצה, הן לאנשי מקצוע והן באמצעות לשכת הדובר, לציבור הרחב.

אמיליה אניס: היא תקפה גם היום.

שאול יהלום: הנחיית משרד הבריאות, במקרים לא חיוניים, לא לנסוע לארבע המדינות?

אמיליה אניס: ההמלצה היא לדחות את הנסיעה.

שאול יהלום: מי נותן את ההנחיות לרופאים בארץ?

אמיליה אניס: אנחנו הם אלה שמפיצים את ההנחיות שלנו למערכת הבריאות, כאשר זה כולל את כל מערכת הבריאות: בתי-חולים, קופות חולים; ההנחיות שלנו מגיעות גם לצה"ל, גם למשטרה – לכל הגופים הרפואיים בארץ.

שאול יהלום: האם אני אוכל להגיד כאן בסיכום שכל רופא בארץ, בבתי-החולים, בקופות החולים, קיבל את ההנחיות?

שאול יהלום: אם הוא קרא, אני כבר לא יכול להיות אחראי.

שאול יהלום: האם נבדקה דרך של דברור, של שיגור, שאני יכול לומר שכל רופא יודע לזהות את המחלה, ואם הוא מזהה, הוא יודע מה הוא צריך לעשות?

אמיליה אניס: הפעם נקטנו בדרך נוספת מעבר להפצת ההנחיות המקובלת.

אמיליה אניס: הפצנו את ההנחיות גם באמצעות האיגודים המקצועיים הרלוונטיים: לאיגוד למחלות זיהומיות, הפצנו לכל חברי האיגוד; העברנו לאיגוד מנהלי בתי-חולים; העברנו ליושב-ראש האיגוד של רופאי משפחה, והוא הבטיח להפיץ את המידע לכל חברי האיגוד לרפואת משפחה, וזאת על מנת להבטיח שהמידע יגיע גם לרופאים בקהילה; העברנו ליושב-ראש איגוד של מלר"דים, שאלה המחלקות לרפואה דחופה, חדרי המיון, וגם הוא הבטיח להפיץ את זה לכל חברי האיגוד; נפיץ גם למד"א וגם לאיגוד של הרופאים שעובדים בטיפול נמרץ.

אמיליה אניס: כיסינו את כל האיגודים הרלוונטיים.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: הייתי רוצה לשמוע רופא מהשטח, את ד"ר שוורץ מהמרכז לרפואה גיאוגרפית.

שאול יהלום: הייתי רוצה לדעת מה מייעצים היום לחולים, ואיך אתה רואה את העניין מבחינתכם?

אלי שוורץ: אנחנו מקבלים מקורות אינפורמציה לא רק ממשרד הבריאות, אלא יש לנו נגישות ישירה לאינטרנט, לאתרים של ה-CDC, שזה הארגון שאנחנו עובדים אתו באופן קבוע בארגון הבריאות העולמי.

אלי שוורץ: צריך לזכור שהמגיפה הזאת היא מגיפה מיוחדת מכמה אספקטים, אבל מבחינת בריאות הציבור העולמי, סך הכול אנחנו מדברים על תופעה שולית.

אלי שוורץ: ברחבי העולם יש בין 2,000 ל-3,000 חולים, או 2,000 ברחבי אסיה.

אלי שוורץ: אנחנו מדברים על מחלה שהשכיחות שלה היא פחות מאחד למיליון.

אלי שוורץ: זאת אומרת, זו לא מגיפה שפוגעת במסה עצומה של אנשים.

אלי שוורץ: זה רחוק ממחלות בנליות, כמו מלריה וכן הלאה, שפוגעות במאות מיליוני אנשים.

אלי שוורץ: צריך לשים לב לדברים האלה, ולהכניס את הדברים לפרופורציה.

אלי שוורץ: נקודה שנייה.

אלי שוורץ: לפעמים נדמה לאנשים שכל אסיה היא נקודה אחת קטנה.

אלי שוורץ: ההמלצות של ה-CDC לא לנסוע לארבע הנקודות שצוינו.

אלי שוורץ: אלה סך הכול ארבע נקודות שהמרחקים ביניהם לבין מקומות שונים באסיה הם אלפי קילומטרים.

אלי שוורץ: לצורך השוואה מישהו יגיד: אני לא נוסע לספרד, כי בצפון נורבגיה קורה משהו.

אלי שוורץ: לא תמיד שמים לב לדברים הללו.

אלי שוורץ: לאנשים שפונים אלינו ואומרים שהם רוצים לנסוע ושואלים אם אפשר לנסוע, התשובה שלי היא כן, פרט למקומות שהוזכרו, שזה סינגפור, הונג קונג, האנוי בווייטנאם – שוב, גם המרחק בין האנוי לסייגון זה 1,200 ק"מ, זה כמעט כמו מפה לצפון יוון – והאזור בדרום סין, שנקרא גאוונדונג, שזה אזור שקרוב גיאוגרפית להונג קונג.

אלי שוורץ: אני לא מקבל את מה שאומר ה-CDC בעניין אי-הנסיעה ל-Mainland של סין.

אלי שוורץ: זו אמירה גורפת.

אלי שוורץ: המרחק בין צד אחד של סין לצד השני זה כמעט כמו נסיעה מפה ועד לארצות-הברית.

אלי שוורץ: לאנשים בארצות-הברית אולי כל סין נראית כנקודה קטנה, אבל צריך לזכור שמדובר במרחק של אלפי קילומטרים.

שאול יהלום: מדוע לא אומרים לא לנסוע לארצות-הברית וקנדה, הרי גם שם יש אנשים חולים?

אלי שוורץ: מה שבמקום הזר והרחוק הוא תמיד יותר מפחיד.

אלי שוורץ: הסיכוי שלך להידבק היום בקנדה, בטורונטו במיוחד, הוא ללא ספק הרבה יותר גדול מאשר בסין.

אלי שוורץ: בסין אתה נקלע לשטחים עצומים ואוכלוסייה עצומה.

אלי שוורץ: בקנדה או בארצות-הברית הסיכוי להידבק הוא הרבה יותר גבוה.

אלי שוורץ: הנקודה החשובה מבחינת רפואת נוסעים.

אלי שוורץ: תמיד חושבים מה להמליץ לנוסע, לאן לנסוע ולאן לא.

אלי שוורץ: אבל הצד השני של אותה מטבע, שדיברנו עליו בישיבה בתל-השומר, הוא להראות איך המחלה מתפשטת בעולם.

אלי שוורץ: המחלה, למרות שהיא לא בהיקף גדול, היא מאוד משמעותית.

אלי שוורץ: רואים איך מחלה שהתחילה באזור מסוים בסין, ואיש לא ידע עליה, אדם אחד העביר אותה למלון מסוים בהונג קונג, הדביק שם עשרה אנשים, ואותם עשרה אנשים הם השלוחים שיוצאים עם הזרועות לכל העולם ומדביקים עכשיו את כל העולם.

אלי שוורץ: זה לא מספר גדול של אנשים, אבל התפוצה מדהימה.

אלי שוורץ: חלק גדול מהדיון זה לא רק מה הגיע לרופאים ומה לא, אלא ההנחיות של משרד הבריאות ושל שלטונות התעופה לבלימה, כך שלא ייכנס שום מקרה לארץ, ובזה אנחנו מבטיחים את הביטחון הרפואי של האנשים כאן.

שאול יהלום: יש לך המלצות בעניין הזה?

אלי שוורץ: החשיבות היא שכל נוסע שמגיע מהארצות הנגועות יעבור תחקיר מסוים, לבדוק אם יש לו חום או לא.

אלי שוורץ: ואם כן, כבר בשדה התעופה לאתר אותו.

שאול יהלום: אתה מדבר על 20 מדינות.

אלי שוורץ: אלה לא 20 מדינות.

אלי שוורץ: אנחנו מדברים על מדינות שיש בהן התפרצות נמשכת.

אלי שוורץ: לא רק שאדם נסע והגיע ללונדון, והוא סחב אתו מחלה מהונג קונג.

אלי שוורץ: זה עדיין לא שטח נגוע.

אלי שוורץ: בטורונטו, שיש בה כבר הדבקה מקומית, ואנשים נגועים, היא הופכת להיות שטח נגוע.

שאול יהלום: אתה מדבר על בדיקה לאנשים שבאים ממדינות מסוימות.

שאול יהלום: איזה מדינות?

אלי שוורץ: יש דיווח מפורט של ארגון הבריאות העולמי.

אלי שוורץ: הוא מדבר על מקומות שבהם יש הדבקה מקומית.

אלי שוורץ: שוב, זה כולל את סינגפור, זה כולל את הונג קונג, זה כולל את טורונטו.

אלי שוורץ: אלה המקומות העיקריים היום.

קריאה: דרום סין.

אלי שוורץ: אין כל כך תחבורה מדרום סין, ולכן זה פחות משמעותי.

אלי שוורץ: זאת גם הסיבה שלא ידעו על המחלה, כי היא נתקעה בפרובינציה בדרום סין.

שאול יהלום: לארבע הנקודות שאתה כולל אתה מצרף את טורונטו בקנדה.

שאול יהלום: תודה.

שאול יהלום: אני מבקש לשמוע את ד"ר דוידזון.

שאול יהלום: תספר לנו איך אתה רואה את העניין מבחינת אל-על.

בני דוידזון: אני רוצה להתחבר למה שאמר כאן אלי שוורץ.

בני דוידזון: אל-על, כחברת תעופה, לא שונה מכל חברת תעופה אחרת.

בני דוידזון: היא יכולה לשמש וקטור להעברה פוטנציאלית של אנשים חולים לארץ.

בני דוידזון: יש עניין אחר באל-על, והוא החרדה של הצוותים מהאפשרות להידבק, אבל זה דבר משני, והסיכויים שזה יקרה קטנים מאוד.

בני דוידזון: עד היום לא נמסר על שום מקרה של אדם שנדבק בטיסה.

שאול יהלום: נניח שאנחנו ניסע לצ'ילה, אבל במטוס שהגיע אתמול בלילה מהונג קונג – אין בעיה של הידבקות?

בני דוידזון: הסיכויים להידבק בזמן טיסה הם קטנים ביותר.

בני דוידזון: למרות זאת, ארגון הבריאות העולמי הוציא הנחיות גם לחברות התעופה כיצד להתנהג עם מי שזוהה כחולה במטוס בטיסה.

בני דוידזון: ההנחיות האלה מאוד מפורטות, והן, לבודד אותו, לשים עליו מסיכה, לדווח לשלטונות הבריאות בארץ היעד ולבצע אחר כך תחקיר אפידמיולוגי מקיף של כל הנוסעים שיושבים סמוך אליו ושל צוות הדיילים שמשרת אותו, כאשר הכוונה היא שהאנשים האלה ידווחו גם על מגע עם אנשים בעבר, אבל גם היכן הם יהיו בתוך 14 הימים הקרובים, כדי שניתן יהיה לאתר אותם במידה שמי מהם מגלה סימני מחלה.

שאול יהלום: זאת הנחיה כלפי שדה התעופה או כלפי החברה?

בני דוידזון: ההמלצה היא המלצה גורפת, ומכוונת גם לחברות התעופה וגם לרשויות הבריאות של המדינות בעולם.

בני דוידזון: כל מדינה מקבלת את ההמלצה הזאת, דנה בה ומחליטה אם היא רוצה לאמץ אותה כלשונה, או לא לאמץ אותה כלל, או לאמץ חלק בלבד.

שאול יהלום: חנן מוסקוביץ', עכשיו נוחת מטוס מטורונטו.

שאול יהלום: קורה משהו שונה?

חנן מוסקוביץ': לא קורה שום דבר שונה ממה שקרה עד עכשיו.

חנן מוסקוביץ': לא יהיה נכון, כמו שנאמר פה, לתחקר את הנוסעים בשדה התעופה.

חנן מוסקוביץ': אי-אפשר לתחקר את הנוסעים בשדה התעופה.

חנן מוסקוביץ': אנחנו לא מדברים רק על נוסעים שהגיעו במטוס מטורונטו.

חנן מוסקוביץ': זה קל.

חנן מוסקוביץ': מה לגבי נוסע שהגיע מטורונטו, טס לפריז, ועכשיו הוא מגיע בטיסה של אייר-פראנס או אל-על מפריז.

חנן מוסקוביץ': האם אותו לא מתחקרים?

חנן מוסקוביץ': צריך להיצמד להנחיות של משרד הבריאות,שיתדרכו את האוכלוסייה, שהאוכלוסייה תדע מה סימני המחלה, ושתהיה היוזמה של כל אזרח או כל מי שמגיע לדווח, שילך לרופאים, ואז יתחיל הטיפול.

חנן מוסקוביץ': אני לא רואה שום אפשרות לטפל בעניין הזה בצורה של תחקור נוסעים בשדה התעופה.

