ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 97, 2004-07-25 12:10

מל פולישוק-בלוך: אנחנו חברי כנסת חברי ועדת החינוך והתרבות וועדת המדע והטכנולוגיה, חבר הכנסת טלב אלסאנע ואני.

מל פולישוק-בלוך: יתכן שחבר הכנסת משה גפני יגיע בהמשך.

מל פולישוק-בלוך: שני חברי כנסת נוספים שרצו מאוד לבוא הם גילה פינקלשטיין ואורי אריאל אבל יש להם היום מלחמה על ביתם והם לא יכלו להיות אתנו כאן.

מל פולישוק-בלוך: זאת הישיבה הראשונה שלי כיושבת-ראש ועדת החינוך והתרבות.

מל פולישוק-בלוך: אני שמחה שאני מתחילה למלא את תפקידי דווקא כאן.

לובה אליאב: שלוחה לך ברכת הצלחה.

מל פולישוק-בלוך: נמצאות אתנו גברת יהודית גידלי, מנהלת ועדת החינוך והתרבות, וגברת ענת לוי, מנהלת ועדת המדע והטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: - ד"ר ישראל זיידרמן – יושב-ראש איגוד סגל המחקר.

מל פולישוק-בלוך: - גברת אראלה גולן היא כמעט חברת כנסת מטעם "שינוי".

מל פולישוק-בלוך: - מר דן דורון וגברת מילי מעיין עובדים איתי, הם יד ימיני.

מל פולישוק-בלוך: - גברת אורה קרן – מפקחת על הוראת המדעים במשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: - מר קאיד אלקצאצי מרהט הוא העוזר של חבר הכנסת טלב אלסאנע.

מל פולישוק-בלוך: - גברת אירית שלהבת היא הקצרנית.

אלי עמיר: הרשו לי לברך אתכם, ואותך באופן מיוחד, שתצליחי ותביאי ישועה לחינוך בישראל.

אלי עמיר: החינוך משווע לישועה.

אלי עמיר: אפתח ואדבר בקצרה על ניצנה.

אלי עמיר: אתחיל אולי בקוריוז קטן שנכנס להיסטוריה של מר לובה אליאב, שלי ושל מר אורי גורדון עליו השלום.

אלי עמיר: מר אורי גורדון היה ראש מחלקת עליית הנוער, אני הייתי המנכ"ל שלה באותה עת ורק התחלתי אז בתפקידי.

אלי עמיר: בשעתו חיפשתי פרויקטים נוספים שעליית הנוער תוכל לעשות.

אלי עמיר: אז היא היתה המחלקה השנייה בגודלה בסוכנות, היו בה 1,100 עובדים ותקציב אדיר וסניפים בחוץ-לארץ.

אלי עמיר: הזמנתי את מר לובה אליאב, שהוא גם ידיד של מר אורי גורדון ושלי וגם אנחנו תמיד מסתכלים עליו כעל מורה דרך שלנו, והתחלנו לחשוב יחד מה ניתן לעשות עוד, איזה אתגר ניקח על עצמנו בעליית הנוער.

אלי עמיר: עלתה מחשבה, מר לובה אליאב אמר: בואו נקים ישוב בנגב, מין כפר חינוך.

אלי עמיר: אני נזכרתי באפיזודה מנעוריי, כאשר אני הייתי בעליית נוער.

אלי עמיר: בראשית שנות החמישים עשו פעם "שומריה" לכל חברות הנוער של הקיבוצים – ואז היו 70 חברות נוער בארץ.

אלי עמיר: עשו להם מחנה קיץ לשבוע.

אלי עמיר: 3 חודשים קודם לכן הטילו על אחד החניכים להכין את המחנה שהגיעו אליו אלפי ילדים ובני נוער.

אלי עמיר: במחנה הזה במשך שבוע ימים היו תחרויות בין החניכים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מרגישים כאילו אנחנו נכנסים עכשיו אל תוך ספר.

אלי עמיר: נזכרתי שהטילו עליי לנהל את מחנה הנוער הזה.

אלי עמיר: הייתי נער בן 14.

אלי עמיר: אני כל הזמן אמרתי לעצמי: המדריכים הפולנים האלה, מה, הם יתנו לי לנהל את המחנה?

