ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 55, 2003-11-19 09:00

קולט אביטל: בוקר טוב.

קולט אביטל: עיתוי הישיבה שלנו היום מתאים מאוד למה שהתפרסם באמצעי התקשורת.

קולט אביטל: ודאי שמעתם שהיום התפרסם בכנסת, ביוזמתה של ח"כ גבריאלי, דו"ח על נתונים חדשים על פשיעה של בני נוער.

קולט אביטל: כבר התכנסנו כמה פעמים ודנו בנוער האתיופי.

קולט אביטל: הנתונים ששמענו לאחרונה מדאיגים גם בהקשר הכולל, ביחס ליתר האוכלוסייה, אך מה שמדאיג יותר, כשמתייחסים לנתונים ולסוג הפשיעה אין ספק שההרגלים האלה והפנייה הזו לפשיעה ולסמים או לאלכוהול היא תוצאה ישירה של העדר קליטה נכונה בארץ.

קולט אביטל: אני כמעט בטוחה שההרגלים האלה לא הובאו עם העולים כשהם הגיעו הנה מאתיופיה.

קולט אביטל: באתיופיה אין הרגלי שתייה, אין הרגליי סמים ואין פשיעה.

קולט אביטל: זה משהו שלצערנו אנחנו, כחברה ישראלית, הנחלנו לעולים.

קולט אביטל: כמו שאני מדבר במונחים מאוד כוללניים.

קולט אביטל: הרוב נובע מאי קליטה נכונה, מנשירה מבתי ספר, ממשבר של סמכות בתוך המשפחות, ממשבר בין הדורות ומיציאתם לרחובות ללא מסגרות מתאימות אחרות.

קולט אביטל: אצלי נדלקה נורה אדומה לאחר ששמעתי על מחקר שהתפרסם באוניברסיטה העברית.

קולט אביטל: הזמנו הנה את ד"ר אדלשטיין מהאוניברסיטה העברית להציג לנו את ממצאי המחקר.

קולט אביטל: אחר כך נשמע גם על דו"ח דומה שנעשה על ידי הג'וינט.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אמנם אני עובד באוניברסיטה העברית אך היוזמה למחקר הזה באה מתוך הרשות למלחמה בסמים ומשרד הקליטה, שבאו בצורה מאוד אמיצה, מתוך תפיסה של "בואו נבדוק מה קורה" במקום לטאטא את הדברים מתחת לשטיח.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אני חושב שמגיע להם על זה כל הקרדיט.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אנו נוכחים בשבועיים האחרונים בפרסומים בעיתונות שלקחו מהמחקר הזה נתונים בכל מיני דרכים לא דרכים וכדי למשוך כותרות או רייטינג מוציאים הרבה דברים מהקשרם, וחשוב שנזכור את זה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לא מדובר במחקר ארצי שניסה לאמוד במדויק את סדר גודל התופעה אלא מדובר במחקר מדגמי, ב-8 מקומות יישוב בהם נמצא הריכוז הגבוה ביותר של בני העדה, כשהמטרה הייתה להבין מה מביא את בני הנוער לשימוש בסמים או מהם המשתנים שאנו יכולים לקשור לשימוש בסמים ולא לנסות ולתת תמונה מדויקת מה האחוז מבני העדה שמשתמשים בסמים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לפי תפיסתי זה כלל לא משנה אם נמצא 18% או 24%.

קולט אביטל: יש בכל זאת הבדלים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: האם 18% זה בסדר ו-25% זה מדאיג?

ד"ר ארנון אדלשטיין: זו התפיסה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לכן המחקר ניסה לבדוק באותם מקומות בהם הריכוז הגבוה של בני העדה מהם המשתנים שיכולים להסביר לנו את התופעה והאם המשתנים האלה שונים מהמשתנים שקיימים בקרב הנוער הותיק בארץ.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לכן לצאת מזה לכותרות כוללניות זה לא נכון.

ד"ר ארנון אדלשטיין: המחקר הנוכחי הוא המשך של עבודת הדוקטורט שלי שבחנה את עבריינות הנוער האתיופי.

ד"ר ארנון אדלשטיין: כפי שאמרת נכון, אין ספק שהגורמים הבולטים ביותר במצבם של בני הנוער האתיופים כיום הם אובדן גבוה מאוד של סמכות ההורים ונשירה גבוהה מאוד מבתי הספר יחסית לנוער הישראלי הותיק, שהם תוצר של הקונפליקט התרבותי - הבדלי התרבות - שבפועל גם הציבו את בני העדה במעמד נמוך, בעיקר בפריפריה של המדינה ועם סיכוי קטן מאוד להצלחה בהמשך.

ד"ר ארנון אדלשטיין: בסך הכל אנו יודעים על בערך 14 אלף בני נוער בגילאי 12-18, גיל האחריות הפלילית.

ד"ר ארנון אדלשטיין: המחקר דגם 512 בני נוער בשמונה יישובים שבהם הריכוז הגבוה ביותר של בני העדה, כשבפעם הראשונה בחנו את זה בשלוש מסגרות - נוער לומד בפנימיות, נוער לומד בבתי ספר בערים-בקהילה, ונוער משוטט ומנותק.

ד"ר ארנון אדלשטיין: עד היום כמעט ולא הייתה נגיעה בנוער המנותק ואנו יודעים בקרימינולוגיה שנוער מנותק משתמש עוד יותר בסמים ומבצע יותר עבירות והיה חשוב להגיע אל כולם ולא רק למה שנוח לנו.

ד"ר ארנון אדלשטיין: המחקר ניסה לבדוק 4 משתנים תלויים - שימוש בסמים, צריכת אלכוהול, צריכה של תרופות שלא למטרה רפואית ובמידה מסוימת עבריינית.

קולט אביטל: מה ההבדל בין צריכה של סמים לבין צריכה של תרופות שיש להן אותו האפקט?

קולט אביטל: זו לא אותה קטגוריה?

ד"ר ארנון אדלשטיין: אנו מפרידים בין הסמים החוקיים - טבק, אלכוהול ותרופה - לבין הסמים הלא חוקיים - גראס, חשיש, מריחואנה, אקסטזי והסמים הקשים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: במדינת ישראל לקבל מרשם מרופא ולקחת כמות גדולה יותר ממה שהוא רשם לנו זה רק שימוש לרעה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: ממחקרים קודמים שערכה הרשות למלחמה בסמים נמצא שהחיבור בין עליה ומנותקות לבין שימוש בסמים הוא המתאם הגבוה ביותר שיש, וזה לא מפתיע אותנו.

קולט אביטל: תוכל לומר לנו משהו על הדרך בה הגעת לאותם אנשים, בעיקר לנוער המנותק?

ד"ר ארנון אדלשטיין: בהחלט.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לצורך המחקר אספתי סטודנטים יוצאי העדה מתחום החינוך, הקרימינולוגיה והעבודה הסוציאלית, הם היו עוזרי המחקר.

ד"ר ארנון אדלשטיין: הם ישבו איתי לשיחת הכנה, כשהדגש מבחינתי היה שהמחקר לא הולך להיות סטיגמטי ולא זו כוונתו, אלא הכוונה היא כוונה לטובה, על מנת למפות את הבעיה ולמצוא את הפתרונות כדי לעזור.

ד"ר ארנון אדלשטיין: עוזרי המחקר האלה הגיעו לשכונות באותן ערים וכדי לאתר את הנוער המנותק הם בילו שעות רבות מאוד ביום ובלילה באזורים בהם מסתובבים בני הנוער המנותקים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לא פעם זה נגמר במכות, בתחושה של "אתם הבוגדים", בעיקר כשגייסתי לשם זמר מאוד אהוד על בני העדה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: זה לקח כמעט שנה עד שהצלחנו להגיע לכל המקומות ולכל בני הנוער שרצינו לדגום.

ד"ר ארנון אדלשטיין: בבתי ספר זה לא בעיה וגם נוער נושר עוד קל למצוא דרך קידום נוער, אך את הנוער המנותק באמת צריך לחפש ברחובות ובמקומות המפגש שלו.

ד"ר ארנון אדלשטיין: במדע אנחנו מחפשים את הסטטיסטיקה ואת המובהקות המוחלטת.

ד"ר ארנון אדלשטיין: בהרבה מאוד מקרים, לפי נתוני המחקר, יש לנו מובהקויות ברמה של p=0, שזו רמת המובהקות הגבוהה ביותר שניתנת להשגה, וזה כמובן מעודד, אבל כשאנחנו מתחילים לעשות כל כך הרבה מטריצות בין סוג המסגרת בה שרוי הנער, משתנים משפחתיים, משתנים דמוגרפיים וכד', לא משנה איזה מדגם ניקח, בסופו של דבר אנחנו מקבלים בכל תא כמות קטנה יחסית של אוכלוסייה ואז קשה מאוד לקבל מובהקות.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לכן אני מתייחס גם לממצאים המובהקים וגם לדפוס המסוים שהתגלה לנו גם אם הוא איננו מובהק בגלל גודל האוכלוסייה, אבל הוא דפוס ברור.

ד"ר ארנון אדלשטיין: כפי שאמרתי, המחקר כולו ארך כשנתיים כי הוא לווה בהמון עבודת שטח של עוזרי המחקר ואחר כך עיבוד הנתונים וועדה מלווה, עד שבסופו של דבר הגענו לסיום המחקר.

ד"ר ארנון אדלשטיין: מעבר לשאלון סגור שכלל 83 שאלות, שזה שאלון ענק אך זו הייתה הזדמנות עם מימון הולם להגיע למקסימום ידע ונתונים, 87 מבני הנוער עברו גם ראיונות עומק, כשלאחר מכן עשיתי את ניתוח התוכן של מה שהם אומרים ואתייחס לכך בנושא הזהות לקראת סוף ההרצאה שלי.

קולט אביטל: אנו יושבים פה בוועדה ולא באוניברסיטה, יש פה המון משתתפים ואנו נאלצים להגביל בזמן.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אם כך, אציג את עיקרי הממצאים לגבי שלושת המשתנים שרצינו לבדוק - סמים, אלכוהול ועבריינות.

ד"ר ארנון אדלשטיין: זה בסופו של דבר מה שמעניין את כולם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אציין כי אוכלוסיית המדגם היא אוכלוסייה שבאה בדרך כלל ממשפחות מרובות ילדים, משפחות שבהן להורים אין כמעט השכלה, וגם בתשובות הנחקרים צריך להיזהר, אך אנו מדברים על משפחות חסרות השכלה, מרובות ילדים, רובן מובטלות ואפשר להגדירן כמשפחות במצוקה כלכלית-חברתית, וחוסר ההשכלה של ההורים בוודאי משליך על היכולת שלהם לסייע לילדיהם במערכת החינוך.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי שימוש בסמים - כשליש מכלל הנחקרים התנסו אי פעם בסמים, רובם עד גיל 15.

ד"ר ארנון אדלשטיין: זאת אומרת, יש גיל מוקדם מאוד של התנסות.

ד"ר ארנון אדלשטיין: רבע מכלל ה-512 השתמשו בסמים בשנה האחרונה ורבע מאלה שהשתמשו בסמים מודים במפורש בביצוע עבירות רכוש למימון הסם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: זה אחוז ניכר יחסית של דיווח עצמי על עבריינות.

ד"ר ארנון אדלשטיין: כדי להכיר את השימוש בסמים וללמוד אותו אנו צריכים להכיר אחרים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: שני שליש מהנבדקים שלנו ציינו שהם מכירים בני נוער אתיופיים ולא אתיופיים - ישראלים ותיקים, עולים מברית המועצות לשעבר, ערבים ואחרים - שמשתמשים בסמים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: את זה הם לא הכירו בארץ המוצא שלהם, זו דרך הלמידה שלהם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: רוב השימוש הוא בקנאביס, חשיש ומריחואנה ולא בסמים הקשים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: כרבע מאלה שהשתמשו בסמים מציינים שהם מכירים גם ילדים בני 12 ופחות שמשתמשים בסמים.

קולט אביטל: אליהם לא הגעתם?

ד"ר ארנון אדלשטיין: אליהם לא הגענו כי הגבולות היו גיל האחריות הפלילית, 12 עד 18.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי שימוש באלכוהול - השימוש באלכוהול הוא רווח, ופה מראש ובכוונה לא לקחנו בחשבון שימוש באלכוהול בטקס דתי.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אנו מפרידים בין קידוש לבין שתיית אלכוהול באירועים אחרים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: 72%, כמעט שלושה רבעים מכלל הנחקרים, התנסו אי פעם בשתיית אלכוהול וכשני שליש מהנבדקים התנסו באלכוהול בשנה האחרונה, כשמחצית מהם מדווחים על כך שהם השתכרו בעקבות השתייה, שזה נתון מאוד חשוב.