שאול יהלום: בשדה התעופה בן-גוריון אין שום תהליך שונה ממה שהיה לפני שלושה חודשים?

חנן מוסקוביץ': אין, למעט פנייה ממשרד הבריאות, ביום חמישי, בנושא הפצת הגלויות.

חנן מוסקוביץ': בזה אנחנו מוכנים, כמובן, לסייע למשרד הבריאות להפיץ את הגלויות לנוסעים היוצאים והנכנסים.

חנן מוסקוביץ': גם זה, לדעתי, לא מספיק, כי אי-אפשר להפיץ את זה רק בשדה התעופה.

חנן מוסקוביץ': צריך לחשוב על הפצה דרך סוכני הנסיעות לאנשים שרוכשים את הכרטיסים, ששם יקבלו תדריך בעניין הזה.

חנן מוסקוביץ': בשדה התעופה אנשים לא ייגשו לדלפק המודיעין לקחת את הגלויה.

שאול יהלום: ד"ר שוורץ, בעיתון "הארץ" מהיום יש צילום מטייוואן, שרואים שוטרת ומאחוריה התמונה מלאה באנשים עם מסכות.

שאול יהלום: שם אומרים שבשדה התעופה יש הכוונה.

שאול יהלום: אתה יכול לעשות השלכה על שדה התעופה שלנו?

שאול יהלום: האם יש דברים שאנחנו לא עושים?

אלי שוורץ: מי שמכיר את המזרח הרחוק יודע ששם מסתובבים כולם עם מסכות על הפנים, כי יש זיהום אוויר.

אלי שוורץ: זה כמו חדר ניתוח.

אלי שוורץ: זה קיים מאז ומתמיד.

אלכס לבנטל: כאשר אדם מצונן או שיש עלייה בזיהום האוויר, לוקחים את המסכה בבוקר והולכים אתה לעבודה.

אלכס לבנטל: זה חלק מהתרבות.

אלי שוורץ: אנשים הולכים עם מסכות בעיקר כנגד זיהום האוויר, וזה קיים בכל האזור הזה.

אלי שוורץ: אני מניח שעכשיו יש החמרה בזה מתוך מחשבה שיש הגנה מסוימת במחסום הזה.

אלי שוורץ: אני לחלוטין לא רואה סצנריו כזה בישראל, שאין לנו אפילו מקרה אחד.

אלי שוורץ: יש פה עודף פניקה שלא תורם דבר לבריאות הציבור, רק למיסטר פניקה.

בני דוידזון: ההמלצה של ארגון הבריאות העולמי איננה מכוונת לשדה התעופה שבו נוחתים, אלא לשדה התעופה שממנו יוצאים.

בני דוידזון: כלומר, מדינה שרוצה להגן על עצמה מפני באים מארצות מסוימות, מומלץ שתבצע מה שמתבצע היום, הלכה למעשה בהונג קונג, הם עושים סקרינינג בצ'ק-אין.

בני דוידזון: שם ממלאים שאלון שבודק אם אדם חולה, אם יש לו חום מעל 38, אם היה במגע עם מישהו שחולה SARS.

בני דוידזון: אם התשובה לכל אחת מהשאלות האלה היא כן, האדם הזה עובר להיות מוערך במרפאה של אותו שדה תעופה.

בני דוידזון: אם הוא חולה, הוא לא עולה לטיסה.

בני דוידזון: זה סוג מסוים של הנחיה שהונג קונג הוציאה לגבי עצמה, וחייבה את כל חברות התעופה להתנהג כך, למרות שהיא מקום אנדמי להידבקות.

בני דוידזון: אל-על טסה לשלושה אתרים פוטנציאליים, שמשם יכולים להגיע אנשים נגועים.

בני דוידזון: האחד מהם זה בייג'ין, למרות שבייג'ין עצמה לא מזוהמת, אבל טיילים ישראלים נוסעים בכל סין; השני הוא הונג-קונג, שיש טיסות ישירות; והשלישי, יש טיסות לבנקוק.

בני דוידזון: בנקוק הוא שער למזרח, וממנה באים הרבה חבר'ה שמטיילים בווייטנאם.

שאול יהלום: אין לכם טיסות מטורונטו?

בני דוידזון: יש טיסות לטורונטו וממנה.

בני דוידזון: לא ידעתי שטורונטו הוגדרה כמקום אנדמי.

בני דוידזון: מה שאמר אלי שוורץ זה חדש בשבילי.

בני דוידזון: יש שם מקרים, אבל לא ידעתי שטורונטו הוגדרה כמקום של מגיפה.

בני דוידזון: אותם אתרים שציינתי עכשיו, אם רוצים, אפשר לדון בהטלת חובה, ואז החובה היא לא רק על אל-על, צריך לחשוב על כל חברות התעופה שמגיעות לארץ בטיסות ישירות מאותם אתרים.

שאול יהלום: אתה אומר שכרגע זה לא נעשה.

שאול יהלום: אתם אומרים שכנראה המחלה לא עוברת דרך מטוסים, וזו צפירת הרגעה, אבל אני שואל איזו פעולת חיטוי עובר מטוס בין טיסה לטיסה?

בני דוידזון: יש המלצה כללית מאוד של ה-WHO, שמדברת על חיטוי מטוס באופן כללי, כמו שמקובל אחרי כל טיסה.

בני דוידזון: אין פה שום אמצעים מיוחדים.

בני דוידזון: הם אומרים שאם מזהים חולה בזמן טיסה, צריך לחטא את הכסא שהוא ישב עליו באופן ספציפי.

בני דוידזון: זאת לא המלצה רצינית.

בני דוידזון: ניסיתי לראות מה כתוב באינטרנט, וההנחיות האלה לא נמצאות שם.

בני דוידזון: ההמלצות האלה לא רציניות, מכיוון שמדובר פה כנראה במחלה ויראלית שמועברת על-ידי הפרשות שיוצאות מהפה ומהאף.

בני דוידזון: אם האדם ישב והפריש מהפרשותיו על הכסא, בסדר, אבל באוויר של המטוס, אין לזה שום משמעות.

שאול יהלום: חברי הכנסת, בבקשה.

אריה אלדד: מדובר במחלה חדשה, שאפילו האבחנה שלה עוד לא ברורה לגמרי.

אריה אלדד: מדובר בצירוף של תסמינים ונסיבות.

אריה אלדד: מי שיש לו סימנים כאלה ואחרים, והיה במקומות מסוימים או היה במגע עם מישהו, כנראה הוא חולה בזה.

אריה אלדד: עוד אין לנו בדיקת מעבדה חד חד ערכית שתגיד שהאיש חולה בזה.

אריה אלדד: וזה חלק מהקשיים.

אריה אלדד: אין לנו תרופה למחלה ואין לנו חיסון כנגד המחלה.

אריה אלדד: ולפיכך, כשאנחנו עוקבים אחרי עקומות ההידבקות והופעת המקרים החדשים בעולם, אז האופטימיות שהיתה אולי בתחילת השבוע שעבר, שהמחלה נעצרת, כנראה אין לה מקום, ויש יותר ויותר דיווחים על מקרים חדשים ועל מקרי מוות, גם במערב, לא רק בארצות נידחות, שהרפואה בהם נחשלת כביכול.

אריה אלדד: באופן מפתיע קנדה היא הארץ שבה שיעור התמותה הגבוה ביותר ביחס לחולים.

אריה אלדד: לא צריך להיכנס לפניקה, אבל צריך להתגונן.

אריה אלדד: דווקא מכיוון שעוד אין לנו שום דבר כדי לטפל, ההגנה או המניעה זה אמצעי ההתגוננות היחיד שיש לנו למניעת התחלואה.

אריה אלדד: נדמה לי שאנחנו חייבים להתקין מנגנון שיכול להגיע לכל נוסע, לא חשוב מהיכן הוא בא, כי ההדבקה יכולה להיות בכל אחד מדרכי המעבר.

אריה אלדד: אתמול דווח על חולה אחד שיצא מהמזרח הרחוק ועבר שבעה נמלי תעופה באירופה לפני שחזר ונתפס, בתוך 36 שעות, וכל מי שהיה אתו במטוס, יכול היה באופן תיאורטי לחלות.

אריה אלדד: כאשר אנחנו טסים לארצות-הברית, אנחנו ממלאים הצהרת מכס, ואנחנו מצהירים שאין לנו פיסטוקים ואין לנו חיות מחמד בתיק, כך אנחנו צריכים להצהיר הצהרת בריאות שאומרת אם אנחנו חולים או לא.

אריה אלדד: הטפסים האלה צריכים להיות ממולאים תוך כדי טיסה, ומי שאומר בזמן הטיסה שהוא חולה, צריך להיבדק בשדה התעופה, בנתב"ג, בהגעתו.

אריה אלדד: זה מנגנון לא פשוט, אולי מורכב, אבל נדמה לי שהיום זה הדבר היחיד שאנחנו יכולים לעשות, ואותו רופא צריך להחליט אם יש אותו צירוף של תסמינים ונסיבות שמחייב בידודו של אותו חולה, כי היום בידוד זה האמצעי היחיד שיש לנו.

אריה אלדד: נוסף על כך צריך להפיץ קובץ הוראות מפורט בבתי-החולים, מה שנקרא פק"ל.

אריה אלדד: בדיון שהיה בתל-השומר בשבוע שעבר למדנו שהרופאים בשטח אינם מכירים את ההנחיות האלה, כי בהרבה מאוד מקרים ההנחיות מגיעות להנהלות בתי-החולים ולהנהלות הקופות, ונעצרות שם.

שאול יהלום: אנשי משרד הבריאות, פרופסור אלדד נותן רעיונות.

שאול יהלום: אני מבקש שתרשמו את הכול, כי הדברים לא נעשים.

אמיליה אניס: ביצענו אותם.

שאול יהלום: אל תשיבו לי עכשיו, מייד נדון בכך, ותגידו לנו מה מבוצע, מה לא, ומה אינכם מקבלים בשלב זה.

אריה אלדד: אני ממליץ שההוראות, ההנחיות הקליניות, הוראות המיגון האישי וההתגוננות של הצוותים, יופצו עד לאחרון הרופאים שיכולים לבוא במגע, בעדיפות לרופאי מיון ורופאי משפחה.

אריה אלדד: אסור שזה ייעצר בהנהלות, כי הרבה פעמים זה מתויק בקובץ הנחיות משרד הבריאות, הנמצא בהנהלה, ולא מגיע עד לאחרון הרופאים.

אריה אלדד: נדמה לי שהנחיות כאלה גם צריכות להיעשות יחד עם רשות שדות התעופה.

אריה אלדד: משרד הבריאות צריך לגבש הנחיות כאלה ביחס למיגון צוותים בשדות תעופה, צוותים שקולטים נוסעים, שבאים במגע פיזי אתם.

אריה אלדד: הנקודה האחרונה שצריך להיערך לקראתה בינתיים, ועוד לא לעשות שום דבר, אבל לשמור אותה כתוכנית מגירה, היא איך עושים הסגר סביב מוקד התפרצות, אם תהיה בארץ כזאת, כי נדמה לי שהדברים, אומנם על-פי החוק אפשריים, אבל בוודאי לא תורגל בארץ הרבה מאוד שנים איך לסגור קבוצת אוכלוסייה.

דני יתום: אין לי פתרונות.

דני יתום: בשלב זה יש לי שאלות.

דני יתום: השאלה הראשונה שלי היא, האם אנחנו יודעים לומר היום כיצד נדבק החולה הראשון?

דני יתום: איך בבוקר אחד הופיע מישהו בבית-מלון, במקום מאוד מסוים, והדביק אנשים אחרים?

אלי שוורץ: יש אזור בסין, ששם כנראה היתה מוטציה של וירוס מסוים, וירוס של בעלי-חיים, שתקף את האנשים.

אלי שוורץ: המגיפה רצה שם כחודשיים, בלי הרבה תשומת לב ציבורית של העולם, כי זה פרובינציה סינית.

אלי שוורץ: אותו רופא שעבר מאזור זה להונג קונג הדביק את האנשים, ולמעשה גם שם לקח זמן.

אלי שוורץ: הוא הדביק בקומה מסוימת עשרה בני אדם.

דני יתום: איך הם נדבקו?

אלי שוורץ: הם שהו באותה קומה.

דני יתום: זה עובר כתוצאה מריר או רוק שפוגע בדרכי הנשימה של מישהו אחר?

אלי שוורץ: זאת המחשבה.

אלי שוורץ: אבל צריך מגע קרוב.

אלי שוורץ: זה לא כמו שפעת, שהתעטשות אחת מפיצה את זה באוויר, צריך מגע יותר קרוב.

אלי שוורץ: כשהוא הגיע לבית חולים, הוא הדביק כ-100 אנשי צוות.