אלי עמיר: בסוף הם ינהלו והם יגידו מה לעשות, כי כבר הכרתי את השיטות.

אלי עמיר: כשבאנו למחנה, אחרי שהכנתי את כל ההכנות, ראיתי שהחבר'ה האלה באמת התכוונו ברצינות ואמרו לי: אלי, אתה מפקד המחנה.

אלי עמיר: בקיצור, היום זה נשמע קצת שְווִיצֵרִי אבל מה היו הפרסים באותה עת?

אלי עמיר: דגלונים.

אלי עמיר: כאשר ניצחת בתחרויות ספורט נתנו לך דגלון, כאשר ניצחת במחנאות קיבלת דגלון, שֹדאות – דגלון, ריקודי עם – דגלון, מוזיקה – דגלון.

מל פולישוק-בלוך: כשהיה ערך לדגל.

אלי עמיר: אני עם חברת הנוער העירקית שלי זכינו בכל הדגלונים, ניצחנו בכל הדברים.

אלי עמיר: ניהלנו את זה לתפארת, לא רק אני אלא היתה חבורה של נערים שעבדו אתי.

אלי עמיר: אמרתי: אלה יבואו לנגב, נביא אותם לשבועיים, נבחר ביניהם חניך שינהל אותם באופן עצמאי, בלי המדריכים – זאת חממה לגידול מנהיגים צעירים או אנשים פעילים.

אלי עמיר: בקיצור, עשינו סיור עם מר לובה אליאב בנגב.

אלי עמיר: בקדש ברנע היה מחנה נטוש שהשקיעו בו 3 מיליון דולר.

אלי עמיר: הסוכנות היתה אחרת, המדינה היתה אחרת.

אלי עמיר: אפשר היה אז לגנוב סוסים באמצע היום.

אלי עמיר: הלכתי למר עקיבא אורי עליו השלום, שמיד התלהב כי הוא אהב מאוד רעיונות גרנדיוזיים וזה היה רעיון גרנדיוזי.

אלי עמיר: אורי שלח אותי למר עקיבא לווינסקי שהיה גזבר הסוכנות.

אלי עמיר: במקרה חודש לפני כן חסכתי לו 20 מיליון דולר במקום אחר אז היה לי כרטיס ביקור טוב.

אלי עמיר: הוא אמר: נו, "תכשיט", מה אתה רוצה?

אלי עמיר: סיפרתי לו.

אלי עמיר: אז הוא שאל: ומי יקים את הישוב, אתה?

אלי עמיר: אמרתי לו: לא, אבא שלי בבגדד, אני לא מתעסק בהקמת ישובים.

אלי עמיר: יש לי רעיון, אני רוצה לשכנע את לובה שיקים את הישוב.

אלי עמיר: אמר לי עקיבא: אם לובה יסכים אני אתן לך את הכסף.

אלי עמיר: וכך תוך רבע שעה נתקבלה ההחלטה להקים ישוב.

אלי עמיר: אחר-כך באתי אל מר דולצ'ין עליו השלום שהיה אז חבר ועדת הסוכנות והוא אמר לנו: "הו, זה יפה מאוד.

אלי עמיר: מאה שנה לבן גוריון נקים ישוב בנגב".

אלי עמיר: הוא שאל: "האם דיברת עם עקיבא?" אמרתי לו: "כן".

אלי עמיר: "ומה עקיבא אמר?

אלי עמיר: " – "אמר כן".

אלי עמיר: ואז מר דולצ'ין אמר: "כן, תבורך".

אלי עמיר: ואז הוא קם, הושיט לי את היד ונתן לי חיבוק.

אלי עמיר: אחר-כך שכנענו עוד יהודי אחד מדרום אפריקה שהיה יושב-ראש הוועד של חבר הנאמנים, מר ג'וליוס ויינשטיין, חרות'ניק דווקא, יזכר לטוב.

אלי עמיר: שכנעתי את מר ג'וליוס ויינשטיין ואז התחלנו להקים את הפרויקט.

אלי עמיר: הקמנו את ניצנה למעשה כקהילה חינוכית התיישבותית של המוסדות הלאומיים.