ד"ר ארנון אדלשטיין: גם כאן מצאנו שכדי לממן את האלכוהול, מעבר לאפשרות לבקש מההורים כסף בתירוץ כלשהו או לעבוד עבודות מזדמנות, 9% מאלו שהשתמשו באלכוהול דיווחו על ביצוע עבירות כדי לממן את השתייה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי שימוש בתרופות הממצאים לא מרגשים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: 9% מכלל הנבדקים צרכו תרופות מרגיעות או ממריצות.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אמנם זה שילוב לא קל, אבל זה הנתון.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי עבריינות - ההבדל בין סטייה לעבריינות הוא שסטייה מוגדרת כהתנהגות לא נורמטיבית, היא לא עבירה על החוק.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לגבי סמים חוקיים - מחצית מהנקרים דיווחו שהם עישנו סיגריות בגיל צעיר, ואין חוק נגד זה, בעוד 67%, כאמור, השתמשו באלכוהול.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אלה הם סמים חוקיים, אם כי אפשר להגיד שזו התנהגות לא נורמטיבית, בעיקר בקרב בני נוער צעירים, אך זה פחות מטריד.

ד"ר ארנון אדלשטיין: מה שמטריד אותנו הוא שרבע מהנחקרים השתמשו בסם, שזו עבירה פלילית, רבע מהם מדווחים על ביצוע עבירות רכוש ועוד 9% מצרכני האלכוהול מדווחים גם הם על ביצוע עבירות לשם מימון השתייה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: יש לנו נתון כבד מאוד של דיווח עצמי על עבריינות, מעבר לשימוש עצמו בסמים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: כוונתי לעבירות למימון הסמים האלה.

קולט אביטל: זה כמובן לא כולל עבירות כתוצאה מצריכה של סמים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: נכון.

ד"ר ארנון אדלשטיין: עבירות אלימות וכד' לא נכללו.

ד"ר ארנון אדלשטיין: השאלה הייתה: "איך אתה מגיע למימון הסמים?

ד"ר ארנון אדלשטיין: " איך כן ניסינו לבדוק את השאלה שלך?

ד"ר ארנון אדלשטיין: ביקשנו מהנחקרים לדווח גם על כמות המעצרים שהם נעצרו אי פעם בידי המשטרה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: מעצרים לא מוכיחים עבריינות.

ד"ר ארנון אדלשטיין: יש לנו סטייה לכאן או לכאן - אנחנו יכולים לעצור בשוגג אדם שלא ביצע עבירה, או לפספס ולא לעצור אדם שביצע עבירה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: מה שמעניין הוא שכשאנחנו בודקים אנו מגלים כי שליש מהנחקרים מדווחים שהם נעצרו אי פעם בידי המשטרה, שזה כמעט חופף לדיווח העצמי של ביצוע עבירות, ובין אלה שנעצרו אי פעם מצאנו גרעין קשה של 13% שדיווחו על 10 מעצרים ויותר, כך שאין פה מצב, להערכתי וממידע אחר שיש לי, של התנכלות המשטרה לבני הנוער האתיופים, אלא מפגש חוזר והולך עם המשטרה בעקבות ההתנהגות העבריינית או הלא נורמטיבית.

ד"ר ארנון אדלשטיין: ממצא חשוב נוסף - אנו מוצאים הבדלים משמעותיים בין המסגרות השונות.

ד"ר ארנון אדלשטיין: דיברנו על נוער בקהילה, נוער בפנימיות ונוער מנותק.

ד"ר ארנון אדלשטיין: 45% מבני הנוער המנותקים, כמעט מחציתם, מדווחים על שימוש בסם לא חוקי כלשהו בשנה האחרונה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אני מזכיר - סם לא חוקי זה לא אלכוהול.

ד"ר ארנון אדלשטיין: בני הנוער שלומדים בקהילה, בבתי ספר, שיש להם יותר אפשרויות להיפגש אחרי שעות הלימודים, לפני שעות הלימודים ובבית הספר עם אחרים שמשתמשים דיווחו על 20% בשנה האחרונה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: בקרב בני הפנימיות מצאנו 18%.

ד"ר ארנון אדלשטיין: ההבדלים לא גדולים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: בפנימיות יותר בולט השימוש בטבק ובאלכוהול.

ד"ר ארנון אדלשטיין: השימוש בקרב נוער מנותק הוא לא חדש, הוא ידוע בספרות הישראלית והעולמית.

ד"ר ארנון אדלשטיין: המעניין הוא שההבדל בין הפנימיות לבתי הספר היה קטן מאוד, אך אין לי זמן להתעכב על זה.

קולט אביטל: זאת אומרת שאפילו נוער שנמצא בפנימיות, במסגרת מפקחת ומוגנת, חשוף לזה והמערכת לא מתגברת על זה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: או שלא מתגברת או שזה בשל התופעה אצל בני הנוער האתיופים של נדידה בין פנימיות, ואז הוא עדיין מגדיר את עצמו כתלמיד בפנימייה למרות שהוא כרגע אולי נמצא ברחוב ואז יש פה איזשהו פספוס מתודולוגי.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לעצם העניין, השאלה שאנו רוצים לשאול היא האם יש פה היבט תרבותי שגם קשור לעלייה או שיש פה איזושהי תופעה אוניברסלית של שימוש בסמים ובאלכוהול שנכונה לכל בני הנוער.

ד"ר ארנון אדלשטיין: במחקר מצאתי דבר אחד בולט - המשתנים שהסבירו שימוש בסמים ובאלכוהול בקרב בני הנוער האתיופי אינם שונים ברובם מאלה שמסבירים אותו שימוש אצל הנוער הותיק מלבד הבדל אחד: בעוד שאצל האתיופים דווקא כשהאבא עובד והוא בגיל התעסוקה מוצאים שימוש גבוה יותר בסמים בעוד שאצל הישראלים הותיקים אנחנו מוצאים את זה כשהאב מובטל.

ד"ר ארנון אדלשטיין: ההסבר שלי לתופעה הוא שהאבות שיש להם בעיה של פיקוח על ילדיהם לא מצאו עדיין דרכי פיקוח חדשות על ילדיהם כשהם עובדים מחוץ לבית, דרכים שלא היו ידועות להם בארץ המוצא כי שם החיבור בין ההורים לילדים היה פיזית קרוב מאוד.

ד"ר ארנון אדלשטיין: יכול להיות שהניתוק הפתאומי הזה הוא עוד גורם בבעיה של הפיקוח.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אפשר לסכם ולומר ששני הממצאים הבולטים ביותר שיכולים להסביר את השימוש בסמים ובאלכוהול בקרב הנוער האתיופי הם נשירה גבוהה מאוד מבתי הספר, פי 2 ופי 3, אולי עוד יותר מהנוער הותיק, וחוסר פיקוח הורי.

ד"ר ארנון אדלשטיין: בגלל הקונפליקט התרבותי בארץ ההורים איבדו את היכולת שהייתה להם בארץ המוצא לפקח על הילדים שלהם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: מכאן נובעות ההמלצות העיקריות של המחקר.

ד"ר ארנון אדלשטיין: מדינת ישראל, משרד הקליטה וגופים אחרים, מכל הכוונות הטובות, משקיעים המון משאבים בבני הנוער עצמם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: להערכתי, עד שלא יושקעו משאבים בהורים, שיחזקו או יחזירו להם את סמכותם מהמקור, אנו נפגוש לאורך שנים יותר ויותר בני נוער שינשרו וגם יגיעו להתדרדרות שקשורה לשימוש בסמים ובאלכוהול, כולל עבריינות.

ד"ר ארנון אדלשטיין: הדבר הראשון שצריך לעשות היום הוא להפנות את הזרקורים אל ההורים ולחזק אותם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אני לא אומר שצריך להזניח את כל הטיפול שנעשה בנוער, אבל בהורים צריך ליצור חידוש של סמכות, אך לא בצורה מלאכותית.

קולט אביטל: העצמה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אנו רואים היום שגם הורים שגמרו אולפן לא יודעים עברית על פי כל הקריטריונים ואנו מדברים על אבטלה גבוהה בקרב ההורים שבוודאי מורידה את הסטטוס של האבא לעומת האמא.

ד"ר ארנון אדלשטיין: יש דגש מיוחד על האבות, כי הם מקור הסמכות בעדה, לא האם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לכן החיזוק צריך להיות כלפיהם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: מעבר לזה, לאור הנתונים שרוב ההתנסות בסמים נעשית עד גיל 15, חייבים להקדים את כל תוכניות המניעה במערכת החינוך ולשפר אותן.

ד"ר ארנון אדלשטיין: משטרת ישראל נכנסה לעניין ועושה עבודה נהדרת בעניין הזה ונכנסת לבתי ספר אך האחריות היא של משרד החינוך ואנו יודעים שלא כל בתי הספר מפעילים תוכניות או מפעילים אותן כמו שצריך.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: ד"ר סבר, מנקודת ראות בית הספר לחינוך, תשלים כמה דברים ולאחר מכן נשמע סקירה של נציג הג'וינט.

ד"ר ריטה סבר: אני רוצה לחזק את הנקודה האחרונה שד"ר אדלשטיין דיבר עליה - נקודת ההורים, אך עם קצת זווית.

ד"ר ריטה סבר: כשמדברים על ההורים, החיזוק שלהם וההעצמה שלהם, הרבה פעמים חושבים על ההורים כגורם שצריך לחנכו ולהביאו לרמה של האוכלוסייה המקומית.

ד"ר ריטה סבר: אני טוענת שזו טעות מהותית כי להורים העולים, מכל הקבוצות, כולל הקבוצה שאנו דנים בה היום, יש הרבה משאבים, הרבה הון אנושי, ששימש אותם היטב בארץ המוצא.

ד"ר ריטה סבר: לקחת ולהתייחס עכשיו אל כל מה שהם הביאו איתם כהון חסר משמעות, כלומר לאפס את ההון הזה, זה להרוס את היכולת שלהם להשתמש בסמכות ההורים, לשמש גורם מפתח בפיקוח והכוונה של הילדים שלהם ובתיווך.

ד"ר ריטה סבר: המחקרים בעולם וכאן מראים שבכל קבוצות ההגירה גורם משמעותי שבולם התדרדרות של בני נוער הוא הקשר עם המשפחה ועם קהילת המוצא.

ד"ר ריטה סבר: ככל שהקשר נשמר וכבודם נשמר יש בזה בלמים משמעותיים להתדרדרות ופשיעה.

ד"ר ריטה סבר: היכולת של מערכת החינוך להתייחס בכבוד להורים, לא מתוך נקודה שצריך לחנך אותם אלא מתוך נקודה שצריך להפוך את ההון האנושי שלהם למשהו שישמש גם כאן ולראות איך מחברים את מה שיש להם אל מה שיש כאן, ויש מה לעשות.

ד"ר ריטה סבר: אפילו בצורה אבסורדית כשמדברים על עברית אז פרויקט פיילוט שעשינו זה להציע קורס בעברית ואמהרית.

ד"ר ריטה סבר: כלומר, ללמד את ההורים קרוא וכתוב בעברית ובאמהרית במקביל, תוך חיזוק המשמעות והערך של שפת המוצא שלהם, שיהיה להם מה לתת לילדים.

ד"ר ריטה סבר: כי אם כל מה שיש להם לתת לילדים זה מה שמערכת החינוך נותנת להם הם בעצם הופכים להיות מיותרים.

ד"ר ריטה סבר: אז בואו לא נחליף את ההורים ובואו לא נחנך אותם, בואו נכבד אותם ונצטרף אל המשאבים שלהם שיישאבו לטובת הילדים.

ד"ר ריטה סבר: יש פה בעיה חמורה והזמן עושה את שלו לא בכיוון הרצוי.

ד"ר ריטה סבר: אם לפני שנים הטענה הייתה שנשירת הילדים האתיופים מבתי הספר היא נמוכה, ואני בין אלה שהתריעו וצעקו שזה לא כך, היום זו טופח על פנינו.

ד"ר ריטה סבר: בואו נסתכל לזה בפנים, יש בעיה חמורה, אנחנו לא צריכים להחליף את ההורים, אנחנו צריכים להצטרף אליהם ולכבד אותם.

ד"ר ריטה סבר: מערכת החינוך צריכה להסתכל על עצמה ולא רק על מאפייני ההורים והילדים העולים ועל מאפייני הפשיעה שלהם, שזה חשוב מאוד, עוזר ומשמעותי, אך גם צריך להסתכל מה האסטרטגיות של מערכת החינוך שמפוררות את היכולת של ההורים לשמש כמתווכים, כמפקחים וכמסייעים.

קולט אביטל: זו כנראה אחת הנקודות שאני שמעתי מאז שאני נמצאת בוועדה ומאז שאני מטפלת בנושא הזה.