שאול יהלום: דיבור לא מספיק להדבקה?

אלכס לבנטל: לא.

אלכס לבנטל: הם קוראים לזה: "Face to face contact".

אלכס לבנטל: כלומר, צריך פנים אל פנים.

אלכס לבנטל: מנובמבר עד פברואר הסינים הסתירו את זה.

דני יתום: השאלה השנייה היא, כמה זמן ייקח לפתח תרופה וחיסון למחלה?

דני יתום: האם יש מקומות בעולם שכבר עובדים על כך?

דני יתום: האם יש משימה כזאת במכוני המחקר בישראל?

אמיליה אניס: קודם כול, לא יודעים מה המחולל.

אמיליה אניס: עובדים בצורה נמרצת, אבל עדיין אין תוצאות, כפי שהיינו רוצים שיהיו, למרות שעובדים על זה מיטב המומחים בכל העולם.

דני יתום: ראיתי בחומר שהכינו לנו, שיש מכון מחקר רפואי גרמני שטוען שתרופה למחלה או חיסון למחלה זה תהליך שייקח שנים.

קריאות: נכון.

דני יתום: זאת אומרת, באותן שנים כל האנושות יכולה ללכת.

אריה אלדד: לא.

אריה אלדד: כי זו לא מחלה קטלנית עד כדי כך.

אמיליה אניס: רוב האנשים מבריאים.

דני יתום: השאלה השלישית היא, מה הסיבה שבהיעדר חיסון ובהיעדר תרופה, מרבית החולים מבריאים?

דני יתום: מה הסיבה שחלק קטן מהחולים נפטר?

אריה אלדד: יש לנו מערכת חיסון טבעית, שברוב המקרים היא מתמודדת.

דני יתום: האם אפשר לייחד קריטריונים שמאפיינים את אלה שנפטרו?

דני יתום: האם הם מבוגרים יותר, חולים במחלות אחרות וכן הלאה?

שאול יהלום: נפטרו הרבה מאוד רופאים ואחיות.

שאול יהלום: הדבר הדומיננטי שאפשר לציין זה סגל רפואה.

מרוין שפירא: זה סגל רפואה ומשפחה קרובה.

אמיליה אניס: אחת הסיבות לכך זה המגע הקרוב.

אמיליה אניס: רק בסוף פברואר הגיע מידע על המחלה להונג קונג.

אמיליה אניס: עד אז לא היה להם שום מידע, הם לא ידעו איך להתגונן.

אמיליה אניס: כל המידע נעצר בסין.

אמיליה אניס: הם לא הפיצו הנחיות לצוותים הרפואיים כיצד להימנע מהדבקה, ורק ב-28 בפברואר, כשבאזור גוואנדונג כבר היו 900 חולים, 45% מתוכם זה הצוותים הרפואיים והמשפחה שטיפלה, רק אז הם הפיצו את ההנחיות כיצד להימנע מהדבקה.

אמיליה אניס: כך קרה שכאשר הופיע המקרה בהונג קונג לא היה מידע, ומן הסתם לא היו הנחיות כיצד להתגונן.

דני יתום: השאלה האחרונה היא המשכה של השאלה שנשאלה על-ידי הפרופסור אריה אלדד, איך אנחנו ערוכים בישראל לטפל במקרה הראשון, על מנת להבטיח שהמקרה הראשון לא יביא בעקבותיו מקרים נוספים?

דני יתום: האם אנחנו ערוכים למצב שבו יגיע חולה, ורחמנא ליצלן יסתבר לנו שזו לא התראת שווא, כמו שלוש התראות השווא שהיו עד עכשיו, יסתבר שהוא באמת חולה ב- SARS?

דני יתום: איך אנחנו ערוכים להבטיח שהמקור הזה, בדמותו של החולה, לא יביא לכך שאנשים נוספים בארץ יידבקו?

דני יתום: אני מבין שהם נדבקים באיזה טור גיאומטרי.

דני יתום: אחד מדביק עשרה, עשרה מדביקים 1,000 וכן הלאה.

שאול יהלום: נפתח אשנב קטן לקופות החולים.

שאול יהלום: ד"ר שליט, כל רופא בקופת-החולים יודע לאבחן ויודע מה לעשות?

איתמר שליט: אני חובש שני כובעים, אני גם ממלא מקום יושב-ראש הצט"מ – צוות טיפול מגיפות – זה צוות לאומי שמסייע למשרד הבריאות בעצות בנושאים של התפרצויות ביולוגיות חריגות, כך שאנחנו עוסקים בנושא ה- SARS מזה זמן.

איתמר שליט: הנושא של הפצת המידע, אכן, מתחילת השבוע שעבר הגיע לרמות של המנהלים, כולל מנהלי הקופות.

איתמר שליט: לפחות בקופת-החולים הכללית, זה הגיע לרמת מנהלי מינהלות, רופאים מחוזיים העבירו את זה למינהלות, והמינהלות היו אמורות להביא את זה עד לדרגת הרופא האחרון, דבר שעד אז לא יכולנו להבטיח במאת האחוזים.

איתמר שליט: העיתונות הרגילה, העיתונות המקצועית, האינטרנט, כל כך מלאים בנושא הזה, שאני בספק גדול אם יש איזה איש רפואה שאיננו יודע לאשורו מה בעצם קורה, גם אם הוא לא קיבל את אותו מסמך ספציפי של חוזר מינהל הרפואה.

איתמר שליט: מיום חמישי שעבר, לאור לקחים של אותו כנס, מתקיימים תהליכי הפצה הרבה יותר אינטנסיביים, גם על-ידי עקיפות של מנהלים והגעה ישירה לגורמים בשטח, כמו הזיהומולוגים – בקופת-חולים יש רשת מידע של ניהול ידע, שכל 100 אנשים שעוסקים במחלות פנימיות בכל רחבי הקופה, כבר לפני שבועיים, אני עוסק באותה רשת, הפצנו מידע ספציפי על SARS, מה עושים, איך מבודדים חולה, באיזו מסכה להשתמש, איך לטפל בדגימות מעבדה, כך שכל הזיהומולוגים בכל בתי-החולים של הקופה יודעים מה לעשות – משרד הבריאות כעת מפיץ את זה ליחידות לטיפול נמרץ, למיונים וכן הלאה.

איתמר שליט: נכון להערב, אנחנו מקימים מוקד של קו-חם, שיהיה קו חם, מצד אחד, לרופאים, כאשר דרך מספר טלפון הם יוכלו לקבל מענה רפואי דרך המרכז הלאומי לבקרת מחלות, ונכון להערב ה"קול-סנטר" של הקופה מעמיד את כל העמדות שלו לטובת הציבור בכללותו.

איתמר שליט: למעשה, מהערב, כל אדם בציבור שירצה לשאול איזו שאלה, יש לו קו-חם, לפחות בקופה שלנו.

איתמר שליט: לדעתי, זה יהיה גם במרכזי המידע של הקופות האחרות.

שאול יהלום: חבר הכנסת אלדד הציע כאן שמשרד הבריאות ייערך להנהגת הסדר ממוקד סביב מוקדי התפרצות, אם יהיו כאלה.

שאול יהלום: האם יש דבר כזה?

איתמר שליט: קודם כול, זה שהמקרים הקודמים היו התראת שווא, זו ההוכחה שנערכנו נכון.

איתמר שליט: הלוא לא ידעו מראש שאלה התראות שווא.

איתמר שליט: מבחינתנו, שני המקרים הראשונים היו SARS, רק אחר כך הוכח שהם לא.

איתמר שליט: כך שהתהליכים עבדו יפה.

איתמר שליט: באופן אמיתי אני יודע שחולה אחד נבדק על-ידי רופא קהילה, ובתוך תשע דקות רופא הקהילה שאל את השאלות הנכונות, שהנחינו אותו לשאול.

איתמר שליט: באופן שגרתי, כשבא אדם עם שיעול, לא שואלים אותו איפה היית.

איתמר שליט: היום, כשבא אדם עם שיעול, שואלים אותו אם היה בהונג קונג או האם היית במגע עם מישהו שהגיע מהונג קונג.

איתמר שליט: נשאלו השאלות, בתוך תשע דקות אומתה העובדה שהאדם הגיע מהונג קונג מספר ימים קודם לכן, הוא הגיע עם מסכת פה-אף, במקרה הזה הוא הגיע לבית-החולים בלינסון, החולה השני או השלישי, ובתוך בית-החולים בילינסון הוא הגיע לחדר המיון, בחדר המיון הוא שהה דקות מספר, חדר המיון ידע מה קורה, הפנה אותו לחדר עם לחץ שלילי, וכל הצוות נכנס עם כל תנאי הבידוד הנדרשים.

איתמר שליט: זה הצעד החיוני, החשוב, כדי למנוע מחולה אקראי כזה להדביק את הצוות הרפואי.

איתמר שליט: בד בבד לשכת הבריאות המחוזית עשתה מה שנקרא "תחקיר אפידמיולוגי".

איתמר שליט: מה שפרופ' אלדד התכוון, שחייבים לדעת בדייקנות איפה היה האדם מרגע שעשוי היה להידבק, מרגע שהתחיל לפתח סימני מחלה ומי היה אתו במגע.

איתמר שליט: אותו תחקיר אפידמיולוגי מזהה עם מי היו לו מגעים קרובים - בני משפחתו, עובדים וכדומה, ואז מגיעים לאותם אנשים, ומנחים אותם בהנחיות שונות, כולל אפשרות של הנחיה לשבת בבית עשרה ימים ולא לצאת לעבודה או ללימודים.

איתמר שליט: אני מניח שמה שפרופ' אלדד התכוון זה, איך אתה אוכף, אחרי שבאת במגע עם אנשים מסוימים, איך אתה גורם לכך שאנשים יישארו בסגר מרצון בביתם ולא יצאו.

איתמר שליט: מסתבר שבקנדה לא הצליחו לאכוף את זה, מסתבר שבהונג קונג גם היו בעיות באכיפה.

איתמר שליט: בהונג קונג, בשבוע האחרון, החמירו את החוקים, הטילו קנסות של 640,000 דולר ומאסר של שישה חודשים למי שיוצא מביתו בתקופת הסגר.

שאול יהלום: מה קורה בישראל?

איתמר שליט: לא נדרשנו לזה.

איתמר שליט: במידה שנידרש לזה- - -

שאול יהלום: על-ידי מי אתה צריך להידרש?

שאול יהלום: אתה צריך לדרוש מעצמך.

איתמר שליט: השר דני נוה קבע שמחלת ה- SARS היא מחלה מסוכנת, ולאור זה מוקנות זכויות חוקיות לגורמים שונים במדינה לאכוף את אותו סגר.

איתמר שליט: מה שיקרה, ברגע שהאנשים האלה ישבו בבית, צריך יהיה לקבוע מי עושה את הניטור בבית, ומי יודע שהאנשים אכן בבית, שהאנשים אכן בודקים חום פעמיים ביום.

שאול יהלום: עשית תחקיר, ונניח שאותו חולה שנמצא עכשיו בבית-חולים, חס וחלילה, חולה.

שאול יהלום: האם משרד הבריאות ערוך, גם באמצעים חוקיים, לבוא לאותם אנשים, לבני משפחתם, ולעשות את מה שאתם חושבים שצריך לעשות מבחינה רפואית-מקצועית?

שאול יהלום: אתה אומר שאפילו לא עשיתם תרגיל יבש, זאת אומרת, שאתה אפילו לא יודע מה אתה רוצה ממנו, אתה לא יודע איך יהיה ההסגר, אתה לא יודע כמה זמן ההסגר.

איתמר שליט: התשובות ברורות.

איתמר שליט: כל החלק המקצועי נהיר לחלוטין – איך לתחקר, מי הם החשודים, מי האנשים שצריך להכניס להסגר – כל זה אנחנו יודעים.

איתמר שליט: מה לומר להם, קרי, איך להתנהג בבית, איך להתנהג בבית עם בן המשפחה, לשבת אותם עשרה ימים בבית ולא לצאת, במידה ובן המשפחה איננו מאושפז, כל זה אנחנו יודעים.

איתמר שליט: הבעיה המרכזית היא מנגנון האכיפה.

איתמר שליט: איך היום, גוף שאין לו מנגנון אכיפה, כמו משרד הבריאות או לשכת בריאות מחוזית, יכולים לאכוף על אדם לא לצאת מביתו, ולבדוק שהוא יושב בביתו ושהוא בודק חום כמו שצריך וכן הלאה.

איתמר שליט: זה היה הכשל במדינות האחרות.

שאול יהלום: מה שעשה אתמול שר הבריאות על אותו צו שהוא חתם נותן לכם את הכלים?

איתמר שליט: אין לי תשובה.