אלי עמיר: לא רצינו שזה יהיה רק של עליית הנוער אלא של כל מחלקות הסוכנות ושל הקרן הקיימת לישראל ושל קרן היסוד כי בלי זה אי אפשר היה להשיג את הכסף הדרוש.

אלי עמיר: כבר אומר לכם שהצלחנו, מר לובה אליאב ואני וחברינו, לגייס 46 מיליון דולר למקום הזה במשך השנים.

אלי עמיר: כל תורם שהצלחנו "לגרור" לכאן השאיר משהו, פתח את הכיסים.

מל פולישוק-בלוך: לא היה לו כוח להתנגד.

אלי עמיר: היה פעם אפילו תורם אחד שרצה לתת לנו 2.5 מיליון דולר לבית-הספר ואמר שאין לו זמן לבוא לניצנה.

אלי עמיר: אמרתי לו: אני לא רוצה את הכסף.

אלי עמיר: אז הוא נבהל ושאל אותי: מה, אתה משוגע?

אלי עמיר: אני נותן לך 2.5 מיליון דולר ואתה לא רוצה לקבל את הכסף?

אלי עמיר: אמרתי לו: אתה יודע מה עשית לי?

אלי עמיר: אני מרוויח 1,000-1,500 דולר בחודש, זה משכורת מנכ"לים, ושמת לי על הכתף 2.5 מיליון דולר.

אלי עמיר: אתה שובר לי את הגב.

אלי עמיר: בלי שתראה איפה אני משקיע לך את הכסף אתה חושב שאני אוכל לישון בלילה?

אלי עמיר: תבוא ותראה.

אלי עמיר: אחרי שתראה אני אתחלק אתך בכתף.

אלי עמיר: המטרה שלי היתה שהוא יבוא ויראה את המקום ואולי יתרום אפילו יותר.

אלי עמיר: זה נוכלות שלמדתי מהאשכנזים, העירקים לא ידעו לעשות עסקים כאלה.

אלי עמיר: בהתחלה התוכנית היתה להביא לכאן את ילדי עליית הנוער, להביא אותם לשבועיים לסמינר על הנגב, על ארכיאולוגיה, על תולדות המקום.

אלי עמיר: תזכרו שחניכי עליית הנוער היו עולים חדשים וילדים במצוקה.

אלי עמיר: השאלה היתה איך לתת להם תחושה לא רק שהם שווים אלא שאפשר להטיל עליהם דבר גדול יותר, לתת להם תחושה שהם בעלי ערך עצמי כזה שהם יכולים "להרים" משימה כל-כך גדולה.

אלי עמיר: זה כולל אהבת הארץ וביולוגיה וכדומה, שהם ייגעו בידיהם באדמה.

אלי עמיר: הפרויקט הזה בהתחלה התקבל בסקפטיות גדולה.

אלי עמיר: הבאנו לכאן 70 מנהלי כפרי נוער ונתנו את נשמתנו ודמנו, לא היה אז מיזוג אוויר ולובה ואני ואורי הזענו בלי סוף.

אלי עמיר: אבל אף אחד לא התנדב לשלוח לכאן חניכים.

אלי עמיר: אדם אחד, עוד פעם מחרות, אמר שהוא יביא את הקבוצה הראשונה ואמר שיבוא יום וכל מנהלי כפרי הנוער יעמדו אחריו בתור, וכך קרה.

מל פולישוק-בלוך: היום צריכים להזמין מקום זמן רב מראש.

אלי עמיר: במשך הזמן הממשלה, בעיקר הודות למאמצים של מר לובה אליאב, השקיעה כאן בסך הכול 40 יחידות דיור, אחרי מאמצים עצומים לבנות את המקום הזה כאחד הישובים בנגב.

אלי עמיר: מכל התוכניות הגרנדיוזיות של שנות השמונים, במלאת מאה שנים לבן גוריון, עם הססמאות על בניית הנגב ופיתוחו – הישוב היחיד שהוקם הוא ניצנה.

אלי עמיר: מאז אני אחראי כיושב-ראש הוועד המנהל שלו ומר לובה אליאב הוא כמובן המקים והבונה של ניצנה.