קולט אביטל: אני יודעת שבמשרד לקליטת העלייה הייתה מחשבה לטפל בנושא באופן מערכתי, הורים וילדים יחד, והיה רעיון להגיע לתוכנית משולבת כזו יחד עם הג'וינט.

קולט אביטל: אבקש ממשרד קליטת העלייה לומר לנו אם ישנה התקדמות כלשהי ואחר כך ממשרד החינוך לומר לנו איך הוא, אם בכלל, מתמודד עם התופעה.

קריאה: יש לנו תוכנית שקורמת עור וגידים בימים אלה, לא עם הג'וינט אלא עם הרשות למלחמה בסמים.

קריאה: הצגתי זאת בדיון קודם.

קריאה: בעפולה, ביבנה ובגדרה אנו הולכים ליישם את החידוש ולשלב הורים בתהליך המניעה ואנו מקווים שתוך מספר חודשים המרכזים האלה יתחילו לתפקד.

קולט אביטל: משולב בזה גם משרד החינוך?

קריאה: משרד החינוך פחות, עיקר הקשר הוא מול הרשות למלחמה בסמים.

קולט אביטל: זה שוב נתק.

קריאה: כפי שד"ר אדלשטיין הציג פה, יש הרבה מאוד המלצות שמשרד החינוך יהיה שם דומיננטי ואנו מתכננים להעביר בקרוב את כדור האחריות אל חצר בית הספר כי אי אפשר לברוח מזה.

קריאה: בחצר בית הספר, או בכיתת בית הספר, הגוף הדומיננטי הוא משרד החינוך, ואכן כל הפעולות שם ייעשו בשיתוף פעולה איתו.

עודי בהט: אנו בהחלט נרים את הכדור הזה ונצטרף למאמץ עם משרד הקליטה ועם הרשות.

עודי בהט: דובר על זה גם אתמול בוועדה הקודמת של הרשות למלחמה בסמים.

קולט אביטל: אני שואלת שאלה מאוד ספציפית.

קולט אביטל: אני רוצה לדעת אם משרד החינוך ערוך או חושב כיצד ניתן להעצים את ההורים כדי להיות משולבים בתוכניות כאלה.

קולט אביטל: אני ספציפית מתכוונת להורים.

עודי בהט: משרד החינוך גם ער וגם עוסק בזה.

עודי בהט: בתוכנית שניה שאנו כרגע עושים עם משרד הקליטה ועם הסוכנות היהודית אנו בדיוק עומדים להתחיל בפעולה מאוד רחבה של עבודה עם ההורים, גם במרכזי הקליטה וגם מחוץ להם, במקומות הדיור הקבוע, לא כדי לחנך את ההורים אלא כדי לתת להורים את השותפות המלאה ואת היכולת שלהם לתרום לעניין הזה.

עודי בהט: התוכנית הזו הולכת לקרום עור וגידים החל מחודש ינואר 2004.

עודי בהט: הפרויקט הזה הוא לאו דווקא באופן נקודתי לעניין של מניעת שימוש בסמים ובאלכוהול אלא באופן כללי לפעילות עם ההורים ולכלים שיש בידיהם בנושא הזה של היותם הורים לתלמידים במערכת החינוך, ויש לזה כבר אחיזה במציאות.

עודי בהט: יחד עם זה, המשרד כולו אמנם לא מפריד כמדיניות בתוך המערכת בין עולים לותיקים או בין יוצאי אתיופיה לבין יוצאי חבר העמים בנושא של פעילות מניעת סמים ואלכוהול, אך המערכת כן מתפקדת בתוך החטיבות האלה בנושא הזה במגוון תוכניות.

עודי בהט: עכשיו אנו חוברים יחד, השירות הפסיכולוגי וקליטת העלייה, כדי לקיים התאמות, הסבות ותרגומים של התוכניות הקיימות גם לאמהרית וגם לשפות אחרות כדי שאפשר יהיה להחיל אותן ביתר קלות על תלמידים בתוך המערכת.

קולט אביטל: לגבי מה שאמרת, שאתם לא מבחינים ולא מפרידים, זה דווקא מדאיג מכיוון שאנו ערים פה לתופעה מאוד ספציפית בעדה האתיופית, כשכולנו שמנו את האצבע עליה, ולא בפעם הראשונה, שאומרת שיש משבר בין הדורות בסמכותיות בתוך המשפחה, דבר שלא בהכרח קיים בנוער ישראלי.

קולט אביטל: זה משבר תרבותי של כניסה לחברה אחרת שבה להורים אין כבר אותה סמכות כפי שהייתה להם כשהגיעו הנה.

קולט אביטל: כשד"ר אדלשטיין שם את האצבע על המוטיבציה, על מה הביא לתופעה, אחת המסקנות שלו הייתה שזו הסיבה העיקרית.

קולט אביטל: אם אתם לא מבחינים, לא לוקחים ולא מתרגמים ספציפית לקהילה הזאת ולא מיישמים את תוצאות המחקר זה פשוט חבל.

עודי בהט: אולי לא הובנתי נכון.

עודי בהט: בתוך הכיתות אנו לא עושים הפרדות בין קבוצות שונות בתוכניות שונות.

קולט אביטל: אנחנו לא מדברים בתוך בית הספר.

עודי בהט: לגבי עבודה עם הורים בהחלט כן נעשה זאת.

קולט אביטל: מתי תוכלו להציג לנו את תוכנית העבודה הזו?

עודי בהט: בעוד כמה חודשים.

קולט אביטל: אמרת שאתם מתחילים בינואר, עכשיו אתם רק בתוך כמה חודשים תציגו לנו את התוכנית?

עודי בהט: לא, אני אמרתי שאנחנו התחלנו כבר בפעילות בנושא מעורבות ההורים בתהליך החינוכי ובינואר, או אף לפני כן, עומד להתחיל קורס כזה שמנחה הורים בני העדה.

קולט אביטל: אנו מבקשים לקבל מכם מושג על הקונספציה - מה אתם הולכים לעשות, באיזה שיטות ובאיזו פריסה.

קולט אביטל: אני לא מבקשת ממך תוצאות.

קולט אביטל: כיוון שאתה אומר שמתחילים להפעיל משהו בתחילת ינואר, אנו נרצה לדעת מה הכיוונים.

עודי בהט: מה שאמרתי לגבי תחילת ינואר זה דבר מאוד מדויק, יש לנו לוח זמנים מאוד מעשי וספציפי.

עודי בהט: אנו מתחילים בסוף חודש דצמבר קורס לכ-25 מנחי קבוצות הורים, כולם בני העדה האתיופית, בשיתוף עם מרכז ההיגוי, בשיתוף עם הסוכנות היהודית ובשיתוף עם משרד הקליטה, במימון משותף של משרד הקליטה ומשרד החינוך, כדי להקים את הקבוצה הראשונה של מנהיגות שתתחיל לעבוד עם קבוצות ההורים בכל מרכזי הקליטה בארץ וגם ביישובי הקבע בנושאים כלליים הקשורים להיותם הורים במערכת החינוך.

עודי בהט: זה מה שאמרתי באופן ספציפי שעומד להתחיל אפילו לפני ינואר וכבר סוכם עליו.

עודי בהט: לעניין הזה של מניעת שימוש בסמים ובאלכוהול צריך להרים את הכדור ולהצטרף למשרד הקליטה.

עודי בהט: בדבר הזה עוד אין לי לוח זמנים מדויק.

עודי בהט: כמו כן אמרתי שיש לנו תוכנית החל משנת התקציב הבאה לשתף פעולה בתוך המשרד כדי להסב תכניות, גם מבחינת השפה וגם מבחינת התרבות, שיהיו יותר ייעודיות לאוכלוסיות הללו גם בתוך המערכת.

יעל נרדימון: הרשות למלחמה בסמים הייתה שותפה למחקר, ישבנו יחד עם משרד הקליטה והחלטנו מה אנו מפיקים מזה ואיך אנו יוצאים לעבודה בשטח, למרות שצריך להגיד שהעבודה בשטח נעשית כל הזמן אך לא ממוקדת.

יעל נרדימון: לכן קבענו יישובים יחד עם משרד הקליטה, במקומות בהם ראינו שישנם גם מרכזים של מרכז הקליטה.

יעל נרדימון: אנו מתחילים היום במספר מרכזים את התוכנית שממוקדמת להורים, תוכנית שאנו בונים היום יחד עם הורים אתיופים.

יעל נרדימון: יש לנו מנחי קבוצות אתיופים שעובדים כבר מזה מספר שנים - באשדוד, בעפולה ובמספר מקומות.

יעל נרדימון: הם שותפים להכנת התכנית.

יעל נרדימון: היום אנו אוספים מכל המקומות בארץ שישנם שם אתיופים, יש לנו מאגר של תוכניות ואנו מקווים שלאחר שנסיים את ההשתלמויות, לקראת ה-1 בינואר כבר בכל היישובים האלה תהיה עבודה.

יעל נרדימון: זה פיילוט, נלווה אותו במחקר מלווה ונראה.

דפני מושיוב: בהמשך לדברי ד"ר סבר, אני חושבת שאם יש דבר שהחזירו אותנו לאתיופיה, לפחות בשירותי הרווחה, זה בראייה הוליסטית ומערכתית.

דפני מושיוב: אחד הדברים החשובים שצריך לעשות זה לעבוד בשיתוף פעולה לא רק לגבי ההון שקיים בקרב הקהילה וההורים אלא גם בין המשרדים השונים.

דפני מושיוב: חשוב שאולי נצא פעם אחת מהתוכניות ונסתכל קודם כל על הצרכים ומתוך הצרכים נבנה את התוכניות באיגום משאבים משותף.

דפני מושיוב: ישנן הרבה דרכים וכבר נעשו קורסים למורים, אך לא יצאנו מתוך האוכלוסייה וניתחנו את היכולות שלהם, את הצרכים שלהם ואת מה שאנחנו יכולים לתת ולאגם את המשאבים סביבם.

דפני מושיוב: אני חושבת שאלה ראיות שונות - לא להלביש תוכניות אלא לצאת מתוך הקהילה, עם החוזקים, שלה ולהתאים את עצמנו כמערכות לצרכים המשתנים שלהם.

קולט אביטל: ברמת העיקרון אני מסכימה איתך, אבל בואי תרגמי לנו את זה לשפת המעשה.

קולט אביטל: מה את מציעה מעשית?

דפני מושיוב: אחד הדברים שקורים היום ברשויות הוא שאין שער כניסה לרשות.

דפני מושיוב: יש ארגונים שמגיעים, אם זה תוכניות לאומיות למיניהן, אני חושבת שזה חסר ואולי זו הזדמנות לעשות את מה שעשינו עם עולי קווקז - מונתה וועדה בין-משרדית שהסתכלה לאורך זמן על הצרכים.

דפני מושיוב: ההורים לא רק קשורים למערכת החינוך, הם חיים בקהילה.

דפני מושיוב: לחלק מהילדים האלה אין לפעמים אב - או שהוא נפטר או שההורים התגרשו.

דפני מושיוב: אחוז הגירושים גבוה.

דפני מושיוב: אולי אחד הדברים שצריכים לצאת מהוועדה הזו הוא לנכנס ועדה שתהיה בראשותו של משרד הקליטה או כל גורם אחד, שתנסה לקחת מקום אחד ולראות איך אנחנו משקיעים את המשאבים המשותפים עם חשיבה.

דפני מושיוב: זה לא מספיק נעשה בראייה מערכתית.

דפני מושיוב: הכוונה לא מתוך התוכניות שכבר יש לנו, כי לכולם יש תוכניות יפות, בואו ניקח מקום אחד מתוך היישוב, מתוך הצרכים, נתאים את עצמנו לצרכים של האוכלוסייה ונלמד.

דפני מושיוב: אולי נוציא מערכת עבודה אחרת, במיוחד בעידן של קיצוץ תקציבים.

קולט אביטל: אני חושבת שמה שאת אומרת לא רק נכון אלא הוא נכון כמעט לגבי כל נושא שמגיע לוועדה הזאת.

קולט אביטל: יש המון גופים שמטפלים, אין תוכנית אחת משותפת, אין שולחן אחד משותף.

קולט אביטל: בסוף כולם נפגשים פה ואני יותר ויותר רואה שאם אפשר היה להגיע, בעיקר היום בעידן הקיצוצים, גם לאיגום משאבים אבל גם לחשיבה משותפת ולעבודה מערכתית יכול להיות שהדברים היו נראים אחרת.

דפני מושיוב: הרשויות עייפות.

דב אוחיון: אני מסכים עם דפני מושיוב שאין תוכנית שיכולה לקום ללא הסכמה מתוך הקהילה.