איתמר שליט: אני לא יודע אם למשרד הבריאות יש התשובה, כי אני לא יודע אם הצו הזה נותן לו את הכלים האופרטיביים.

איתמר שליט: הוא נותן לו את הסמכות החוקית, אבל אני לא יודע איך הוא מתרגם אותם לכלים אופרטיביים.

שאול יהלום: הדבר השני שהוצע כאן, זה להנהיג בכל הטיסות הנכנסות טופס תחקיר רפואי, שכל נוסע צריך למלא, וכל אחד שממלא תשובה חיובית נבדק על-ידי רופא בנתב"ג.

שאול יהלום: האם משרד הבריאות חושב שכך צריך לעשות?

שאול יהלום: ד"ר אניס, האם משרד הבריאות חושב שכל נוסע צריך למלא שאלון, והוראה לדיילים תוך כדי טיסה לבדוק את התשובות, ואם הן חיוביות, שתהיה פרוצדורה?

שאול יהלום: האם משרד הבריאות סובר כחבר הכנסת אלדד?

אלכס לבנטל: שתי פרשות השבוע של שני השבועות הקודמים היו תזריע ומצורע.

אלכס לבנטל: הנושא היה מקרה בהגדרה מצוין למצורע, והדרך שבה נהגה התורה לשים את האדם מחוץ למחנה עדיין טובה עד היום.

אלכס לבנטל: הבעיה שב-3,200 השנים האחרונות, ומאז שזה קרה, אנחנו עדיין משתמשים בנושא של הבידוד, אנחנו משתמשים בנוהל המחלה המסוכנת, אבל הנושאים של זכויות הפרט וזכויות האדם עומדים כאן ממול.

אלכס לבנטל: הפעם היחידה, במשך 50 השנים האחרונות, שבה הפעלנו את נוהל המחלה המסוכנת היה לגבי אנשים שחלו בשחפת, שלא רצו לקבל טיפול.

אלכס לבנטל: אנשים שחלו באיידס ולא רצו לקבל טיפול, הלכו לבית-משפט בבקשה לא לקבל טיפול.

אלכס לבנטל: אין ניסיון בנושא הזה בשטח, אבל אני אביא מקרה מאתמול, דוגמה איך אפשר לאכוף את זה.

אלכס לבנטל: קיבלנו אתמול משלטונות הונג קונג אי-מייל, ששני אנשים ישראליים היו בטיסות פנימיות בין גרמניה ולונדון, וישבו ליד חולה שלהם שהגיע להונג קונג, היו שמות של אנשים, הכתובות שלהם.

אלכס לבנטל: התקשרנו לאנשים האלה, אחד היה בארץ, השני היה ברומניה, ואמרנו להם: מכיוון שעברו רק שמונה ימים, וחסרים לנו עוד יומיים לעשרה ימים, התכבדו ותישארו יומיים בביתכם.

אלכס לבנטל: הם הודו שמישהו עקב אחריהם, הגיע אליהם, לאחד, עד לבית נופש ברומניה.

אלכס לבנטל: זה מה שאנחנו יכולים לעשות.

אלכס לבנטל: השאלה האמיתית של הפעלה הלכה למעשה, יחד עם משטרה ויחד עם צבא, זה נושא מסובך, שנצטרך לעשות אותו.

שאול יהלום: מה נעשה בקנדה?

אלכס לבנטל: יש להם אותם חוקים כמו שלנו, כי זה היה קשור לאימפריה הבריטית, והחוקים האלה זהים.

אלכס לבנטל: מובן שאם אדם עושה את זה על עצמו זה הכי טוב.

אלכס לבנטל: יש להבדיל בין המשפחה לבין האדם.

אלכס לבנטל: האדם עצמו, אסור לשחרר אותו מבית-החולים אחרי שהוא 48 שעות עם חום, ושוב, אנחנו לא יודעים בדיוק את הסיבה, את המחלה.

אלכס לבנטל: ההנחה היא שתקופת הדגירה היא בין יומיים לעשרה ימים.

אלכס לבנטל: אגב, זו המגפה הראשונה במאה ה-21, זו מגפה שכל יום אנחנו לומדים עליה דברים חדשים.

אלכס לבנטל: היא מתחדשת, ולכן כל ארץ שמוציאה דברים אומרת שזו ורסיה מס' 1.

אלכס לבנטל: זה מאוד דומה לנושא של האבעבועות השחורות.

אלכס לבנטל: הנושא הזה לא תורגל בארץ.

אלכס לבנטל: כשנגיע לזה, נצטרך לעבוד מאוד קשה עם כל מיני רשויות אחרות, מכיוון שבקנדה, שיש להם חוקים כמו שלנו, לדעתי, הם לא הצליחו בסיפור הזה.

שאול יהלום: זה נבדק על-ידך?

אלכס לבנטל: הם מודים בעצמם.

אלכס לבנטל: הם כותבים שהם לא הצליחו.

שאול יהלום: אם כך, השאלה משמעותית פי כמה.

שאול יהלום: אם אתה רואה שמדינה מערבית – אני מניח שבקנדה רמת הרפואה לא פחות טובה מאשר במדינת ישראל – כמו קנדה, שהיא לא מקור מחלה, שקיבלה כך וכך נוסעים נושאי מחלה, לא הצליחה לעצור, ולכן יש שם למעלה מ-100 חולים, זה צריך ללמד אותנו שכאן אסור להרים ידיים.

שאול יהלום: ומאחר שזו מגפה, אתה בעצמך אומר שזו המגפה הראשונה של המאה ה-21, אנחנו צריכים שתהיה תוכנית מגרה מאוד ברורה, כולל אם לעשות צעדים של בידוד המשפחה באמצעים חוקיים.

אלכס לבנטל: האמצעים החוקיים נמצאים, אני רק אומר שאנחנו צריכים לתרגל אותם.

שאול יהלום: תפרט את האמצעים החוקיים.

שאול יהלום: נניח שיורד נוסע מקנדה, עושים לו בדיקה, הוא נכנס לבית-חולים, כל הסימנים מראים שזה SARS.

שאול יהלום: מה אתה עושה?

שאול יהלום: האם יש לך הנחיות?

שאול יהלום: האם יש חוקים?

שאול יהלום: אתה יודע מה מותר לדרוש מהמשפחה.

שאול יהלום: אם היא לא עומדת בכך, היא מקבלת קנס או משהו אחר?

שאול יהלום: או שתגיד שזה יהיה כמו בקנדה, זה יתפשט, מה אני יכול לעשות.

אלכס לבנטל: השאלה דורשת תשובה מאוד ארוכה.

אלכס לבנטל: אני אביא דוגמה מה זה אומר חולה מידבק במדינת ישראל, כמו במחלת שחפת.

אלכס לבנטל: חולה שחפת, שלא מוכן לקבל טיפול, הוא מידבק, ואתה רוצה לשים אותו בקרנטינה, אתה צריך ללכת לבית-המשפט, להציג את זה בפני השופט, באים עורכי-דין של האיש, והאיש הזה בסופו של דבר נכנס לאשפוז כפוי, כשהוא חולה והוא מידבק, ותוך שבועיים, אחרי שנותנים לו טיפול, הוא מפסיק להיות מידבק, וכבר הוא לא צריך להיות בהסגר.

אלכס לבנטל: אנחנו מדברים על שתי אוכלוסיות שונות – אוכלוסיית החולים ואוכלוסיית המשפחה.

אלכס לבנטל: המשפחה בריאה לחלוטין, ואין לה שום סימני מחלה, היא לא מידבקת לסביבה.

אלכס לבנטל: אנחנו מפחדים שמא היא תידבק ושמא המחלה תתפשט.

אלכס לבנטל: פה הפעלת החוק תהיה הרבה יותר קשה, ואם נעשה את זה, מול נושא בריאות הציבור, שאנחנו רוצים לעשות בדיוק מה שעשתה התורה, עומדות כל הזכויות האחרות.

אלכס לבנטל: נצטרך לעשות איזון בין הדברים האלה.

אלכס לבנטל: זה יהיה קשה.

אלכס לבנטל: עם החולה, זה הקטע הקל.

שאול יהלום: ד"ר לבנטל, אתה אומר שכרגע אנחנו לא מתמודדים.

שאול יהלום: דיה לצרה בשעתה.

שאול יהלום: משום שהנושא כל כך מורכב וכל כך מסובך וכל כך קשה, וספק אם נצליח בו, אתה אומר נעזוב את העניין הזה.

שאול יהלום: אם יהיה חולה, אז נדון.

אלכס לבנטל: תפקידנו לחשוב ולדון שני צעדים קדימה ולהגיד שכשיבוא היום הזה אפשר לעשות שני דברים: או שהמשפחה תיקח את זה על עצמה, שזה הדבר הכי טוב; הדבר השני - - -

שאול יהלום: מה זה "משפחה תיקח את זה על עצמה"?

אריה אלדד: תסכים להיכנס להסגר מרצון.

אלכס לבנטל: זה הכי טוב.

שאול יהלום: אם המשפחה לא מסכימה, היא מסכנת לא רק את עצמה.

אלכס לבנטל: אנחנו לא יודעים אם היא מסכנת.

שאול יהלום: אתה אומר שההידבקות היא פנים אל פנים, אז יש לאותו חולה אישה, שקרוב לוודאי שהנגיף דוגר אצלה, ואותה אישה היא אחות דיאליזה.

אלכס לבנטל: לא צריך להיכנס לפניקה.

אלכס לבנטל: צריך לקחת את הדברים בפרופורציה, אבל עדיף שהמשפחה תיכנס להסגר מרצון מאשר הסגר בכוח, כי תהיה בעיה גדולה מאוד עם בתי-המשפט, ונצטרך להתמודד עם זה ברגע שזה יקרה.

אלכס לבנטל: גם באנגליה וגם בארצות-הברית לא עושים את זה.

שאול יהלום: אין לך תקנות?

אלכס לבנטל: יש תקנה של "מחלה מסוכנת".

איתמר שליט: הבעיה היא האכיפה.

אלכס לבנטל: החוק נמצא בידי, הבעיה היא האכיפה.

אלכס לבנטל: אמר קודם פרופ' אלדד שהבעיה היא האכיפה.

שאול יהלום: האם יש מישהו מקופת-חולים שרוצה להוסיף משהו?

שאול יהלום: גב' גורן, האם כל הרופאים מדווחים ויודעים?

אתי גורן: המידע עבר בכל הדרכים האפשריות, גם האלקטרוניות, עד לאחרון הרופאים.

שאול יהלום: קופת-חולים מאוחדת.

יוסף רוזנבלום: כל הזמן אנחנו מתנדנדים בין שני דברים.

יוסף רוזנבלום: עדיין אנחנו מדברים במחלה, כמו שאמר קודם ד"ר אלי שוורץ, שהיא לא דבר ולא אבעבועות שחורות, צריך לזכור את זה, עם זאת לא נעשה מספיק.

יוסף רוזנבלום: העברנו את כל המידע אל כל הרופאים.

יוסף רוזנבלום: זה נשמע נהדר.

יוסף רוזנבלום: המידע הזה מתמצה בארבע שורות בדיוק.

יוסף רוזנבלום: זה לא שהעברנו את אלמנך הידע שבעקבותיו הרופא יכול להסתכל על המקרה או לעשות את האבחנה.

יוסף רוזנבלום: יש סדרה של שאלות, יש רמה של חשד, ואנחנו עדיין מתעסקים בדבר שרב בו הסתום על הברור והנסתר על הנגלה.

יוסף רוזנבלום: את הידע הבסיסי ביותר של איזה שאלות לתשאל ומה לעשות עם החולה העברנו עד לאחרון הרופאים, באמצעים אלקטרוניים, אל שולחנם, תוך כדי וידוא שכל הרופאים קיבלו את זה.

יוסף רוזנבלום: אנחנו עדיין נמצאים במצב של לפני חולה ראשון.

יוסף רוזנבלום: רמת הידע ורמת המעורבות בשטח של לפני חולה ראשון היא טובה.

יוסף רוזנבלום: מה שמטריד אותנו זה מה קורה אחרי חולה ראשון.

יוסף רוזנבלום: למערך הרפואה הראשוני עדיין ההנחיות מאוד גמישות, חופשיות ולא ברורות.

יוסף רוזנבלום: מדברים פה על הסגר מרצון.

יוסף רוזנבלום: לדעתי, השלב הבא יהיה, שיגידו שרופא משפחה צריך לבוא הביתה ולבקר את המשפחה שנמצאת בתוך הסגר מרצון.

יוסף רוזנבלום: יש מאחורי זה הרבה מאוד צעדים אופרטיביים, שאנחנו צריכים לקבל עליהם סט הנחיות ברורות: מה עושים, איך עושים, מי עושה ולמה עושים.

יוסף רוזנבלום: זה עדיין לא קיים, זה לא נכתב, זה לא נעשה.

שאול יהלום: ד"ר לבנטל, אחרי חולה ראשון יש הנחיות ברורות מה צריך לעשות?

אלכס לבנטל: הנושא מאוד פשוט.

שאול יהלום: האם יש אצלך במשרד חוברת של פקודת מבצע, שבה כתוב:

שאול יהלום: התגלה חולה ראשון, אלה הדברים שצריך לעשות תוך שעה, תוך עשר שעות, תוך 24 שעות, תוך 48 שעות.

שאול יהלום: אני שואל: האם יש חוברת כזאת?

שאול יהלום: אין.

שאול יהלום: אתם אומרים שאתם יודעים מה צריך לעשות אם קורה מקרה ראשון.

שאול יהלום: זה צריך להיות כמו בפיקוד העורף שאומר שברור שהוא יודע מה צריך לעשות אם היה נופל טיל, ואני בטוח שברגע שהיה נופל טיל, אחרון החיילים כבר יודע מה לעשות.

שאול יהלום: מאחר שהמחלה קיימת, מאחר שיש סכנה שהמחלה תגיע לישראל, מאחר שאתם מודים שהחלק הכי גדול שאפשר לעשות זה לא בתרופות ולא בחיסונים, אלא בהתגוננות של מניעה, אז אני מבקש שנעשה כאן את המקסימום, והמקסימום אומר שצריכה להיות תוכנית מגרה, מקובלת על כל מי שצריך, שתוך דקה יוצאת לפועל, ולא צריך לעשות ישיבה במקרה כזה.

אלכס לבנטל: עשינו את זה.

איתמר שליט: הצט"מ התכנס בשבוע שעבר ועסק בדיוק בסוגיה הספציפית הזאת, ממש כיוונת לדעתנו או שאנחנו כיוונת לדעתך.

איתמר שליט: קבענו שיצאו פק"לים לכל אחת משש או שבע קבוצות שצריכות לעסוק בעניין הזה, לפני המקרה הראשון ואחרי המקרה הראשון ואחרי עוד כמה וכמה צעדים.

איתמר שליט: דרשנו שיהיו פק"לים לרופאי המשפחה והקהילה, לרופאי בתי-החולים, לטיפולים הנמרצים, לחדרי המיון למד"א, לבני המשפחה.

איתמר שליט: אנחנו לא בודדים בעולם, ואנחנו מדינה שלא נפגעה עד כה, ה-CDC, מרכז הבקרה בארצות-הברית הוציא הנחיות מפורטות בדיוק למה שכיוונת, וכצעד ראשון הופצו כל ההנחיות של ה-CDC באי-מיילים, נכון לאתמול, לאותם גורמים רלוונטיים, אומנם בשפה האנגלית, אבל הם נותנים מענה ברחל בתך הקטנה לאותן שאלות ששאלת.

אמיליה אניס: הם הופצו גם ביום חמישי.

איתמר שליט: בד בבד, בישיבה אתמול הוחלט שיתורגמו חלק גדול מאותן הנחיות לעברית, על מנת שיופצו גם בעברית ולא רק באנגלית.

איתמר שליט: הגורמים המקצועיים, כמו רופאים וכדומה, לא יתקשו לקרוא את ההוראות באנגלית.

איתמר שליט: לבני משפחה צריך לתת הוראות בשפה העברית.

איתמר שליט: התשובה לשאלתך היא שניתנה הדעת על כך, ניתנו הנחיות על כך.

איתמר שליט: החומר האנגלי הופץ, החומר העברי יהיה מוכן תוך יום או יומיים.

איתמר שליט: אנחנו רוצים שלכל אחת מתת-הקבוצות שרלוונטיות לעניין יהיה פק"ל ספציפי, ולא רק ארבע שורות.

שאול יהלום: איפה הופץ החומר?

איתמר שליט: באינטרנט.

אמיליה אניס: הופץ לכל לשכות הבריאות המחוזיות והנפתיות, לכל הגורמים הרלוונטיים במשרד הבריאות, למנהלי בתי-החולים, לכל קופות-החולים, לצה"ל, למשטרה ולכל גוף שיש בו גורם רפואי רלוונטי.

שאול יהלום: גב' גורן, האם קיבלתם את החומר?

אתי גורן: קיבלנו.

אמיליה אניס: הוא הופץ גם לאיגודים המקצועיים הרלוונטיים, והוא גם יצא באתר האינטרנט של משרד הבריאות.

שאול יהלום: את יכולה לפרט את הנוהל?

אמיליה אניס: הנוהל הזה מתייחס לכמה היבטים.

אמיליה אניס: אני לא אכנס לכל הפרטים, אלא רק אסקור ראשי פרקים, כי אין טעם שאני אתחיל לפרט את כל 15 העמודים של הנוהל.

דני יתום: האם אפשר לקבל עותק מהנוהל הזה?

אמיליה אניס: קודם כול, מהיום זה גם באתר של משרד הבריאות.

אמיליה אניס: ניתן להוריד את ההנחיות ולהתעדכן בהן באתר של המרכז האמריקני לבקרת מחלות, וכמו ששמעתם יהיה גם תרגום בעברית לכל קבוצה בנפרד, למשפחה, לאנשי מקצוע, לכל מי שיש צורך בזה.

שאול יהלום: אתם מסתפקים בעברית ובאנגלית?

שאול יהלום: בזמן האחרון מטפלים בי רק רופאים רוסיים.

אמיליה אניס: יש רמה מסוימת של אנגלית שהיא חובה לכל רופא.

שאול יהלום: תגידי בתמציתיות מה יש בהנחיות.

אמיליה אניס: קודם כול יש הנחיות לגבי חשד.

אמיליה אניס: הגדרה מי זה חולה חשוד.

אמיליה אניס: מה קורה כאשר אדם כזה מגיע למערכת הבריאות, בין אם זה בקהילה, בין אם זה לבית-החולים.

אמיליה אניס: הנחיות לצוות שמטפל בו.

אמיליה אניס: הנחיות כיצד לעשות תחקיר אפידמיולוגי לכל מי שהוא היה בקשר קרוב אתו.

אמיליה אניס: יש הנחיות לכל הנושאים שהוזכרו כאן בישיבה הן על-ידי פרופ' אלדד, הן על-ידי כבוד היושב-ראש.

אמיליה אניס: לכל הנושאים יש מענה.

שאול יהלום: מדברים שם גם על הסגר?

אמיליה אניס: יש התייחסות לגבי כמה זמן שחשוד כחולה או חולה צריך להיות בבידוד ולא לבוא במגע עם הסביבה.

שאול יהלום: אמרנו שסביבתו היא משפחתו.

אמיליה אניס: יש התייחסות לנושא, ובנוסף לנהלים האלה, משרד הבריאות פועל כדי שהמחלה תוכרז כמחלה אפידמית מסוכנת, ואז, על-פי לשון החוק זה יאפשר למנכ"ל משרד הבריאות לנקוט בכל האמצעים הנדרשים על מנת למנוע הופעת המחלה בישראל, ואם כבר הופיע מקרה של מחלה, לצמצם את התפשטותה או למנוע את התפשטותה.

אמיליה אניס: כלומר, גם מבחינה חוקית יש מענה.

אמיליה אניס: זה לא מופיע בהנחיות המקצועיות, זה מופיע באותם מסמכים משפטיים שמופצים.

שאול יהלום: לא נתת לי תשובה על הנושא של מניעת התפשטות על-ידי הסגר.

שאול יהלום: האם מופיע בהנחיות מה צריך לעשות באותו רגע שיש חולה בקהילה?

אמיליה אניס: כתוב מתי אפשר לשחרר אותו.

שאול יהלום: אתם אומרים שהחולה עצמו מפיץ את המחלה במשפחתו, משפחתו מעבירה.

שאול יהלום: אתם אומרים שזה מה שקרה.

שאול יהלום: לכן דיברנו על כך שצריכים להיות הסדרים לגבי הסגר, לפחות מרצון.

שאול יהלום: היכן ההנחיות?

אמיליה אניס: את ההנחיות האלה אנחנו לא נותנים לאנשי מקצוע.

אמיליה אניס: לא רופא הוא זה שידאג שהמשפחה לא תצא מהבית.

אמיליה אניס: זו לא הנחיה שצריכה לצאת מקופת-חולים.

אמיליה אניס: הרופא לא יעמוד בשער ביתו.

שאול יהלום: מי צריך לתת את ההנחיות האלה?

אמיליה אניס: צריך להיות גוף אכיפתי, וזה לא רופא המשפחה.

איתמר שליט: גופי האכיפה הם המשטרה.

שאול יהלום: לי לא אכפת שתגידו שלשכת הבריאות המחוזית יודעת שביום זה וזה מה שהיא צריכה.

שאול יהלום: לצורך זה היא פונה לעירייה, לצורך זה היא פונה למשטרה, לצורך זה היא פונה למשמר האזרחי.

שאול יהלום: אני רוצה לדעת אם יש הנחיות, שתוך דקה מתבצעות, או שאם המחלה תגיע, אז נשב, נחשוב, יעבור שבוע, והמחלה תעבור לעוד עשרה אנשים.

אמיליה אניס: כבר אתמול קיימנו דיון בראשות מנכ"ל משרד הבריאות, ונתנו את הדעת גם על הסוגייה הזאת, שאתה מעלה, שהיא לא סוגיה פשוטה, ואנחנו בוחנים כיצד לאכוף את זה, ויהיו הנחיות, גם בלי שיהיה המקרה הראשון, כדי שאם יהיה מקרה ראשון הן יופעלו.

שאול יהלום: האם אתם בעד ההצעה שבכל מטוס יהיה שאלון או לא?

איתמר שליט: הצט"מ נתן על זה את הדעת והגיש המלצה למנכ"ל משרד החוץ, שקיבל את ההמלצה, בדיון שהיה אתמול.

איתמר שליט: סברנו שלעת הזאת, מכל השיקולים של מיעוט מקרים, של היעדר מקרים בישראל, ושל יעילות עלות-תועלת, בשלב זה נכון שנוסעים יקבלו במטוס, לקראת נחיתתם, מאותן ארצות יעד, בהגדרה הכי רחבה, כרטיס דומה לכרטיס של מי שנוסע, שבו יהיה כתוב, אתה מגיע ממדינה כזאת וכזאת, אם התפתחו אצלך סימנים אל"ף, בי"ת וגימ"ל, עליך לפנות לרופא שלך וכן הלאה.

איתמר שליט: שקלנו בכובד ראש מה שנקרא באנגלית "DISEMBARKION CARD", מין כרטיס שהנוסע ממלא בו גם את פרטיו.

איתמר שליט: החלטנו בשלב זה לא לתת בידי הנוסע כרטיס שבו הוא ממלא את פרטיו, קרי, היכן הוא נמצא, מה הכתובות ומה הטלפונים, מאחר שהעלות-תועלת של זה בסימן שאלה, ורוב המדינות לא עושות את זה.

איתמר שליט: לעומת זאת, החלטנו להכין נוסח ברור לכרטיס הזה, איזה שאלות יישאלו בו, איזה פרטים האדם יצטרך למלא, כי במידה שהמחלה תתפרץ או תהיה סיבה לעשות זאת גם פה, יהיה לנו כרטיס מוכן, שכל דיילת תוכל לתת לכל נוסע, שימלא את פרטיו: טלפון, פלאפון, באיזה מלון הוא שוהה וכדומה, כדי לתשאל אותו, במידה שבמטוס היה חולה.

איתמר שליט: כל הרעיון של השאלון הזה הוא רק אם באותו מטוס התגלה חולה או לאחר שהוא נחת התגלה חולה, כדי להקל על המגע עם אותם אנשים.

איתמר שליט: היום יודעת חברת התעופה מי היו הנוסעים באותו מטוס, היא יודעת גם היכן הם ישבו, ואין ספק שגם אפשר להודיע בתקשורת,למשל, שנוסעים שטסו בטיסה מסוימת מהונג קונג, מתאריך מסוים, מתבקשים לעמוד בקשר.

איתמר שליט: הדבר היחיד שהחברה לא יודעת היכן הם נמצאים באותו רגע, קרי, איפה הם שוהים בארץ, מה הטלפון שלהם, מה המלון שבו הם שוכנים.

איתמר שליט: הכרטיס שדיברתי עליו ישרת את זה.

איתמר שליט: נכון להיום, החלטנו לא להפיץ אותו.

שאול יהלום: משרד החוץ.

נסים בן-שטרית: בכל המדינות שהוזכרו יש לנו שליחים.

נסים בן-שטרית: אני מדבר בעיקר על סין, ואני מציע לכלול את הונג קונג בתוך סין, כי הסינים כוללים את הונג קונג בתוך סין.