דב אוחיון: יש לנו כבר מספיק התנסויות כושלות שאנחנו הזרמנו תוכניות לתוך היישובים והן לא הצליחו כי הקהילה לא הייתה שותפה.

דב אוחיון: בדיון הזה בעפולה מה שהפתיע אותנו הוא שהעולים לא דיברו, לא על הנושא של חוסר מקומות תעסוקה, לא על הנושא של דיור, לא על נושא של בעיות תקציביות, הם העלו נושא אחד בלבד - הנושא של בעיית הסמים וחוסר היכולת שלהם להתמודד איתה.

דב אוחיון: יש צורך בתוכניות משותפות עם ההורים, כך שנצא לפעולה בשיתוף עם הקהילה.

דב אוחיון: אני מציע לכולם לאמץ את הדוגמה של רחובות, שם ראש העיר החליט כהחלטה אסטרטגית שאין תקציב שנכנס לתוך היישוב שלא עובר באמצעות מחלקה תכנונית, כך שכל האיגום של התקציבים וכל הגופים שעובדים חייבים לעבוד בתיאום.

דב אוחיון: אתן דוגמה פשוטה: אנו הקמנו מוקד קליטה בשכונת קריית משה ברחובות, בה קרוב ל-50% מהתושבים הם בני הקהילה האתיופית, יש שם שקיפות גמורה של התקציבים, שיתוף פעולה מלא בין כל הגורמים - גם משרדי ממשלה אבל גם קרנות, הכל בא לאותו שולחן תכנוני - והחשוב ביותר, נציגות העולים מאוד נכבדה שם.

קולט אביטל: אני רוצה להודות לך כי שמענו דווקא כאן דוגמה נוספת של העיר חיפה, שם יש רשות שמטפלת בכל התחומים ומאזנת את כל המשאבים.

9315: אני חושב שאנחנו לא רואים נוער מנותק בעולים החדשים שמגיעים בשנה-שנתיים הראשונות שלהם בארץ.

9315: זה אומר שזה נכון מה שאמרת, שהחברה הישראלית מביאה אותם להיות נוער מנותק.

9315: זו עובדה, עם זה אי אפשר להתווכח, למרות שהעולים שמגיעים היום הם אינם עולים של השנים 91' ו-84', תקופת ההמתנה הזו עד הכניסה עושה להם רע מאוד, בטח לבני הנוער.

9315: ההתפוררות המשפחתית מתחילה משם, מערכות החינוך אינן מסודרות, זו בעיה אחת, ולכן זה מתבטא בהיותם נערים מנותקים כשהם עוברים לדיורי קבע אחרי שנתיים או שנה וחצי.

9315: בהחלט צריך לשתף את ההורים, אך מי שרוצה לעשות את העבודה ולראות את כל אוכלוסיית יוצאי אתיופיה במשך 20 שנה כמקשה אחת, כאוכלוסייה אחת, אני חושב שלא נגיע כך לשום מקום.

9315: צריך לעשות דיפרנציאציה בין אוכלוסייה לאוכלוסייה, בין השנים לשנים, והטיפול צריך להיות בהתאם.

9315: אנחנו צריכים להשקיע במניעת נשירה.

9315: לגבי אלה שנושרים - זה נכון.

9315: ההשקעה רבה, היכולת להצליח היא מאוד קטנה אך אני מקווה בכל זאת שנצליח, אבל אם אנחנו רוצים להתמקד באוכלוסייה צריך להשקיע בהם.

9315: יש תוכניות של הצופים, של הנוער העובד והלומד, של כל תנועות הנוער.

9315: אני חושב ששעות הפנאי האלה של הצעירים הן צרה צרורה, זו הבעיה.

9315: יש תנועות נוער מצוינות וטובות מאוד שאפשר היה לשלב אותן ולאפשר להן להתבטא, אני חושב שאנו יכולים לראות דוגמה בכמה תנועות נוער, או בתוכנית של החברה להגנת הטבע שאנחנו עובדים איתה.

9315: שם אנחנו יודעים שהצעירים מצליחים מאוד, אך דווקא לתוכניות האלה יש משאבים מעטים מאוד.

9315: אנחנו כל הזמן מפילים את הבעיה על ההורים, אבל לא צריך להפיל את הבעיה על ההורים בלבד ועל הבעיה הסוציו-אקונומית של יוצאי אתיופיה.

9315: גם בתוכניות הקיימות - כל אחד צריך להסתכל בעיניים איפה לא משקיעים.

9315: אנחנו, יוצאי אתיופיה, בואו נחשוב איפה אנחנו יכולים לתת יותר, איפה אנחנו יכולים לתת את האינפוט הנוסף.

9315: לכן אנחנו, כסוכנות, יזמנו את הנושא של הפרויקט הלאומי ודווקא לאוכלוסיית גילאי אפס עד 35.

9315: רוב היושבים כאן שותפים לכך.

9315: הנושא המרכזי בו אנו רוצים להשקיע הוא הנושא של נוער ובניית קהילה.

9315: זה בעצם עונה על מה שד"ר סבר אמרה.

דוד מהרט: שמי דוד מהרט, אני יועץ ומתאם לשרת החינוך במרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך.

דוד מהרט: כדאי להבין את המצב ולהסתכל על תמונה קצת יותר רחבה.

דוד מהרט: בתהליך הקליטה של הקהילה שלנו היו כל כך הרבה דברים לקויים שאתן רק משל אחד - באשקלון, למשל, יש שכונה שנקראת שכונת שמשון.

דוד מהרט: שכונת שמשון ידועה כשכונה של נרקומנים.

דוד מהרט: מה עשו שם?

דוד מהרט: פתחו מרכז קליטה בתוך השכונה הזו, ומה עשו בסוף?

דוד מהרט: הייתה תקופה שבסוכנות קראו להם "מרכזי קליטה מתקפים".

דוד מהרט: סגרו את המשרדים ואמרו לעולים החדשים: "עכשיו אתם תחיו פה לנצח".

דוד מהרט: הקהילה שלנו נמצאת בשכונות המצוקה של עיירות פיתוח.

דוד מהרט: כל הגורמים המטפלים אומרים שיוצאי אתיופיה לא באים לגמילה, לא של אלכוהול ולא של סמים.

דוד מהרט: הרגשנו כאילו הם הטילו את האחריות על בני הקהילה, כאילו הם לא בסדר שהם לא באים.

דוד מהרט: אני חושב שזה דבר חמור שכל הגורמים מהרשויות המטפלות לא עושים מאמצים כדי להביא את אלו שהגיעו לשם, כי כל מי שהוא נרקומן או אלכוהוליסט הוא בעצמו קורבן אך הוא גם מושך עוד ילדים אחרים למעגל הזה.

דוד מהרט: לנושא של שוטטות - אני חושב שתנועות נוער זה דבר יפה וחשוב, אני חושב שיש היבטים נוספים, פעילויות העשרה וכו'.

דוד מהרט: בני הנוער שנמצאים בשכונות המצוקה משוטטים ונמצאים במגע יומיומי מתחת לבניין עם בלדרי הסמים, אני חושב שאי אפשר לצפות שילדים אחרים לא יצטרפו למעגל הזה.

דוד מהרט: בנושא הורים - אנו, במרכז ההיגוי, הכשרנו יוצאי אתיופיה במכון אדלר שיעסקו בהנחיית הורים.

דוד מהרט: אני חושב שאכן צריך להרחיב את הנושא ואנחנו הראשונים שכשאומרים שהורים הם דור המדבר אנו תוקפים את הביטוי הזה, כי מי שאומר שהורים הם דור המדבר בעצם מוותר עליהם.

דוד מהרט: אני רוצה להזכיר שכדובר בתנ"ך על "דור המדבר", הם אלו שנשארו במדבר ולא הגיעו לארץ ישראל.

דוד מהרט: בשביל דור העתיד, ולו רק בשביל דור העתיד, צריך להשקיע בהורים וצריך לעשות הרבה.

דוד מהרט: בנושא המשטרה - יש מועדוני בילוי של יוצאי אתיופיה.

דוד מהרט: אני חושב שצריך להיות פיקוח צמוד של המשטרה במקומות האלה.

דוד מהרט: קרו במקומות האלה הרבה אסונות.

דוד מהרט: יש ביקורת הפוכה שכשהמשטרה מגיעה לשם היא משתמשת בעוצמות חזקות מדי ולא שומרת על הזכויות של אותם נערים, אך אני חושב שצריך להיות פיקוח במקום.

דוד מהרט: אם יחברו כל הגורמים - בצד החברתי, בצד הקהילתי ובצד החינוכי - אני חושב שנוכל לתת מענה הולם.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: גם הג'וינט הכין מחקר ואני מבקשת משמואל ילמה, אם יש פרטים נוספים עליהם לא דיברנו, להוסיף אותם.

שמואל ילמה: החוברת לפניכם.

שמואל ילמה: מה שמיוחד הוא שמדובר בעבודה שמציגה נקודות מבט של בני הנוער עצמם לגבי המצב שלהם ושל העובדים.

שמואל ילמה: אמנם זה לא מדגם מייצג אך בהחלט יש מקום לתת את הדעת לדברים שהם אומרים.

שמואל ילמה: לעניין העבודה עם המשפחות - בני הנוער בעצמם אמרו לנו: "אם אתם רוצים לעזור לנו תעזרו קודם להורים שלנו.

שמואל ילמה: אנחנו רואים את המצוקה שלהם וזה מכניס אותנו למצוקה נוספת".

שמואל ילמה: דבר אחר שעולה מהשיחות איתם ועם העובדים, זה שהעובדים שעובדים ע בני הנוער אומרים בעצמם שהם לא קיבלו הכשרה ולא קיבלו הדרכה והם זקוקים להכשרה איך לעבוד עם בני הנוער האלה.

שמואל ילמה: היו לנו עובדים שאמרו לנו במפורש: "אנחנו נכשלים במפגש הראשון עם בני הנוער".

שמואל ילמה: לכן זו נקודה שכדאי לקחת בחשבון, גם מהצד של העובדים עצמם.

קולט אביטל: אלה אנשי מקצוע, למה הם זקוקים להדרכה נוספת?

קולט אביטל: מיהם אנשי המקצוע?

קולט אביטל: הם לא מתוך העדה ולכן הם צריכים את ההדרכה?

קולט אביטל: אולי צריך יותר אנשים מתוך העדה?

שמואל ילמה: אני אסביר.

שמואל ילמה: אנשי המקצוע שנחקרו בראיונות האלה הם עובדים בקידום נוער, מדריכי קידום נוער, עובדים סוציאליים שמטפלים בנערות במצוקה וקציני מבחן לנוער שמטפלים בנוער עבריין.

שמואל ילמה: הם אמרו לנו שכאשר מגיע אליהם נוער אתיופי לטיפול הם מרגישים שהם לא מבינים אותו.

קולט אביטל: כי הם לא מכירים את התרבות?

שמואל ילמה: הם לא מכירים את התרבות, הם לא מכירים את המנטליות, על כן הם לא מצליחים להביא אותם למקום של שיקום על מנת לצאת מהמצב.

שמואל ילמה: לכן הם מבקשים שנדריך אותם כיצד לעבוד עם הנוער הזה.

שמואל ילמה: לכן הכיוון שעלה הוא שבין היתר חשוב מאוד השילוב של עובדים יוצאי אתיופיה במערכות האלה.

שמואל ילמה: היו מערכות שאמרו: "אין לנו עובדים".

שמואל ילמה: נקודה אחרת שעלתה היא שבתוכניות שמופעלות יש לשים דגש על נושא השורשים.

שמואל ילמה: בני נוער אמרו: "אנחנו תלושים.

שמואל ילמה: אנחנו לא בעבר ולא בהווה ומאוד מבולבלים מהמצב".

שמואל ילמה: נושא הזהות שלהם הוא מאוד בעייתי ועל כן הוא מביא אותם למקומות של סמים ואלכוהול, כמו שראינו כאן, כי זה מקום שנוח לברוח אליו.

שמואל ילמה: ישנו גם הנושא של צבע העור.

שמואל ילמה: לא מדברים על זה, אנחנו לוקחים זאת כמובן מאליו, אבל בני הנוער חשים שצבע העור שלהם מהווה מכשול להשתלבות שלהם בחברה.

שמואל ילמה: על כן אנו צריכים לעבוד על הנושא הזה כדי לגרום להם להתגאות ולדעת איך להתמודד עם הדברים האלה.

שמואל ילמה: הם חשים שהחברה, בגלל צבע העור שלהם, שמה אותם כבר במקום נמוך.

שמואל ילמה: דברים נוספים שעלו - הניכור שלהם עם ההורים: "יש לנו חוסר תקשורת עם ההורים שלנו.

שמואל ילמה: הם לא מבינים אותנו, אנחנו לא מבינים אותם ועל כן אנו חיים בניכור ולכן אנחנו מעדיפים לחיות ברחוב ולא בתוך הבית".