נסים בן-שטרית: יש לנו שליחים בבייג'ין, בשנחאי, בהונג קונג, בסינגפור, בהאנוי.

שאול יהלום: בארגון הבריאות העולמי יש פוליטיקה?

נסים בן-שטרית: אני מבקש לא לענות על השאלה הזאת, כי ארגון הבריאות העולמי לא שייך למדינת ישראל, ואני לא רוצה לטפל בו.

שאול יהלום: אתה לא מטפל בו.

שאול יהלום: זו שאלה אינפורמטיבית.

שאול יהלום: נאמר כאן שאצלם הנושא של טייוואן זה לא לגופו, אלא בגלל לחץ של סין.

שאול יהלום: אני שואל אם בשיקולים המקצועיים, הרפואיים, שלהם מתערבים שיקולים פוליטיים.

נסים בן-שטרית: אני לא יכול לענות על השאלה הזאת.

נסים בן-שטרית: מה שעשינו, דבר ראשון, משרד החוץ הוציא באינטרנט אזהרת נסיעה לכל הישראלים שנוסעים לאזור, להימנע מלהגיע לאזור.

נסים בן-שטרית: מבחינת השליחים, מבחינת אנשי עסקים שמסתובבים באזור, כל מי שצריך סיוע מבחינת הנציגות, מקבל.

נסים בן-שטרית: המקום היחיד שפינינו ממנו אנשים, זה מהונג קונג, ורק את בני המשפחה, בעקבות הפינוי של האמריקנים.

נסים בן-שטרית: ביתר המקומות נשארו אנשים במקום.

נסים בן-שטרית: ביקשנו מאנשים לא לנוע באזור, ויש לנו שם תנועה גדולה, מכיוון שאת כל הדואר הדיפלומטי שלנו אנחנו מקבלים בבנקוק ומפזרים למדינות האלה.

נסים בן-שטרית: את הדבר הזה אנחנו לא שולחים בתקופה האחרונה, ואנחנו מבקשים מכל העובדים שלנו לא לנוע, למשל, מסינגפור לבנקוק או מטייוואן לבנקוק, אלא להישאר במקום.

נסים בן-שטרית: אנחנו עוקבים אחרי זה באופן שוטף.

שאול יהלום: נכון לרגע זה אין שום מקרה?

נסים בן-שטרית: אין שום מקרה.

נסים בן-שטרית: מובן שיש לחץ פסיכולוגי די גדול על השליחים שלנו, בעיקר בנושא הילדים.

נסים בן-שטרית: חלק מבתי-הספר שם נסגרו.

שאול יהלום: איזה בתי-ספר?

נסים בן-שטרית: למשל, בבייג'ין.

שאול יהלום: הממשלתיים.

נסים בן-שטרית: העובדים שלנו נמצאים בהסגר מרצון בבתים, בעיקר בבייג'ין.

נסים בן-שטרית: אצלנו יש מבנה אחד גדול, שמכיל בתוכו גם את הדירות, גם את השגרירות.

נסים בן-שטרית: אנחנו עוקבים יום-יום.

נסים בן-שטרית: יש לנו צוות שמטפל בנושא הזה באופן יומיומי.

נסים בן-שטרית: שלחנו לכל השליחים שלנו מלאי מסכות, כדי שיוכלו להשתמש במסכות שאנחנו משתמשים בהם כאן.

נסים בן-שטרית: הרופא שלנו עוקב אחרי זה באמצעות כל הגופים המקצועיים באופן שוטף ויומיומי, כדי לעקוב אחר התפתחות המחלה.

נסים בן-שטרית: חריג בעניין הזה זו טורונטו.

נסים בן-שטרית: המידע שלנו הוא שמעל ל-100 אנשים חלו במחלה.

נסים בן-שטרית: המברק האחרון שהגיע אלינו מדבר על כ-200 איש, ומספר המתים שם הוא חמישה.

נסים בן-שטרית: לגבי טורונטו קשה לנו לטפל בזה, מכיוון שזו מדינה מערבית, וכמו שצוין כאן יותר קשה בה לשלוט על הדברים, ובינתיים האנשים נמצאים שם.

נסים בן-שטרית: לא פינינו אותם.

שאול יהלום: לפני שאנחנו ניגשים לסיכום, כל מי שחושב שיש לו מה לתרום לדיון, או חושב שיש נקודה שלא העלינו מוזמן.

שאול יהלום: לפני כן אני רוצה לומר שאנחנו לא רוצים לשדר למדינה צפירת ארגעה.

שאול יהלום: מצד שני, אנחנו רוצים לפנות בעיקר למשרד הבריאות, ולומר שהוא צריך להתכונן לתרחישים, למקרה חירום, שיתגלו אנשים חולים.

שאול יהלום: כך אני רואה את הסיכום.

מיכאל גלעדי: אני לא כל כך מסכים עם הסיכום שאמרת עכשיו, שאין מקום לצפירת ארגעה, ויש רק להתכונן אם יהיה משהו.

מיכאל גלעדי: מכיוון שלאחר שיגיע המקרה הראשון וידביק מישהו בקהילה, זה עלול להיות קצת מאוחר מדי.

מיכאל גלעדי: אני במוסד שלי, במרכז רפואי תל-אביב, אני אחראי על הנושא הזה, להכנסת בית-החולים שלנו לנושא הזה.

מיכאל גלעדי: היה לנו ה"עונג" לאשפז את המקרה הראשון שנחשד ל- SARS, ואני רוצה לספר לכם מה קרה.

מיכאל גלעדי: אני רוצה לספר לכם גם מה קרה אתמול אחרי-הצהרים לאחר שהגיעה אלינו אתמול עוד חולה, שהיא כרגע חשודה ב-SARS, בהחלט עומדת רק בהגדרות הבסיסיות ביותר של חשד, ומצבה טוב, ואני מקווה שהיא תשתחרר תוך יום יומיים.

מיכאל גלעדי: אין כרגע הנחיות אופרטיביות לגבי מה לעשות מבחינת שלבי עבודה ברגע שמגיע חולה כזה לחדר המיון.

מיכאל גלעדי: ולזה, אני חושב, פרופ' אלדד התכוון במילה פק"ל.

מיכאל גלעדי: אילו לא היו מכינים פק"ל מאוד מפורט שאומר מה לעשות בכל שלב ושלב, לא היינו יכולים להתמודד עם המקרים האלה, ואם אותה חולה היתה חולת SARS, בהחלט היתה אפשרות שהיא תדביק את הצוות, כי ההוראות שקיבלנו עד עכשיו, שהן הוראות ה-CDC האמריקני הן הוראות נהדרות, אבל הן לא אומרות מה לעשות בבית-החולים שלנו.

מיכאל גלעדי: למשל, בבית-החולים איכילוב, למרבה הצער, אין חדר עם לחץ שלילי, שהוא אחד הדברים המאוד חשובים באשפוז של חולים כאלה, על מנת למנוע את העברת הווירוס מחוץ לחדר.

מיכאל גלעדי: ההוראות לא אומרות מה לעשות עם איש הרנטגן שבה לצלם את החולה, ואולי גם הוא יכול להידבק, מה לעשות עם הסניטר, שדוחף את החולה באלונקה, על העגלה, למחלקה.

מיכאל גלעדי: לכן יש צורך היום שיצאו הוראות מאוד מפורטות מה לעשות, כאשר כל בית-חולים צריך לעשות את ההתאמה של ההוראות האלה לתנאים המיוחדים שלו.

מיכאל גלעדי: את השלב הראשון עברנו בסדר.

מיכאל גלעדי: אלה היו ההוראות שיצאו, וההוראות שיצאו עד עכשיו הן בסדר כהוראות, אבל אנחנו חייבים להעביר אותן להוראות אופרטיביות של מה שקוראים פק"ל.

מיכאל גלעדי: הייתי מאוד מבקש שתהיה אפשרות לביקורת מטעם משרד הבריאות על בתי-החולים, שיבדקו מה קורה.

מיכאל גלעדי: אתמול בדקנו מה קורה עם אותה חולה, וראינו כמה שגיאות עשינו בכל שלב ושלב, למרות שהוצאנו פק"ל מאוד מסודר.

מיכאל גלעדי: מאוד היינו רוצים, כרופא מהשטח אני אומר, שתהיה ביקורת.

רפאל קיים: אני מציע שתי הצעות צנועות מאוד.

רפאל קיים: אחד הסימנים המאוד שכיחים, יותר משיעול, זה צמרמורת.

רפאל קיים: הייתי מוסיף צמרמורת בגרסה מס' 2.

מיכאל גלעדי: זה לא ב-Case definition.

רפאל קיים: אם אנחנו מדברים על המחקרים שפורסמו זה יותר שכיח מהשיעול.

רפאל קיים: הייתי מוסיף את זה.

רפאל קיים: דבר שני, לא ראיתי עדיין שיהיו מסכות פה בכל מרפאה בשטח, וזה חיוני.

אלי שוורץ: לשמחתנו או למזלנו, איון שום מקרה בארץ.

אלי שוורץ: מרב המאמצים צריכים להיות מניעת כניסת החולים הפוטנציאליים לכאן.

אלי שוורץ: עוד לא סגרנו מה עושים.

אלכס לבנטל: כל אחד שיורד מהמטוס נמצא שבועיים במעצר.

אלכס לבנטל: ..

אלי שוורץ: לא כל חולה, אבל לפחות מהונג קונג.

אלי שוורץ: פינוי של שליחים שלנו מהונג קונג לארץ, כמו שנעשה על-ידי משרד החוץ, זה משהו מאוד קשה לבריאות הציבור.

אלי שוורץ: כלומר, זה להכניס אלינו בפוטנציה חולים.

אלי שוורץ: היה צריך לתת לזה תשומת לב מרבית, לפני שיוצאת החלטה כזאת.

אלי שוורץ: אני חושש שבגלל הפניקה שלהם, הרצון להתפנות יגבר, ואז אנחנו שוב עומדים בפני שאלה אופרטיבית.

אלי שוורץ: צריך לזכור שכאשר משרד החוץ מודיע את זה, או אפילו לא המשרד, אלא רק התקשורת מודיעה, יש בעיה.

שאול יהלום: מבחינת הניסיון שלכם, האם אנחנו בתחילת המגפה, בשיא שלה?

אלי שוורץ: במקומות הבעייתיים, ברובם, אנחנו מתחילים לרדת במספר, אבל תמשיך להיות זליגה.

שאול יהלום: אתה חושב שהגענו כבר לשיא?

אלי שוורץ: בסינגפור הגענו לשיא, בווייטנאם המגפה נעצרת, בהונג קונג, כיוון שהם יכפו את הדברים בעוצמה יותר גדולה, גם שם זה יתחיל לרדת.

אלי שוורץ: מה שיימשך זו הזליגה, בעיקר למערב, ששם, כמו שציין אלכס לבנטל, הרבה יותר קשה לשלוט על הדברים.

אלי שוורץ: לכן ההנחיות בדבר קרנטינה – זה לא אשפוז כפוי, זה אפילו מעצר בית כפוי – כן חייבים להיות יותר נוקשים,

אלי שוורץ: כדי למנוע את המקרה הראשון.

אלי שוורץ: אם משרד החוץ מודיע שהוא מפנה את האנשים, צריך לזכור שזה דומינו.

אלי שוורץ: למשרד החוץ יש השפעה גדולה מאוד, וזה אומר שכל החברות שנמצאות שם יצאו בעקבותיהם.

אלי שוורץ: צריך לשים לב שיש לזה משמעות מאוד חשובה מבחינת בריאות הציבור, וצריך לעשות את זה בתיאום עם שלטונות הבריאות.

מרוין שפירא: זאת מחלה חדשה, אבל דרכי ההעברה ידועים היטב.

מרוין שפירא: אנחנו לא מתמודדים עם משהו שלעולם לא התייחסנו אליו מבחינת העברת המחלה.

מרוין שפירא: הדרכים להתמודד בבתי-חולים עם המחלה הזאת כתובים שנים רבות, ואנחנו מתעסקים עם זה.

מרוין שפירא: נכון הוא שכאשר צריך לעבור לפן המעשי, להתמודד עם זה בשטח, יש בעיות, כי אנחנו לא עושים את זה יום-יום.

מרוין שפירא: אבל הדרכים להתמודדות עם זה כתובות, וההנחיות קיימות.

מרוין שפירא: לפי עניות דעתי לא צריך להוציא הנחיות חדשות.

שאול יהלום: ד"ר גלעדי אמר שאין.

איתמר שליט: יש פה טעות בסיסית.

איתמר שליט: כשאומרים לאדם שמחלה עוברת כך שצריך לטפל בה במה שנקרא בידוד מגע ובידוד אוויר, אם מנהל מחלות זיהומיות או האחות האפידימיולוגית בבית-חולים לא יודעים מה זה, יש לנו בעיה.

איתמר שליט: כאשר אומרים דבר כזה, כל בית-חולים צריך לדעת במפורש מה זה אומר.

איתמר שליט: הודענו שבמידה ואין חדר עם לחץ שלילי, לאשפז בחדר - - -

שאול יהלום: ד"ר שליט, יש לכם בעיה.

איתמר שליט: אולי לד"ר גלעדי יש בעיה.

שאול יהלום: אם לד"ר גלעדי יש בעיה, יש לך בעיה.

שאול יהלום: הרי אתה לא רק אחראי על עצמך, אתה בכובע אחראי.

שאול יהלום: אם הרופא האחראי על העניין באחד מבתי-החולים הממשלתיים הגדולים במדינת ישראל אומר שיש בעיה, קודם כול יש לך בעיה.

שאול יהלום: האם הבעיה נובעת מזה שהם לא מבינים מושג מסוים או נובעת מכך שלא הבהרת מושג, זה תבדוק.

שאול יהלום: אבל קודם כול יש לך בעיה.

איתמר שליט: אני מסכים שיש בעיה, ברמה הלאומית אפילו, אם בבית-חולים גדול לא יודעים לתרגם בידוד מגע, הלכה למעשה, וצריכים אותי, כמשרד בריאות, לדעת מה יעשה הסניטר מהרנטגן.

איתמר שליט: כשאומרים בידוד מגע, ד"ר גלעדי או האחות האפדימיולוגית בבית-החולים, צריכים לדעת מה לעשות.

איתמר שליט: כך, אגב, נעשה שם.

איתמר שליט: אני קצת מתפלא על ד"ר גלעדי, מאחר שההנחיות לבית-חולים שאין לו חדר עם לחץ שלילי, יצאו בחוזר מינהל רפואה כבר לפני כשבוע ימים, וכתוב שייכנס לחדר אחר וכן הלאה.

איתמר שליט: זה נכון שכאשר הגיע אליהם החולה הראשון, וזה היה כבר לפני שבועיים או שלושה, עוד לא היו הנחיות.

איתמר שליט: כל התהליך הזה הוא תהליך ביצירה.

איתמר שליט: אבל אני מתנגד לרעיון הבסיסי שפק"ל צריך לרדת לפרטים עד לרחל בתך הקטנה, מעבר לפירוט של חוקים עקרוניים.

איתמר שליט: חוק עקרוני שאומר בידוד מגע, צריך להיות מתורגם בכל מוסד לתנאים המקומיים של אותו מוסד, וזה נעשה ביום-יום.

מיכאל גלעדי: אילו הדברים היו כל כך פשוטים, אז במדינות מתוקנות – נניח שאנחנו, בית-חולים פרובינציאלי לא יודע את הדברים האלה – שבהם הדברים האלה כן מתורגלים, אם הדבר היה כל כך פשוט, לא היתה התפרצות.

מיכאל גלעדי: גם בארצות-הברית וגם באנגליה יש פתאום דיווחים, ביומיים האחרונים, שהיו כבר מקרים משניים בקהילה.

איתמר שליט: לא מקיימים את ההנחיות.

מיכאל גלעדי: אנחנו מקדישים לזה המון זמן, המון רצון, ובשיתוף פעולה מלא עם משרד הבריאות על בסיס כמעט יומי, ואנחנו נתקלים בבעיות בשטח, והבעיות בשטח נובעות מהרבה דברים.

מיכאל גלעדי: בין השאר בגלל המצב של הבינוי ומצב מיזוג האוויר, דברים שאנחנו לא יכולים לשנות מהיום למחר.

מרוין שפירא: זו מדינה מזרח-תיכונית.

מיכאל גלעדי: יכול להיות שאנחנו באמת מדינה מזרח-תיכונית לעניין הזה.

מיכאל גלעדי: אבל מעבר לדברים האלה יש בעיות גם בנושא של הנחיות, כי הדברים האלה מתחילים ברופא הקהילה, ומסתיימים בתוך בית-החולים.

מיכאל גלעדי: אפשר להיכנס פה לפולמוס ולפרטי פרטים, אבל מה שאני אומר זה הפידבק של אדם שכן מעונין לכפות את הנהלים האלה, ויש לנו שיתוף פעולה יוצא מן הכלל גם בתוך הנהלת בית-החולים שלנו, זה לא שאנחנו צריכים להיאבק באותם גורמים.

מיכאל גלעדי: עם זאת, אנחנו מאוד לא מרוצים מהתוצאה הסופית, ואני לא בטוח אם בתי-חולים אחרים, שאולי לא ירדו לפרטי פרטים כמו שאנחנו עשינו, אני לא יודע אם בכל המקומות הדברים האלה בדיוק באותה צורה, ואם הדברים האלה קיימים גם בבתי-חולים קטנים בפריפריה, שהרי החולים בהחלט יכולים להגיע לשם.

מיכאל גלעדי: מה שקורה בפועל, שכל בית-חולים יצטרך לרשום לעצמו פרוטוקול.

מיכאל גלעדי: נכון שהעקרונות ידועים.

מיכאל גלעדי: ידוע מה זה בידוד מגע.

מיכאל גלעדי: ידוע מה זה בידוד אוויר.

מיכאל גלעדי: למרות כל הדברים האלה אני מציע שמשרד הבריאות יבדוק את זה.

מיכאל גלעדי: אם אני טועה, והנהלים מיושמים בבתי-החולים בצורה טובה, אז אין בעיה.

שאול יהלום: ד"ר שוורץ, מר נסים בן- שטרית, שהוא סמנכ"ל משרד החוץ לא מבין למה אתה מתכוון במה שהסברת על הסגל של אנשי משרד החוץ, על אפקט הדומינו.

שאול יהלום: אתה יכול להבהיר?

אלי שוורץ: הנקודה היא שההשפעה של מדיניות של משרד החוץ בהחלט גדולה.

אלי שוורץ: אני מכיר את זה מהשטח.

אלי שוורץ: אנשים מסתכלים מה נעשה שם.

אלי שוורץ: וברגע שגוף גדול כזה מחליט להוציא את האנשים שלו, זה כמו תמרור אדום.

אלי שוורץ: זה בערך כמו שכאשר האמריקנים מוציאים את האנשים, זה תמרור אדום לנו.

אלכס לבנטל: הוציאו מהונג קונג.

אלכס לבנטל: מה קרה?

אלי שוורץ: יצאו רק שלושה אנשים.

אלי שוורץ: אבל יש חברות מסחריות, יש שגרירויות נוספות בארצות בעייתיות.

אלי שוורץ: הבעיה שלנו היא תמיד מהחשד שיעבירו לארץ, ואת זה אנחנו רוצים למנוע.

אלי שוורץ: אם יש ישראלי שיחלה, עדיף שיישאר שם ויקבל טיפול.

מרוין שפירא: נסגור את הגבול עם כל המדינות האלה?

אלי שוורץ: אני מניח שזה מה שיעשו עוד מעט.

שאול יהלום: אתה למעשה מבקש ממשרד החוץ לא לפנות את עובדיו ואת בני משפחותיהם למדינת ישראל, אפילו אם התגלה שם מקרה, להגיד לו, תקבל את הטיפול הרפואי שם?

אלי שוורץ: הונג קונג זה מקום עם שירות רפואי מצוין, עם הרבה יותר ניסיון במחלה מאשר אצלנו.

אלי שוורץ: אין מקום לבהלה, לסחוב את האנשים מהאזורים הנגועים לארץ.

אלי שוורץ: לא קרה כלום, תישארו שם.

נסים בן-שטרית: קודם כול, פינינו אנשים בריאים.

נסים בן-שטרית: דבר שני, פינינו אותם רק אחרי שהאמריקנים פינו את האנשים שלהם.

נסים בן-שטרית: דבר שלישי, גם אם לא היו מפנים אותם, לא הייתי יכול למנוע משום אזרח ישראלי, כולל שליח, לקנות כרטיס טיסה ולעלות על המטוס.

נסים בן-שטרית: רוצים שאני אגיד להם שיש מגפה ויש אזהרה של האמריקנים בדבר פינוי, ואני משאיר את הישראלים במקום, למרות שיש סכנת הידבקות?

נסים בן-שטרית: עדיף לפנות את הבריאים, איש מהם לא היה נגוע, פינינו אנשים בריאים, לשמחתנו.

נסים בן-שטרית: לא קרה שום דבר.

בני דוידזון: אני מוכרח להסתייג ממה שנאמר עכשיו.

בני דוידזון: ההכרזה של משרד החוץ שהיתה הכרזה שלא תואמה עם שום גורם, גרמה לכדור שלג של כל מיני חברות, מוסדות, שהתחילו לשאול בפניקה אם הם צריכים עכשיו מהר לפנות את כל האנשים שלהם מהונג קונג.

בני דוידזון: זה לא רק משרד החוץ.

בני דוידזון: לחברת אל-על יש שם נציגים, ויש הרבה מאוד גופים.

בני דוידזון: עמדנו בפני מבול של שאלות שלא ידענו להתמודד אתן.

בני דוידזון: לא היתה החלטה גורפת של מדינת ישראל לפנות אנשים.

בני דוידזון: אנחנו לא האמריקנים שהוצאנו התרעה אמריקנית לכל חברה מטעם משרד הבריאות.

בני דוידזון: לכן, כשצעד כזה נעשה בצורה חד צדדית, בלי לעשות תיאום, נוצרת מבוכה גדולה ופחד.

בני דוידזון: אנחנו נלחמים בגורם של הפחד.

בני דוידזון: אחת הבעיות הכי גדולות שלנו, שבמקום לעסוק בדברים ענייניים, אנחנו עוסקים בפניקה.

שאול יהלום: מר בן-שטרית, הטענה של ד"ר דוידזון שזאת היתה החלטה פזיזה ולא מתואמת, וזה יצר בהלה.

שאול יהלום: אתה מייצג את משרד החוץ, אבל משרד החוץ מייצג את כל מדינת ישראל.

שאול יהלום: הוא אומר שיש לנו שם שליחים של מדינת ישראל, חלקם רשמיים.

שאול יהלום: לא היתה החלטה כלל ממשלתית, ולכן משרד החוץ כאן כאילו הציל את עצמו ולא התייחס לשאר.

שאול יהלום: אומר לך ד"ר אלי שוורץ שגם מבחינה רפואית לא היה צריך לעשות זאת.

נסים בן-שטרית: קודם כול, לא היתה שום בהלה.

נסים בן-שטרית: אנחנו עם יד על הדופק בהונג קונג.

נסים בן-שטרית: אנשי עסקים שרצו להתפנות, התפנו לפנינו, לפני שהמשפחות התפנו.

נסים בן-שטרית: בסך הכול פינינו חמישה אנשים – ארבעה ילדים ואישה אחת.

נסים בן-שטרית: שום בהלה לא היתה.

נסים בן-שטרית: כל הגופים התייעצו עם הקונסוליה.

נסים בן-שטרית: אמרנו להם שהחזרנו את הקונסול שלנו להונג קונג, במקרה הוא היה בארץ, אמרנו לו לנסוע חזרה לשם.

נסים בן-שטרית: עשינו מעשה מאוד שקול, מבלי להכניס אף אחד לבהלה.

נסים בן-שטרית: חוץ מזה, אנשים שואלים, והתפקיד שלנו לענות.

שאול יהלום: מה שאומר כאן ד"ר דוידזון, שמשרד החוץ זה לא חברת תדיראן.

שאול יהלום: יכול להיות שלחברת תדיראן, אם יש לה שם שליחים, היא תחליט להוציא את האנשים, לא נבוא אליה בטענות.

שאול יהלום: הוא אומר שמשרד החוץ זה לא רק עובדי משרד החוץ, אלא הוא אומר שלמשרד החוץ יש אחריות, לפחות על הישראלים הרשמיים, לא על כל אזרח ישראלי, אבל על כל מי שעושה שליחות מטעם המדינה – הסוכנות וכן הלאה.

שאול יהלום: הוא אומר שברגע שאתה אומר שאתה מפנה רק את אנשי משרד החוץ או את בני משפחותיהם, ואין הנחיה ברורה לגבי הגופים הישראליים האחרים, יש טעם לפגם.

שאול יהלום: הוא אומר שמשרד החוץ, כאשר הוא עושה תהליך, ואינו כולל בזה את כל השליחים, הרשמיים לפחות, של מדינת ישראל, יש בזה טעם לפגם.

נסים בן-שטרית: זה לא נכון.

נסים בן-שטרית: כשאנחנו מפנים נציגות, וזה לא משנה מאיזו סיבה, גם מסיבה ביטחונית, אנחנו פונים לכל הישראלים שנמצאים שם ואומרים להם, שיידעו שאנחנו מתפנים, שהם יתפנו גם כן.