שמואל ילמה: אסתפק בדברים האלה כי הדברים האחרים כבר עלו כאן.

שמואל ילמה: יחד עם זאת, אני רוצה להצביע על כמה פעולות שכבר נעשות שיכולות לתת תשובות לדברים שעלו כאן.

שמואל ילמה: אחד הדברים זו תוכנית רשת ביטחון, שחלק גדול מהיישובים כאן שותפים לה, תוכנית של מודל עירוני בטיפול מערכתי בבני נוער שלא הצליחה להתרומם מארבעת היישובים בהם היא פעלה מחוסר משאבים.

קולט אביטל: יש פה נציגים של תוכנית רשת הביטחון?

שמואל ילמה: אני מייצג אותה.

קריאה: ישנה גם הבעיה המשפטית.

שמואל ילמה: התכנית מצליחה במידה רבה לפרוס רשת ביטחון מתחת לכל בני הנוער יוצאי אתיופיה בסיכון.

שמואל ילמה: כפי שאמרנו, לבנות מודל עירוני כדי לתת מענה לכל אחד מבני הנוער.

קולט אביטל: אלה משפטים מאוד כלליים.

קולט אביטל: "נותנת רשת ביטחון", "יוצרת כלים".

קולט אביטל: תרגם את זה למה זה עושה, מי מממן, איפה הדברים נעשים.

קולט אביטל: תסביר את זה בבקשה.

שמואל ילמה: התוכנית פעלה בארבעה יישובים - באר שבע, רחובות, רמלה וחדרה.

קולט אביטל: במימון מי?

שמואל ילמה: זה היה במימון של מספר גורמים - עמותת אשלים, עמותת על"ם, הג'וינט ועוד כמה משרדי ממשלה.

קריאה: תגיד משרד הקליטה.

קריאה: גם חינוך וגם רווחה.

קולט אביטל: ניתן את הקרדיטים לכולם, בואו נמשיך הלאה.

שמואל ילמה: בשורה התחתונה, נוצר שולחן עבודה עירוני משותף ויותר אין טיפול נפרד - קידום נוער בנפרד, נערה במצוקה בנפרד, הגורמים הוולונטריים בנפרד והמשטרה בנפרד - אלא כולם כתוכנית עירונית עם מאגר נתונים על כלל בני הנוער ביישוב.

קולט אביטל: זה כולל כסף מהפדרציות בחו"ל?

שמואל ילמה: בארבעת היישובים הספציפיים זה לא כלל כסף מהפדרציות.

קריאה: אבל הכסף של הג'וינט בא מהפדרציות, לא?

קולט אביטל: הכסף מהג'וינט לא בא מהפדרציה, הוא בא מהג'וינט.

קולט אביטל: זו לא המסגרת של הפדרציה.

קולט אביטל: הכסף שלכם, של הסוכנות, בא מהפדרציה.

שמואל ילמה: בואו נעזוב את הכסף ונדבר על הדברים החשובים.

שמואל ילמה: מה שעשה שולחן העבודה הוא שנוצר מצב שנעשה איתור פרטני של כל בני הנוער, נעשה אפיון מה מצב הנוער והוא קיבל טיפול ומענה על ידי אחד הגופים שישבו לשולחן.

קולט אביטל: אם הבנתי אותך נכון, מה שאתה בעצם אומר לנו כאן הוא שזה דגם מוצלח שבעצם עונה קצת למה שהוצע לנו כאן ושצריך פשוט לשאוף להכפיל אותו ולעשות אותו יעיל גם במקומות אחרים.

קולט אביטל: הבנתי אותך נכון?

שמואל ילמה: אמת.

דפני מושיוב: חשוב לציין שבחדרה המודל הזה עבר גם לילדים לא יוצאי אתיופיה ויש לו קשיים משפטיים.

דפני מושיוב: זו בעיה שצריך להתייחס אליה.

דפני מושיוב: איגום שמות בין שירותים שונים זו בעיה משפטית.

דפני מושיוב: אבל בעקרון זו תוכנית מאוד חשובה והיא מודל לעבודה של התגייסות סביב הצרכים של בני הנוער שם ולא תוכניות.

ד"ר ריטה סבר: שוב ושוב אנחנו שומעים על עבודה עם העולים, על העולים, עם ההורים, על ההורים, והטענה שלי הייתה שצריך לשנות בתוך המערכות.

ד"ר ריטה סבר: איפה שהילדים לא יכולים לא לבוא, כמו במערכת החינוך, אי אפשר לראות שהם מצביעים ברגליים, אבל כשהם לא מגיעים לרשות למלחמה בסמים צריך לשנות משהו באופן בו מתייחסים לעולים, באופן שבו תופסים מהם העולים ובאופן שבו מערכת החינוך תוספת את ההורים.

ד"ר ריטה סבר: צריך לעבוד על המערכות.

ד"ר ריטה סבר: לא שלא צריך לעבוד בצד השני, אני מברכת על כך.

קולט אביטל: עד שנעבוד על המערכות יעלו ממדי הפשיעה.

ד"ר ריטה סבר: אני רק טוענת שכל עוד כל העבודה נעשית מחוץ לבית הספר ולא על המורים, איך הם צריכים להתייחס להורים ואיך צריך להיראות בית ספר כשיש בו עולים, תסתכלו על בתי ספר - בתי ספר על אחוזים עצומים של עולים נראים בדיוק כמו בתי ספר שאין בהם יותר משני עולים או בכלל.

ד"ר ריטה סבר: תסתכלו באיזו מידה הרשות למלחמה בסמים או כל רשות שעושה תוכניות לגמילה וכו' השתנתה.

ד"ר ריטה סבר: היא עצמה, המראה שלנו, החומרים שלה, מה שהאנשים יודעים וחושבים, העובדים.

ד"ר ריטה סבר: לא רק על העולים ואל העולים, זו הנקודה המרכזית שאני מבקשת לטעון.

ד"ר ריטה סבר: המערכות הנוספות הן מבורכות אבל בלי עבודה על אלה שביום-יום נפגשים וחיים עם זה ומתייחסים להורים כדור המדבר וכמישהו שצריך להפסיק להזיק לילדים ו"אנחנו נעשה יותר טוב לילדים", אם בתי הספר וכל הרשויות שעובדות עם עולים לא ישנו את התפיסות וההבנה שלהם כל השאר יהיה חטוטרת.

ד"ר ריטה סבר: סליחה, אבל אני מאוד פסימית.

ד"ר ריטה סבר: היכולת עם כל התוכניות היפות לעשות הכל מחוץ למערכת החינוך ומחוץ למערכות הרגילות היא קטנה יחסית.

טקלה מקונן: שמי טקלה מקונן, אני מנכ"ל עמותת פידל.

טקלה מקונן: בעבר ניהלתי מרכז קשב בתחנה המרכזית החדשה בתל-אביב.

טקלה מקונן: הבאתי איתי בחור ששוקם על ידי המרכז, אני מקווה שגם הוא יציג את הפן שלו.

טקלה מקונן: הנושא הוא שינוי בתפיסה.

טקלה מקונן: אני חושב שהמערכות צריכות להסתכל בעצמן איך הן צריכות לקלטות את העולים.

טקלה מקונן: מצד שני, אנחנו, ציבור המקלטים, צריכים להבין את המצב.

טקלה מקונן: ברגע שלא נעבוד על שתי המערכות האלו כל התוכניות לא יעזרו.

טקלה מקונן: הפער התרבותי גורם לקונפליקט, את התפיסה הזו צריכים לשנות.

טקלה מקונן: איך משנים את התפיסה הזו?

טקלה מקונן: אני חושב שד"ר ריטה סבר ענתה על כך - בנושא של גישור בתרבות.

טקלה מקונן: זה הנושא המרכזי, גישור בין תרבותי הוא מאוד חשוב.

טקלה מקונן: חשוב שיהיו מגשרים חינוכיים-חברתיים בתוך המערכות.

טקלה מקונן: אנחנו, עמותת פידל, מכשירים את המגשרים ומשלבים אותם ביחד עם משרד החינוך לתוך המערכות.

קולט אביטל: מה קורה עם המגשרים של קרן קרב?

קריאה: חלק מהפורום שלנו צריך לטפל בזה.

קריאה: וכל זה בלי תקנים.

טקלה מקונן: אין תקנים.

טקלה מקונן: העמותה מכשירה מכספי התרומות, עד היום הכשירה כ-70 מגשרים.

טקלה מקונן: את החלק הגדול של המגשרים אנחנו עדיין מממנים.

טקלה מקונן: בזמן הקרוב, מחוסר תקציב, אנחנו עומדים לפטר את המגשרים.

טקלה מקונן: חבל שיקרה דבר כזה.

טקלה מקונן: לא דובר על נושא האבות.

טקלה מקונן: בתרבות האתיופית כבוד האב הוא דבר מרכזי.

טקלה מקונן: אף גורם לא טיפל בנושא האבות, לא נעשו שום קבוצות הורים והעשרת אבות על מנת להחזיר את כבודם של האבות ולחזק אותם.

טקלה מקונן: בכל משרד שהלכו אליו האבות הם פגשו במערכות עובדות סוציאליות ומורות נשים.

טקלה מקונן: כבודם נפגע, צריך להחזיר את כבוד האב בחזרה.

טקלה מקונן: גם אין גורם מרכזי בלתי פורמלי שמטפל בנוער מנותק יוצא אתיופיה.

קולט אביטל: אם זה בלתי פורמלי הוא לא יכול להיות גורם מרכזי.

קולט אביטל: צריך להיות גורם ממלכתי.

טקלה מקונן: בוודאי.

טקלה מקונן: דיברתי על המניע.

טקלה מקונן: אך מה קורה לאלו שכבר נשרו?

טקלה מקונן: לאלו אין מרכזים טיפוליים ממשיים.

טקלה מקונן: אני יכול לתת דוגמה - למה התחנה המרכזית היא מוקד לבני נוער?

טקלה מקונן: קודם כל כי זה מקום בלתי פורמלי.

טקלה מקונן: במפגשים במקומות הבלתי פורמליים עולים הדברים האמיתיים.

טקלה מקונן: שם הם מרגישים בטוחים, הם מרגישים כמו בבית והדברים עולים משם.

טקלה מקונן: לאט-לאט אנחנו משלבים אותם במערכות פורמליות, אבל קודם כל צריך לתת להם את הבמה.

טקלה מקונן: אם היו מקומות בלתי פורמליים כאלו בתוך הקהילה, מועדונים קהילתיים בתוך הקהילה, שבני נוער יבואו אליהם ושם ישבו וידברו איתם, משם היינו יכולים להציל הרבה בני נוער.

טקלה מקונן: המון בני נוער מסתובבים בשכונה, אנחנו יודעים את זה.

טקלה מקונן: גם אלה שנמצאים בתוך המערכת - שעות הפנאי שלהם לא מנוצלות כראוי וזה גורם לפשיעה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לנושא הזהות שעלה פה כמה פעמים - גם במחקר שעשיתי נמצא שאותם בני נוער שמרגישים שהם ישראלים או התרבות המשזרת ישראלים ואתיופים, לא התקרבו, לפחות לפי המחקר הזה, לא לסמים ולא לאלכוהול, אלא דווקא אלה שמרגישים דחויים ואז הם בעצם מתכנסים חזרה לתוך התרבות האתיופית.

קולט אביטל: אם הם היו מתכנסים בתוך התרבות האתיופית גופה לא היו צריכים ללכת לסמים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: הם נדחקים חזרה אל התרבות האתיופית כי התרבות הישראלית דוחה אותם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: במחקר הזה 20% מהנחקרים מציינים שהם מרגישים עדיין דחויים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אמנם זה שיפור לעומת מחקר קודם אבל אי אפשר לשכוח שזה עדיין 20%.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אלה שנדחקו חזרה לתרבות האתיופית או אלה שמרגישים שהם לא כאן ולא כאן, אלה נטו יותר לפנות לסמים.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אני חושב שאנו רואים בקליטה של יהודי אתיופיה, לצערי, חזרה ברמה מסוימת על הקליטה של יהדות צפון אפריקה בשנות ה-50.

ד"ר ארנון אדלשטיין: גם במאפיינים של התרבות של הנקלטים וגם בדרך הטיפול בהם.

ד"ר ארנון אדלשטיין: גם אלה וגם אלה, כפי שצוין קודם, הגיעו בעיקר לפריפריה, לשכונות של עוני בדור שני ושלישי.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אגב, מסמך האב של משרד הקליטה דיבר אחרת לגמרי ממה שקרה בפועל.

ד"ר ארנון אדלשטיין: בעצם אנחנו מנציחים את הבעיה.