נסים בן-שטרית: יתרה מזו, היו פעמים מעטות, לשמחתי, שאפילו שלחנו מטוס לפנות את כל הישראלים.

שאול יהלום: יכול להיות, אבל עכשיו אנחנו מדברים על המקרה הזה, לא על מה שהיה פעם.

נסים בן-שטרית: הקונסוליה בהונג קונג אמרה לכל הישראלים שאנחנו מתפנים.

נסים בן-שטרית: לא פינינו את עצמנו כדי למלט את נפשנו.

נסים בן-שטרית: הודענו לכל מי שצריך לדעת שאנחנו מתפנים.

נסים בן-שטרית: למשל, נציג המכס היה אתנו בקשר, ואנחנו התרענו בפניו, ואמרנו לו שאנחנו הולכים לפנות.

נסים בן-שטרית: לא מילטנו רק את עובדי משרד החוץ.

שאול יהלום: אתה לא משיב לנו לשאלה.

שאול יהלום: לא מדברים כאן על אינפורמציה: אנחנו מתפנים, מי שחייב לנו כסף, שישלם.

שאול יהלום: כאן מדובר על החלטה רשמית.

שאול יהלום: בא משרד החוץ ואומר: אני אומר לכם, כרגע הישראלים מתפנים.

שאול יהלום: אני מודה שיש גם עניין של המשרתים שלכם ובני משפחותיהם, שיש שני דינים.

שאול יהלום: זה לא אותו דבר, זה נכון.

שאול יהלום: ודאי אם הייתם מפנים את אנשיכם, הצעקה היתה גדולה ומרה.

שאול יהלום: אבל בסך הכול, רוח הדברים שנאמרו, שהם אומרים שאתם צריכים להיות כמו מפקדים בצבא.

שאול יהלום: אתם צריכים להיות עם כולם.

שאול יהלום: וברגע שאתה אומר שיש הנחיה ברורה, בגלל בעיות בריאות, לפנות, צריך לבוא משרד החוץ ולא לתת אינפורמציה, אלא להגיד: מדינת ישראל ממליצה שבני משפחות יתפנו.

נסים בן-שטרית: זה מה שעשינו.

איתמר שליט: רק בלי תיאום עם משרד הבריאות.

נסים בן-שטרית: אף פעם לא תיאמנו עם משרד הבריאות.

שאול יהלום: אולי היה רצוי שתתחילו.

נסים בן-שטרית: נתאם את זה עם משרד הבריאות.

נסים בן-שטרית: אין בעיה.

שאול יהלום: תאר לעצמך שוועדת הכנסת היתה יושבת עכשיו ומחליטה כל מיני החלטות.

שאול יהלום: היא מתייעצת עם משרד הבריאות, משום שהם הגוף המקצועי.

שאול יהלום: כמו שאנחנו נצטרך להחליט על ארגון הבריאות העולמי, אז ניקח את משרד החוץ – אתה לא רוצה לייעץ לנו.

שאול יהלום: מה שאומרים לך שלא יכול להיות שמשרד החוץ בנושא רפואי מקצועי יעשה דברים בלי תיאום עם משרד הבריאות, כמו שמשרד הבריאות לא ישלח רופאים בלי תיאום עם משרד החוץ, למשל, להונג קונג.

נסים בן-שטרית: קודם כול, הוא כן עושה את זה.

שאול יהלום: אני לא מצדיק אותם.

שאול יהלום: מה שאני אומר, שצריך לעשות תיאום.

נסים בן-שטרית: זאת פעם ראשונה שמדינת ישראל החליטה לפנות.

נסים בן-שטרית: אי-אפשר להעצים את הפינוי הזה.

נסים בן-שטרית: הפינוי הזה הוא פינוי קטן, נקודתי, מקומי.

נסים בן-שטרית: אי-אפשר להשליך עליו השלכות מרחיקות לכת.

נסים בן-שטרית: יש לנו רופא שמתייעץ עם כל הגורמים הרלוונטיים בנושא בריאות.

נסים בן-שטרית: אנחנו משלמים לו כסף בשביל זה.

נסים בן-שטרית: הוא מקופת-חולים.

נסים בן-שטרית: חזקה עליו שהוא התייעץ לפני שהוא הציע את ההצעה.

נסים בן-שטרית: התייעצנו גם עם גורמי בריאות בין-לאומיים, כולל ה-WHO, והתייעצנו עם האמריקנים, ומידע על כל מה שעשינו, גם העברנו לכל הישראלים שנמצאים במקום.

נסים בן-שטרית: יותר מזה, מה עוד אפשר לעשות?

שאול יהלום: עזוב רגע את התיאום שהיה צריך לעשות עם משרד הבריאות.

שאול יהלום: אתה אומר שיש הנחיה רשמית ובכתב לישראלי הנמצא בהונג קונג: תתפנה, או לפחות תפנה את בני משפחתך שלא חיוניים.

שאול יהלום: אתה אומר שיש הנחיה כזאת, רשמית וברורה, לא רק אם אתה עובד משרד החוץ או בני משפחתך, אלא אתה אומר שכל אזרח ישראלי שנמצא בהונג קונג, יש לו בדיוק אותה הנחיה כמו לגבי אנשי משרד החוץ.

שאול יהלום: זה מה שאתה אומר?

נסים בן-שטרית: זה לא מה שאני אומר.

נסים בן-שטרית: קודם כול, בכתב ודאי שלא.

נסים בן-שטרית: כשיש פינוי, מכל סוג, לא רק מסיבות בריאות, וזו הפעם הראשונה שזה נעשה מסיבות בריאות, אנחנו פונים לכל הישראלים הרשומים בקונסוליה ומודיעים להם.

נסים בן-שטרית: בדיוק מה שחל עלינו, חל עליהם.

נסים בן-שטרית: אם זה פינוי מרצון – פינוי מרצון.

נסים בן-שטרית: אם זה פינוי על-פי החלטה – פינוי על-פי החלטה.

נסים בן-שטרית: אם זה פינוי יזום על-ידינו במטוס – אנחנו עושים את זה.

שאול יהלום: באיזו דרגה זה היה הפעם, מכל שלוש הדרגות שהזכרת?

נסים בן-שטרית: המלצה.

שאול יהלום: אתה אומר שמספיק שמשרד החוץ יחליט על זה.

נסים בן-שטרית: אין לי בעיה לתאם את זה עם משרד הבריאות.

נסים בן-שטרית: אני אתאם אתם.

שאול יהלום: זה חוסר מינהל תקין.

שאול יהלום: בדרך כלל, אם אתה מוציא הנחיה שקשורה לתחום המקצועי, אתה מתייעץ עם משרד הבריאות של מדינת ישראל.

שאול יהלום: כך נראה לי.

נסים בן-שטרית: ציינתי שהתייעצנו.

נסים בן-שטרית: אולי לא התייעצנו עם החברים הנכבדים פה, אבל התייעצנו.

נסים בן-שטרית: יש למשרד החוץ רופא צמוד מקופת-חולים, שאנחנו משלמים לו כסף.

נסים בן-שטרית: ד"ר שוורץ, גם הוא היה פעם רופא שלנו, וגם אתו התייעצנו.

נסים בן-שטרית: קיבלנו ייעוץ רפואי.

אמיליה אניס: הפק"ל שנוציא יהיה המקצועי ביותר שניתן, ויופץ בתפוצה הרחבה ביותר.

שאול יהלום: ניסינו להוציא אותו בכוחותינו, ולא מצאנו שום דבר באינטרנט.

שאול יהלום: אולי אנחנו לא יודעים להוציא.

שאול יהלום: כל מה שקיבלנו זה תדריך לצוות מרפאות ליוצאים לחוץ-לארץ, עם רשימת חיסונים ומחלות.

שאול יהלום: אמרתם שיש תדריך, מה שד"ר לבנבטל אמר שהוא יכול להוציא בתוך דקה, את זה לא קיבלנו.

אמיליה אניס: אולי יש בעיה טכנית.

עידו הדרי: נפתור את הבעיות הטכניות עד הערב, וכל מה שצריך להיות באתר, יהיה באתר.

אריה קדוש: צריך לצאת מכאן בהחלטה מי הגוף שמנחה את רשות שדות התעופה, שמנחה את משרד החוץ, שמנחה את כל הגופים, ומוציא את הפקודה.

אריה קדוש: אולי צוות שייתן דעתו למקרים או לשאלות.

אריה קדוש: בפועל, בחודש האחרון, מאז שהתפתחה כל הפרשה הזאת, פנינו ופנינו, ולא בהכרח קיבלנו תשובות.

אלכס לבנטל: למי פניתם?

אריה קדוש: פנינו למשרד הבריאות.

אמיליה אניס: מי שמטפל במשרד הבריאות, יושב פה.

אריה קדוש: הכוונה פשוטה וברורה.

אריה קדוש: צריך להיות גוף מנחה, שייתן הנחיות בצורה מסודרת.

שאול יהלום: רבותי, אנחנו מסכמים.

שאול יהלום: קודם כול, אנחנו שמחים שנכון לרגע זה אין שום מקרה ברור של השפעת האסייתית במדינת ישראל.

אלכס לבנטל: זו לא שפעת.

אלכס לבנטל: זו תסמונת נשימתית קשה וחדה.

שאול יהלום: נכון לרגע זה לא התגלה שום מקרה במדינת ישראל של תסמונת נשימתית חמורה, ואנחנו שמחים על כך.

שאול יהלום: אנחנו רושמים לפנינו שמשרד הבריאות נמצא בקשר עם ארגון הבריאות העולמי, ומקבל ממנו את כל ההנחיות ואת כל הדיווחים.

שאול יהלום: הוציא הוראות לגבי חמש נקודות בחוץ-לארץ, שיש להימנע מלנסוע אליהם.

אמיליה אניס: ארבע מדינות.

שאול יהלום: ארבע נקודות בעולם, יש לגביהן המלצה שלא לנסוע, והן: סינגפור, הונג קונג, סין והאנוי בווייטנאם.

שאול יהלום: אני קורא מטעם הוועדה לארגון הבריאות העולמי, שכל שיקוליו יהיו שיקולי בריאות מקצועיים, ללא שום מעורבות אחרת.

שאול יהלום: אנחנו פונים בזה למשרד הבריאות בכמה בקשות, וזה סיכום הוועדה: דבר ראשון, אנחנו מבקשים שיצאו הנחיות ברורות לכל בתי-החולים והמרפאות שעלולות לטפל, ולמצוא אדם חולה במחלה.

שאול יהלום: שיהיו הנחיות ברורות, מדויקות ומפורטות כיצד לנהוג וכיצד להתנהג.

שאול יהלום: הייתי אפילו מציע שמשרד הבריאות, כפי שנהוג, יעשה מספר תרגילים יבשים בעניין הזה, ואז בוודאי לא יהיו שאלות.

שאול יהלום: דבר שני, הובהר כאן שאין לנו אפשרות לטפל במחלה בצורה יעילה מעבר לאפשרויות של התגוננות ומניעה.

שאול יהלום: איננו יודעים מה התרופה, מה החיסון, ולכן זוהי הדרך.

שאול יהלום: הוועדה מבקשת שרשויות המדינה, באמצעות משרד הבריאות, יעשו בעניין הזה את האופטימום, את כל מה שהן יכולות, כי זו כרגע הדרך היחידה להתגונן.

שאול יהלום: דבר שלישי, אנחנו פונים ומבקשים למצוא דרכים לתוכניות מגרה מטעם משרד הבריאות, במידה שהמגפה תתגבר במדינת ישראל.

שאול יהלום: ברוך השם שזה לא כך, בכל מה שקשור לרשות שדות התעופה והטיסות המגיעות לישראל ולכל מה שקשור לקהילה ולדרכי התגוננותה מפני אדם חולה שיימצא בה.

אריה אלדד: מה בדבר מנגנון בדיקה בנמל התעופה לאנשים חולים?

שאול יהלום: אמרתי שבמידה שיתגלה חולה או חולים והעניין יתגבר, תהיה תוכנית מגרה, חלק מהעניין זה נושא התעופה.

אריה אלדד: הדרך היא לתפוס את החולה הראשון בשדה התעופה, ולא אחרי שהוא יגיע.

שאול יהלום: אנחנו מבקשים ממשרד הבריאות לפרסם כתובת אחת ברורה לכל הגורמים במדינת ישראל, שתפורסם על-ידי הדובר, שלא יהיו שאלות כמו של רשות שדות התעופה וקופות-החולים.

שאול יהלום: תהיה כתובת אחת יחידה, ברורה ונגישה, שכל גורם במדינת ישראל יוכל לפנות בצורה מהירה, נגישה ומיידית.

שאול יהלום: אני מאוד מודה לכם.

שאול יהלום: חג שמח, כשר ובריא.