ד"ר ארנון אדלשטיין: מ-94' נתוני משטרת ישראל מראים על התחלה ועלייה בשיעורי העבריינות של בני הנוער.

ד"ר ארנון אדלשטיין: לצערי, גם אם היו התרעות בדרך, בעצם זה לא עניין.

ד"ר ארנון אדלשטיין: אני אומר את זה וזו אמירה חמורה.

קולט אביטל: אני רוצה לפנות לגופים הלא פורמליים שמטפלים בנושא.

קולט אביטל: אני מבינה שיש פה נציגות של הצופים.

דניאל מסו: שמי דניאל מסו, אני אחראי על יוצאי אתיופיה בתנועת הצופים.

דניאל מסו: אם ההימצאות שלי היום בתנועת הצופים היא רלוונטית, היא מהמקום הזה שתנועת הצופים אמרה: "אני לא מבינה בעניין יוצאי אתיופיה ואני רוצה לעשות משהו.

דניאל מסו: בואו, תנו לי מישהו שיכול להבין יותר ממני שיעזור לי".

דניאל מסו: אני חושב שזו אחת ההתעלויות של ארגון, קל וחומר כשמדובר בארגון חברתי, שהבין את המקום שלו ואת הפונקציה שלו בשינויים שהוא עשה.

דניאל מסו: דבר נוסף הוא נושא הדת.

דניאל מסו: לא יעזור בית דין, הורים שעלו, מעל גיל 40 לפחות לפי הערכה גסה שלי, לא משנה מה יהיה - בשבת אתה לא תעשה כלום, או ביום שישי מהשעה 12 לא תעשה כלום.

דניאל מסו: אתה יכול להפעיל תוכנית לא מחללת שבת, אתה תפוס בתוך הקונספציה הזו שההורים האלה לא יתנו לילדים שלהם לצאת מהבית בימי שישי או יסכימו לפעילות שמחללת שבת.

דניאל מסו: אני נותן את הדוגמה הזאת מכיוון שתנועת הצופים, למרות שהיא בכלל תנועה חילונית, בהחלטה ביחס ליוצאי אתיופיה החליטה, גם בשבטים הטרוגניים, שאין פעילות בשבת.

קולט אביטל: אז מתי יש פעילות?

דניאל מסו: בימים אחרים - שלישי, חמישי, שני.

דניאל מסו: מתי שלילדים יש זמן פנוי.

קולט אביטל: אתה יכול לתת לנו איזשהו מושג לגבי כמה נערים אתיופים?

דניאל מסו: היום כ-1,400 יוצאי אתיופיה מדריכים בתנועת הצופים.

דניאל מסו: השנה, מספטמבר 2003, יצאו כ-13 חברים מהקהילה לשנת שירות.

דניאל מסו: אני חושב שזו המסגרת החברתית הבלתי פורמלית הראשונה.

דניאל מסו: אנחנו השקענו בהם 4 שעות בשבוע, צריך להבין.

דניאל מסו: אנחנו לא בית ספר שיש לנו אותם מהבוקר עד הצוהריים.

דניאל מסו: אנחנו השקענו 4 שעות בשבוע, שעתיים-שעתיים.

דניאל מסו: הפעמיים האלה בשבוע השפיעו על הילד הזה בתהליך החיברות שלו וברצון שלו לתרום לחברה הישראלית והוא יצא לשנה שלמה שהוא מקדיש חלק מהזמן שלו לקהילה שלו.

דניאל מסו: מדובר בשנת שירות של תנועת הצופים, זה לא קשור לשירות לאומי.

דניאל מסו: מדובר בשנה שהילד חותם שהוא הולך לעשות למען הקהילה.

דניאל מסו: יש לנו גרעין נוסף שהוצאנו, שנקרא "ביחד", יוצאים חבר'ה משבט יובל ומודיעין, חבר'ה שבחיים שלהם לא ראו אתיופים, עם 8 חבר'ה מרמלה - הם גרים בדירה אחת בחדרה ומלמדים בבתי ספר, לא רק אתיופים.

דניאל מסו: זו בחירה שלהם.

דניאל מסו: נמצאת פה רחל, היא עושה שנת שירות בנתניה.

דניאל מסו: מסיבה אחת נכנסנו לנתניה - בגלל כתבה שהיתה בנתניה בשנה שעברה, על שכונת ותיקים.

דניאל מסו: אנחנו יושבים בתוך הבניין עצמו, יש שם כחמישה בניינים שכולם שם יוצאי אתיופיה.

דניאל מסו: יש עלינו המון ביקורת למה אנחנו פותחים שבטים רק לאתיופים, ואני אומר: חבר'ה, התעוררו! אם יש פה שכונה ש-90% ממנה יוצאי אתיופיה אז מה, אני אשב ואאשים את מדינת ישראל למה היא שמה אותי פה?

דניאל מסו: אני לא פותח שם שבט צופים.

דניאל מסו: זה הכלי הנכון, שהילד הזה בשנת שירות יתרום לחברה הישראלית.

דניאל מסו: אנחנו חושבים שזו הדרך הנכונה לעשות את זה.

דניאל מסו: יש למערכת איזושהי מחשבה ש"אנחנו יודעים מה הם, האתיופים, צריכים" ומנחילים את זה הלאה למטה וכשזה לא עובד הם לא תופסים, לא מבינים ומאשימים את יוצאי אתיופיה.

דניאל מסו: אני חושב שממסגרת הפעילות שלנו יש הרבה מה ללמוד.

דניאל מסו: אני מזמין את כולם, אני חושב שהנושא הזה של חינוך בלתי פורמלי ושל תנועות נוער הוא חשוב.

דניאל מסו: הבאתי לכאן דוגמאות חיות, כגון יוצא אתיופיה בשם יניב שעושה שנת שירות כי הוא בחר לעשות את זה, והוא מהנהגת ירושלים בכלל.

דניאל מסו: אני חושב שצריך ללכת על הנושא של תנועות נוער.

אורנית אורפז: שמי אורנית אורפז, יו"ר צופי שבא בצופים.

אורנית אורפז: אנחנו מדברים בהצלחות.

אורנית אורפז: לאיפה שנכנסה תנועת הצופים, לשכונות שנכנסנו, הילדים באו לצופים ואנחנו רואים גם פעילות חיובית של הילדים, אין סמים, אין אלכוהול, אין הסתובבות ואין שוטטות.

אורנית אורפז: יש להם בהחלט הכוונה חיובית למה שהם יכולים לעשות עם עצמם, וכמובן ששנת השירות זו גולת הכותרת, היהלום שבכתר.

אורנית אורפז: מה שחשוב להגיד פה זה שהרשויות המקומיות, לדעתי, לא מספיק משתפות אתנו פעולה ולא מספיק משתמשות בנו.

אורנית אורפז: אפילו משרד החינוך היה יכול לעשות בנו שימוש נוסף.

אורנית אורפז: הילדים של שנת השירות הם ילדים שמסתובבים במשך היום, בזמנם הפנוי, הם לא עולים עוד כסף, אפשר להשתמש בהם לכל מטרה.

קולט אביטל: כולל שיעורי עזר ומועדוניות.

אורנית אורפז: בוודאי, לכל דבר.

אורנית אורפז: זה כבר עובד.

אורנית אורפז: הילדים בשנת השירות, כשהם נמצאים בקהילות הם נותנים את זמן שעות הבוקר לבתי הספר, לקשישים, לגני ילדים ולדברים נוספים בקהילה, אך אני חושבת שאפשר להשתמש בהם יותר.

קריאה: צריך לציין שזה עולה כסף לרשות המקומית.

קריאה: יש דבר שלא עולה כסף?

אורנית אורפז: לא עולה יותר כסף להשתמש בילדים האלה גם בשעות הבוקר.

אורנית אורפז: הם בלאו הכי שם, בלאו הכי עולים כסף, בלאו הכי נמצאים.

אורנית אורפז: להשתמש בהם בכל שעות היום לא עולה לנו כסף, זה רק ניצול נכון של המשאבים.

קולט אביטל: וכמו שנאמר, גם לטפל בסמים עולה כסף.

אורנית אורפז: אם בודקים כמה עולה כל דבר, אם רשות מקומית משתתפת בדיור של קומונה כזו של שנת שירות ותומכת במשהו בקומונה, אני חושבת שזה חוסר הרבה מאוד כסף שהולך לדברים אחרים, אם רק נמצא יותר אוזן קשבת ברשויות המקומיות, ואנחנו באמת מחזרים על הפתחים של ראשי העיריות וראשי מחלקת חינוך, אומרים להם שכדאי להם ואולי בכל זאת וכו'.

אורנית אורפז: ככל שיהיו לנו יותר משאבים נפתח יותר שבטים של צופים ביותר שכונות של יוצאי אתיופיה ואני חושבת שנפתור בכך הרבה מאוד בעיות.

אורנית אורפז: ההצלחה מוכחת.

עודי בהט: אני רוצה לחזק את מה שנאמר פה קודם.

עודי בהט: אני מכיר מקרוב את הפעילות הזו של תנועת הצופים וזה דבר ענק.

עודי בהט: אני בהחלט חושב שצריכים לנצל את הנכונות שלהם הרבה יותר.

עודי בהט: יש פה חוקרים נכבדים וגם נציגים של הרבה עמותות.

עודי בהט: לכל אחד הדעה, הקרדיט והגישות שלו לנושא, אך אני רוצה לומר שבהרבה מאוד מהפעולות של העמותות השונות, שהפעילות שלהן יקרה מפז ואני חס ושלום לא מזלזל בה, הממשלה כמעט בכל דבר שותפה ונותנת את העדיפות שלה במיליונים על גבי מיליונים בכספים שאין לה.

עודי בהט: צריך להדגיש את הדבר הזה, שיתקבל האיזון המתאים גם בחדר הזה.

עודי בהט: דפני מושיוב דיברה פה על הצורך באיגום והכל נכון, אבל היא שותפה באותם מאמצים והצלחות שיש לנו בשנים האחרונות לאיגומים.

עודי בהט: פרויקט מסיכון לסיכוי, שחלק ממנו עוסק בענייני סמים ואלכוהול, הוא פרויקט נספח למשרדי ממשלה ולג'וינט.

קריאה: בארבעה יישובים.

עודי בהט: בארבעה יישובים.

עודי בהט: מסך קליטה שהוקם עכשיו בכמה מיליונים טובים על ידי הג'וינט ועל ידי משרדי ממשלה הוא גוף בין משרדי שכל כולו נועד לתאם, לאגם ולייעל את פעילות הממשלה עם עמותות שונות ולצאת החוצה עם פנים אחדות ולא עם אלף ואחד גורמים שנכנסים לרשות.

עודי בהט: הפרוייקט הלאומי ששלמה מולה דיבר עליו, גם בו הממשלה חברה ב-50%, בהרבה מיליונים.

עודי בהט: גם בדבר הזה ישנו איגום משאבים ותיאום בין הסוכנות לממשלה ולעמותות השונות.

קולט אביטל: אם הכל כל כך נפלא, למה בכל זאת יש בעיה?

עודי בהט: לא אמרתי שהכל נפלא.

עודי בהט: יש הרבה בעיות והוועדה בצדק דנה בהן.

עודי בהט: אני רוצה לומר באופן כללי שלמרות שצריכים איגומים וייעולים הדברים גם מתבצעים בחלק מהמקרים בשטח וצריך להגיד את זה.

עודי בהט: דובר פה מצד אחד על שינוי פני המערכת בעבודה עם הורים.

עודי בהט: שמואל ילמה הציג פה דברים שאמרו החברים מהעדה עצמה, שביקשו שנעבוד עם ההורים שלהם, ובצדק.

עודי בהט: אני רוצה לומר פה שלפחות בהקשר של משרד החינוך, גם אם לא בנושא הישיר של סמים ואלכוהול, ישנה פעולה מאוד רחבה עם ההורים בכל הגילאים, החל בגיל הרך ב-6,000 ו-7,000 משפחות עם ההורים והילדים יחד, המשך בתוך בתי הספר, המשך במגשרים, שאמנם דיבר קודם ידיד טקלה מקונן על הבעיה שיש לעמותת פידל שהתרומות שהשיגה לא מספיקות - לא שמשרד החינוך קיצץ אגורה מתקציבי המגשרים אלא להפך, מחר בבוקר ניפגש איתם על מנת להוסיף עוד למרות שאין לו מאיפה - ובאמצעות משרד ההיגוי, שהוא חלק ממשרד החינוך, מועסקים מתקציבי משרד החינוך כ-100 מגשרים, יחד עם התמיכה של משדר הקליטה להחזיק את דמי המחייה שלהם בהיותם בקורסים.

עודי בהט: כלומר, כל פרוייקט המגשרים ודברים אחרים שמוצגים פה הם בהחלט חלק מהפעילות שלנו גם עם ההורים וגם עם החינוך של הקהילה והמשפחה.

קולט אביטל: אף אחד לא בא הנה להתקיף.

קולט אביטל: אנחנו מנסים לראות, למרות שיש מאמצים, מה בכל זאת לקוי.

קולט אביטל: המשהו הלקוי הזה נותן את אותותיו.

קולט אביטל: כל הכוונה פה היא לראות איך משנים קצת גישה, איך משתפים קצת יותר את ההורים ואיך משתפים את כל הגופים הוולונטריים, כולל הצופים ואחרים שעושים עבודה טובה בשטח.

קולט אביטל: לכן אני מבקשת ממך שתכין לנו סקירה של כל מה שאתם משקיעים בנושא.

עודי בהט: בשמחה רבה.

קולט אביטל: תכין לנו סקירה על משרדי הממשלה, במה הם משקיעים, כמה הם משקיעים וכו', כי יש לקבל תמונה כוללת.

רחל נגה: שמי רחל, אני במקור מיבנה ועושה עכשיו שנת שירות בנתניה.

רחל נגה: אני רוצה לספר לכם על שנת השירות שאני עושה, אני לא חושבת שאתם מבינים עד כמה זה באמת חשוב.

רחל נגה: לפני כ-4 שנים הצטרפתי לצופים.

רחל נגה: קומונה של 6 אנשים הגיעה ליבנה ופתחו שבט בשכונה.

רחל נגה: מעולם לא הוגדרתי כילדה בעייתית, הייתי תלמידה מאוד טובה בבית הספר, נולדתי בארץ, אני צברית, אך עם כל זה תמיד היה משהו שהזכיר לי שאני אתיופית.

רחל נגה: מאז שנכנסתי לתנועה עברתי את קורס ההדרכה, התחלתי להדריך בכיתה י"א, הדרכתי כל קבוצה שהייתה לי, הייתה קבוצה שרובה בנות לא אתיופיות, אחר כך נשלחתי מטעם תנועת הצופים לשלושה חודשים להדריך בארצות הברית.

רחל נגה: היו אז בעיות של מימון לתנועה.

רחל נגה: אחר כך חזרתי, המשכתי בתנועה ואז החלטתי לצאת לשנת שירות.

רחל נגה: אני החלטתי לצאת לשנת שירות עוד בכיתה י', בפעם הראשונה שפגשתי קומונה כזו.

רחל נגה: החשיבות של זה מבחינתי, כשמגיעים 6 חבר'ה לשכונה של יוצאי אתיופיה, שהיא בדרך כלל שכונה מצוקתית, היא קודם כל לתת מודל חיקוי שונה לילדים.

רחל נגה: אני תמיד הסתכלתי על בני הדודים שלי ועל השכנים שלי כמודל לחיקוי והם לא היו מודל חיקוי הכי טוב.

רחל נגה: תמיד שאפתי להגיע אליהם ולא משנה כמה המקום שלהם לא היה חיובי.

רחל נגה: ברגע שהגיעה הקומונה הזו הם הפכו למודל לחיקוי, אנחנו התחלנו להתחקות אחריהם, אחר כך ילדים מהשכונה התחקו אחרינו ועכשיו כבר יש שרשרת של ילדים ביבנה שרוצים לצאת לשנת שירות ולתרום לחברה.

רחל נגה: לגבי שכונת ותיקים בנתניה - כל מיני ארגונים החליטו להגיע לשכונה הזאת ורצו להפעיל כל מיני פרוייקטים בשכונה.

9315: שכונת ותיקים הולכת להיות 90% יוצאי אתיופיה בימים הקרובים מאוד.

רחל נגה: יש משפחות שנמצאות 20 שנה בשכונה וכל שנה ממשיכים להביא עולים חדשים.

רחל נגה: מנסים לטפל בכולם באותה שיטה ובאמת שזה לא ריאלי, לפי דעתי.

רחל נגה: אופן הטיפול צריך להיות שונה עם אנשים שהגיעו לפני 10 שנים ועם אנשים שהגיעו לפני שנה.

רחל נגה: כל מיני פרוייקטים רוצים להגיע לשכונה על מנת לשקם ולעזור, אך אין תיאום בין כל הפרוייקטים האלה ויש מקרים בהם שלושה פרוייקטים מופעלים באותו יום ובאותה שעה בדיוק לאותה שכבת גיל ונוצר מצב שהילדים צריכים להחליט לאן הם רוצים ללכת - אם למחשבים, לחוות ליטופים או לצופים.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: אני מבקשת להביע המון הערכה, גם למה שהפכת וגם למה שאת עושה ולאחל לך הצלחה.

קולט אביטל: הלוואי על כולנו יותר כמוך.

בני: שמי בני, בעבר גרת באשקלון והשתמשתי בסמים קשים במשך 8 שנים.

בני: לא היה לי למי לפנות ולא ידעתי לאן לפנות כדי לקבל עזרה וכדי ללכת לגמילה.

קולט אביטל: רצית?

בני: רציתי ולא היה לי למי לפנות.

בני: הקשר היחיד שהיה לי זה מרכז גמילה לנוער יוצאי אתיופיה בתחנה המרכזית והם ליוו אותי במשך 4 שנים.

בני: מי ששילם לי על הגמילה בפעם הראשונה היה סתם בנאדם מהרחוב - סדרן מוניות בתחנה המרכזית בשם אשר.

בני: הוא בא אליי כמו מלאך, שאל אם אני רוצה להיגמל ולקח אותי, שילם לי כסף, חצי בדולרים וחצי בכסף ישראלי, מה שהיה נתן להם על השולחן, נשארתי שם והמשכתי לשלם מהקצבה שקיבלתי מביטוח לאומי.

בני: נשארתי שם, זה היה הבית שלי, ושם התנקיתי במשך 3 חודשים.

בני: היום אני נקי שנתיים וחודש.

קולט אביטל: מה אתה עושה?

בני: אני מנסה לעבוד בכל מיני עבודות, בעיקר במסעדות.

בני: בעזרת עמותת פידל אני לומד עכשיו להיות מדריך חדרי כושר.

בני: יש בעיה שבני הנוער שנופלים לסמים ולאלכוהול, אין להם למי לפנות, אין להם גוף מיוחד שהם יכולים לפנות אליו או שיכול לעזור להם ולממן להם את הגמילה.

בני: זה חלק מהבעיה.

בני: ההורים לא יכולים לשלם להם 3-4 אלף שקל לחודש או אלפיים שקל לשבועיים, מאיפה הם יביאו את הכסף?

בני: אותי כנראה אלוהים אוהב ובפוקס מצאתי בנאדם שעזר לי והמשכתי שם.

בני: אפשר להדריך בני נוער כמוני, להסתובב ולהרצות לצעירים על סמים, להסביר להם שגם אני הייתי ככה וככה, לספר להם את הסיפורים ואולי הם ימשיכו בדרך שלנו.

טורוק מולט: מה שכל אחד תורם זו תרומה נכבדה וזה מאוד עוזר, אך מה שמקשה בעבודה ובהצלחתה הוא הביטול אחד של השני, זה הכי בעייתי.

טורוק מולט: גם כשעובדים כולנו צריך להמשיך ממה שאחד עושה, לא לבטל.

טורוק מולט: למשל, אם אנו רואים שתנועת הצופים עושה עבודה נפלאה ויש חוגים אחרים שעושים את זה אנחנו יודעים שכל הפעילויות האלה לא מכסות את כל שעות הפנאי של התלמידים.

טורוק מולט: הקושי הגדול הוא שעות הפנאי של הילדים.

טורוק מולט: גם ההורים, כמה שנעזור להם להיות סמכותיים, לא יכולים לענות על הצרכים של התלמידים.

טורוק מולט: כל שעות הפנאי האלה בשכונת המצוקה הן בעייתיות.

טורוק מולט: יש רעיון של פתיחת מועדונים שכונתיים חינוכיים והעשרתיים שצריך לקדם ולהרחיב.

טורוק מולט: גם פעילויות של תנועות שונות יכולות להתקיים שם.

טורוק מולט: אומרים שחלק מהתלמידים שנושרים הם תלמידים שיש להם קשיי למידה, אפשר לתת יותר העשרה גם במיומנויות למידה.

טורוק מולט: יש כ-40 מגשרים חינוכיים חברתיים שעובדים באמצעותנו בגישור בין-תרבותי, עובדים עם הצוות החינוכי ועם ההורים.

טורוק מולט: לפעמים יש גורמים מתערבים שיודעים שהמגשר בקשר הדוק עם ההורים, עושה פרוייקט מיוחד ומזמין את ההורים.

טורוק מולט: אני מציעה לכבד גם את הגורמים האחרים, לשתף פעולה ולאגם את המשאבים להצלחת העבודה שלנו.

אמונה לנדאו: שמי אמונה לנדאי, אני מעמותת על"ם - עמותה שעובדת עם נוער בסיכון ובמצוקה.

אמונה לנדאו: אנו עובדים היום עם בערך אלפיים בני נוער יוצאי אתיופיה.

אמונה לנדאו: נמצא כאן שאול צגהון, רכז ניידת שעובד בקרית משה ברחובות, אני חושבת שכדאי שתשמעו מה שיש לו להגיד.

שאול צגהון: ממה ששמעתי כל אחד מצדיק את העבודה שלו ואף אחד לא מבקר את העבודה שלו.

שאול צגהון: יש בעיה בביקורת, אין מבקרים קיצוניים על גופים שמחזיקים כסף.

שאול צגהון: אני חוצפן ואין לי בעיה עם זה.

שאול צגהון: אם היו אוספים את כל הכסף של כל הגופים שמחזיקים בו כל משפחה הייתה יושבת ולא הייתה צריכה בכלל לעבוד.

קריאה: לא לעבוד זו גם בעיה.

שאול צגהון: המצב הוא שיש כסף אבל כל אחד מחזיק אותו כל כך טוב בארנק ולא משחרר.

שאול צגהון: וזה לא עניין של פיתוח, הנוער יודע מה הוא רוצה, אף פעם לא שואלים אותו.

שאול צגהון: ולא רק את הנוער, גם את ההורים לא שואלים.

שאול צגהון: כולם יודעים מה הם צריכים.

דוד יאסו: כולכם דיברתם על הצורך בטיפול בהורים וזה נכון.

דוד יאסו: זה טוב מאוד שעכשיו אנחנו מתעוררים לחזור לטיפול עם ההורים.

דוד יאסו: בעבר זה הלך בכוונה מאוד טובה לכיוון הילדים, אך הזניחו את ההורים וטוב שחוזרים לזה.

דוד יאסו: משרד הקליטה עם כל הגופים שנמצאים פה - הן העמותות והן משרדי הממשלה - כבר חזרנו לנושא האבות והאמהות.

דוד יאסו: בשלוש השנים האחרונות פתחנו מוקדים בעשרה יישובים עתירי עולים ובניגוד למה שנאמר כאן הפעילות שם נעשית בשיתוף מלא של הקהילה מבני העדה שיושבים שם.

דוד יאסו: כל ההחלטות לגבי איזה פרוייקטים להכניס לשם הן בשיתוף עם בני העדה והארגונים הסובבים.

דוד יאסו: לא בושה להגיד שהסיוע שאנחנו מקבלים גם מגיע מצד הממשלה.

קולט אביטל: אין צורך לפרט, כבר שמענו את זה.

דוד יאסו: בהקשר לדבריו של בני - בשנת 91'-92' אנחנו, באחת העמותות שהייתה בבאר שבע, לקחנו שבעה משתמשים בסמים וייצגנו אותם בפני שופט הנוער.

דוד יאסו: הצלחנו עם חמישה שיצאו נקיים והם היום עובדים.

דוד יאסו: השניים האחרים, לצערי הרב, הם היום הבוסים הכי גדולים בעניין הזה.

דוד יאסו: יש הצלחות, אני חושב שהכיוון שבני תיאר יכול להביא לפתרון לאותם אנשים שנמצאים כרגע במצב הזה על ידי טיפול נקודתי.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: נשמע את נציג השלטון המקומי ואחר כך את נציגת המשטרה.

שמעון חלפון: אני גם מייצג את השלטון המקומי וגם ראש מינהל שכונות ועולים בחדרה.

שמעון חלפון: הדיון כל כך מרתק ומעניין, אולי לא צריך חברי כנסת, אפשר לזמן יום עיון בנושא הזה שבו כולם ידברו, כי לאנשים יש מה לומר, הזמן קצר והרעיונות חשובים לנו.

שמעון חלפון: יש המון כישלונות אבל יש גם הרבה הצלחות.

שמעון חלפון: צריך להצלחות לעשות מעין ועדת ביקורת, לעצור רגע ולראות מה עשינו ומה לא עשינו, איפה שמנו את המשאבים ואיפה פחות שמנו את המשאבים.

שמעון חלפון: למרות המצב הקשה של כל הרשויות אנחנו בחדרה פתחנו את דלתנו והכנסנו דברים לצופים, לנוער העובד והלומד ותנועת בני עקיבא.

שמעון חלפון: אנחנו בעד הדבר הזה וחשוב שכל ראש ראשות שיש בה עולים יבין שצריך לעמוד בסדר העדיפות של הדברים שלו להוביל את המהלך הזה.

שמעון חלפון: אם ראש ראשות לא פועל כך יש לנו כישלונות באותן ערים.

שמעון חלפון: צריך לעודד את ראשי הרשויות, אם זה על ידי חברי הכנסת או ועדת הכנסת, לעטוף את זה בסוכרייה, להגיד לראשי הערים שאם יצליחו להוביל במהלך השנה פרוייקט מסוים הכנסת, המדינה והממשלה תעניק לכם מענק לטובת העניין.

שמעון חלפון: אין את זה, אין מנגנון שמעודד ראשי רשויות.

שמעון חלפון: אז מה אומר ראש ראשות?

שמעון חלפון: "אין לי כסף, אין לי כסף", והאתיופים הם בסדר העדיפות האחרון שלו כי יש לו בעיות תשתית שכולם רואים, בעיות של ביוב, של גינון וכד'.

שמעון חלפון: הדברים נאמרו פה, כל אחד מתוך הבטן שלו והעשייה שהוא עושה ביומיום.

שמעון חלפון: הכסף שהולך לועדות אחרות או ליוזמות אחרות צריך להגיע לדברים האלה.

שמעון חלפון: יש לנו דברים יפהפיים כמו הבחורה מהצופים שדיברה כאן בהרבה ערים בארץ.

שמעון חלפון: לדוגמה, מועדון מקסם שהוקם על ידי הפעילים עצמם, הורים עם ילדים.

שמעון חלפון: באים למועדונים הללו היום סדר גודל של 700 איש, למועדונים שהם הקימו בעצמם.

שמעון חלפון: מה שמשרדי הממשלה חברו אליהם, אם זה קרנות, אם זה משרד החינוך ואם זה משרד הקליטה שמוביל בגדול את הדברים הללו, צריך לראות על מה מדובר.

שמעון חלפון: מדובר על ילדים שבשעה שתיים אין להם מה לעשות והם מסתובבים ופותחים להם תיק במשטרה בגלל שנכנסו לשוק לגנוב אוכל או לגנוב ממתקים או לגנוב דברים, ואף אחד לא מודע לזה.

שמעון חלפון: הבחור ציין שיש מקרים שקידום נוער לא מטפל וזה נכון, יש ילדים שנופלים בין הכיסאות - הם לא מתאימים לקידום נוער בגיל הזה ולא מתגייסים לצבא בגיל הזה והם נשארים בתוך השכונה והופכים להיות מקדמי המכירות של הסמים, האלכוהול והפשע, ואף אחד לא נותן את הדעת.

שמעון חלפון: הרשות לא מסוגלת, הרשויות נמצאות במצב קשה.

שמעון חלפון: אני קורא לך כיו"ר הוועדה לעשות יום עיון, להביא את האנשים ולתת להם לומר את הדברים כדי שנוכל להניע את הדברים הללו.

שמעון חלפון: זה יישמע בכלי התקשורת ובעיתונות ויבינו שיש מצוקה גדולה ולא נתפאר באיזה הצלחה קטנה שיש ונעשה מזה "וואו" גדול כמו שעכשיו אומרים שיש יציאה מהמיתון ועושים תקשורת כזו גדולה.

פקד אתי כהן: אני רוצה לתת את הדעת על נושא מיומנות כוח אדם מבחינת עבודה עם נוער יוצא אתיופיה.

פקד אתי כהן: בשנה האחרונה פיתחנו השתלמות בנושא מגזרים מיוחדים ושינוי עמדות.

פקד אתי כהן: מר דוד מהרט מרצה אצלנו.

פקד אתי כהן: רחל אמרה כאן "אני עדיין אתיופית", רציתי להגיד לך שכל הישראלים אומרים: "אני עדיין מרוקאית", "אני עדיין עירקית" וכו'.

פקד אתי כהן: אנחנו צריכים לשנות עמדות.

פקד אתי כהן: זה לדעתי מאוד מאוד חשוב.

קולט אביטל: להפך, טוב שהיא תרגיש שהיא עדיין אתיופית, אבל בגאווה.

פקד אתי כהן: בדיוק.

פקד אתי כהן: אחד הדברים שעלו אצלנו בקורסים זה שרוצים אינטגרציה ולא לשמור על הזהות.

פקד אתי כהן: מה שאנחנו משתדלים בקורס זה כן לשמור על הזכות בגאווה, בדיוק כפי שאמרת.

פקד אתי כהן: יש צורך לדווח על נתוני פשיעה?

קולט אביטל: נתוני הפשיעה מוכרים וידועים לנו.

קולט אביטל: באנו לראות איך אנחנו מטפלים בעניין בצורה בין מערכתית.

קולט אביטל: אנו סומכים על זה שגם המשטרה תשתף פעולה בטיפול הבין מערכתי הזה.

פקד אתי כהן: אנחנו חברים בכל הוועדות האלה.

פקד אתי כהן: יש לנו 72 תחנות פרוסות בכל רחבי הארץ, כל קצין נוער או ראש חוליית נוער חבר בוועדת נוער ברשות המקומית.

קולט אביטל: אבקש הבהרה לגבי מימון של גמילה מסמים.

קולט אביטל: חשוב לדעת ולראות מה ניתן לעשות כדי להביא את זה לידיעת ציבור רחב יותר.

יעל נרדימון: בני דיבר על אותו סדרן מוניות שעזר לו.

יעל נרדימון: אני רוצה להבהיר - בנושא של נוער הרשות למלחמה בסמים מממנת במדינת ישראל את כל הנושא של טיפול בנוער.

יעל נרדימון: ראשית, לא צריך להגיע לגמילה.

יעל נרדימון: אם יש בעיה של סמים אצל בני נוער הם יכולים להגיע למקום אצלם ברשות המקומית, יש שם גם יחידה וגם מטפל בנוער.

יעל נרדימון: לגבי גמילה - זה משולם על ידי המדינה.

יעל נרדימון: כמו שאמרת, הביטוח הלאומי עובר ויש מקומות גמילה לבני נוער.

קולט אביטל: אבל זה לא מספיק כנראה.

יעל נרדימון: זה מספיק, זה מכוסה.

יעל נרדימון: יש מקומות גמילה בירושלים, בקרית אונו ובמלכישוע.

יעל נרדימון: אין מחסור במיטות ואין בעיה להתקבל.

יעל נרדימון: רק צריך שתהיה המודעות.

קולט אביטל: עובדה היא שלא יודעים.

קולט אביטל: אולי בנקודה הזאת צריך להיות איזשהו קמפיין שיביא למודעות, גם אם זה צריך להיות יום-יום ברדיו.

נוח גרינבוים: אני מייצג את קידום נוער.

נוח גרינבוים: אנחנו עובדים ב-27 יישובים וכמעט כל העובדים הם בני העדה.

נוח גרינבוים: לכן אני חושב שהנתון במחקר לא מציג נאמנה את המציאות בשטח.

נוח גרינבוים: גם עם יוצאי חבר העמים וגם עם יוצאי אתיופיה עובדים בני העדה מול בני העדה ועם בני העדה, וזה כתפיסה מקצועית.

נוח גרינבוים: הייחודיות של קידום נוער היא שהשירות מסוגל לתת לבני נוער נושרים או בסיכון סל שלם של שירותים.

נוח גרינבוים: להבדיל מיישובים אחרים שמתמקדים בשירות ייחודי וספציפי, קידום נוער מסוגל לתת סל שירותים שלם שכולל גם השכלה, גם תוכניות חברתיות וגם בילוי בשעות הפנאי.

נוח גרינבוים: יש פה יתרון יחסי עצום.

קריאה: ומה עם דיור?

נוח גרינבוים: גם דיור.

נוח גרינבוים: לא בצורה גורפת אבל אנחנו מציעים גם פתרונות דיור לנערים בורחים.

קולט אביטל: ואתם עובדים בשיתוף עם השלטון המקומי?

נוח גרינבוים: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם כל הגורמים.

נוח גרינבוים: מתוך עיסוק בגורמים, בואו לא נשכח את התוצאות.

נוח גרינבוים: עדיין נתוני המחקר מראים שיש אוכלוסייה של נושרים והיא הולכת וגדלה ומישהו צריך להיות שם כדי לטפל בנושרים, בואו לא נשכח את זה.

ד"ר סוניה מיכאלי: אני מדענית ראשית במשרד הקליטה מזה חודש וחצי.

ד"ר סוניה מיכאלי: בנושא הנוער בסיכון והשימוש בסמים אני רוצה להזמין אתכם למשרד הקליטה, הפנים של משרד הקליטה לפי היעדים שהשרה הציבה הם לנוער.

ד"ר סוניה מיכאלי: חשוב לנו לעבוד בשיתוף פעולה, במיוחד עם משרד החינוך, בפיקוח ובקרה משותפים.

ד"ר סוניה מיכאלי: הרבה אנשים שנמצאים כאן מכירים אותי ואשמח אם נעבוד בשיתוף פעולה.

קולט אביטל: הייתי יכולה להביא להרבה מאוד החלטות כאן היום, אבל כיוון שאין חברי כנסת אחרים אני לא רוצה לקבל החלטות בשמם, למרות שברוב הוועדות כן מקבלים.

קולט אביטל: לדעתי מה שנעשה כאן היום סביב השולחן הזה מאוד מועיל כי אנחנו מצד אחד מנסים להתמודד עם עצם הבעיות ומצד שני למצוא את הפתרונות.

קולט אביטל: אני רוצה להציע כמה דברים ואעביר זאת לשאר חברי הכנסת.

קולט אביטל: אני חושבת שנפעל לכך שתקום איזושהי יחידה בין משרדית שתיתן לנו דו"ח תוך חודש-חודש וחצי בכנסת מה בדיוק הולכים לעשות כדי להעצים את ההורים בכל התהליך הזה, כדי שיהיה טיפול בין מערכתי לא רק בעבודה בקרב בני הנוער אלא גם בהעצמת ההורים.

קולט אביטל: אנחנו נמליץ לכל משרדי הממשלה, וודאי למשרד החינוך ולמשרד הקליטה, להגדיל את המשאבים לכל תנועות הנוער ולאפשר להן לעבוד.

קולט אביטל: אני חושבת שחלק גדול מהעבודה הוא לא רק במסגרות החינוך אלא בעיקר במסגרות הלא פורמליות אחרי שעות הלימודים, כדי לא לתת לנוער להתגלגל ברחובות.

קולט אביטל: גם בעניין הזה נצטרך להקים איזשהו צוות שנותן את התשובות, שמצב אחד עושה מיפוי של כל הגורמים שעוסקים במשאבים שלהם ומצד שני מנסה לראות איך אנחנו יכולים לאגם בצורה היעילה ביותר את המשאבים.

קולט אביטל: נפנה גם למשרד הפנים ולמשרדים אחרים כדי לאפשר לרשויות המקומיות לפעול בצורה יותר טובה בכל התחומים שנוגעים לקליטת העלייה.

קולט אביטל: אני חושבת שלפחות בכמה ערים התפתחו מודלים - שמעתי על רחובות, אני יודעת על חיפה ועכשיו אני שומעת גם על חדרה.

קולט אביטל: מודלים שבהם כל הרשויות שעוסקות בקליטת העלייה, ובעיקר כל הרשויות שעוסקות בנוער עבריין, עובדות יחד.

קולט אביטל: אני חושבת שהיום, במצב בו נמצאת המדינה, כשמצד אחד מקצצים תקציבים ומצד שני רואים שהבעיות רק תופחות על פנינו, עלינו לנסות לייעל ולהתגבר באיזשהו מקום על הכפילויות שקיימות.

קולט אביטל: נאמר כאן בצדק שלפעמים באותו יום ובאותה שעה מגיעים שלושה ארגונים לאותם הילדים ומצד שני יש כל כך הרבה נוער שאנחנו לא מגיעים אליו ולא מצליחים לכסות אותו, אני בטוחה שבתיאום נכון של כל המערכות אפשר היה להגיע גם ליותר שיתוף פעולה, גם לכסות את השטח טוב יותר, גם לנצל את הרצון הטוב וגם לקחת את אותם ילדים ונצל את כישוריהם, את יכולתם ואת מסירותם להרבה יותר עבודה.

קולט אביטל: אנחנו גם נעשה יום עיון.

קולט אביטל: תודה רבה.