אלי עמיר: המקום מלכתחילה נועד – וזאת היתה מלחמה קשה מאוד – גם לדתיים ולמסורתיים.

אלי עמיר: לא ראיתי טעם להקים כפר לבני נוער חילונים בלבד.

אלי עמיר: אני חושב שאחד האסונות הכי גדולים שלנו, שאנחנו 5-6 עמים.

מל פולישוק-בלוך: למה רק לדתיים?

מל פולישוק-בלוך: למה לא לכולם?

אלי עמיר: המקום הוא לכולם אבל גם לדתיים.

אלי עמיר: אני מדבר על פלורליזם ועל זה היתה לנו מלחמת עולם כי הם אמרו: נקים מקום משלנו.

אלי עמיר: אמרתי: מה, אני לא יהודי?

טלב אלסאנע: יש כאן גם ערבים?

אלי עמיר: כן, בוודאי.

אלי עמיר: היה מאבק בשיניים ובציפורניים.

אלי עמיר: אנחנו זוכרים את "יום שישי הארור", שהיתה צריכה לבוא קבוצה חינוכית של דתיים וברגע האחרון, בשעה 14:30, לפני כניסת השבת הודיע לי המפקח הדתי הראשי שהוא לא שולח את הקבוצה אל כפר הנוער כי הכשרות כאן לא מספיק טובה.

אלי עמיר: הוא עשה את זה בכוונה ברגע האחרון.

אלי עמיר: אני צרחתי עליו ושאלתי אותו: כמה משגיחי כשרות אתה צריך?

אלי עמיר: 5, 3?

אלי עמיר: מיום ראשון אני אביא כמה משגיחי כשרות שאתה דורש.

אלי עמיר: 10?

אלי עמיר: אני אמלא לך את המקום הזה במשגיחי כשרות.

אלי עמיר: וכך עשיתי, ומאז אין לנו יותר בעיות כאלה.

אלי עמיר: מלכתחילה רצינו שזה ישרת את הקהילה, בשני כיוונים.

אלי עמיר: כיוון אחד זה הבדואים בנגב, ובאמת עשינו ואנחנו עושים.

אלי עמיר: הבאתי קצת כסף משוויץ וקצת כסף מארצות-הברית, מקרן ניו-יורק, בשביל המטרה הזאת.

אלי עמיר: זה תואם את השקפת עולמי – ואף ראשי הסוכנות כולם שותפים לחזון הזה – את הרצון לפתח את זה לקהילה וליצור הזדמנות שגם ערביי ישראל והבדואים של הנגב, עם הנוער של הנגב, יהיו שותפים.

אלי עמיר: לפני כמה שנים נכשלתי, הבאתי לכאן מיליונר ישראלי, אבל זה הרעיון היחיד שהצלחתי למכור לו.

אלי עמיר: אמרתי לו: בעיניי זאת משימה לאומית ואני חולם על שיתוף פעולה גדול מאוד לשתי האוכלוסיות האלה.

אלי עמיר: ואז הוא אמר: לזה אני מוכן לתרום.

אלי עמיר: היו כאן פלסטינים ומצרים.

אלי עמיר: המטרה שלנו כל הזמן היתה שהמקום הזה, שהוא על גבול השלום, יהיה מקום של שיתוף פעולה.

אלי עמיר: היו כאן שגריר מצרים ואחרים.

אלי עמיר: בכל מיני ועידות שלום שהשתתפתי בהן בכל מיני מקומות, גם בקהיר, העליתי את הרעיון להפוך את ניצנה לאחד המוקדים של שיתוף פעולה וחילופי נוער.

אלי עמיר: לצערנו באו שתי קבוצות ואחר-כך זה נעצר.

אלי עמיר: אני מקווה ששיתוף הפעולה הזה יתחדש בעתיד.

אלי עמיר: אחד הדברים היפים של ניצנה זה ההסתגלות שלה, הגמישות שלה לשנות פרויקטים.

אלי עמיר: אם התחלנו עם חניכי עליית הנוער בלבד, זמן קצר אחרי כן פתחנו את זה לכלל בתי-הספר, זמן קצר אחרי כן פתחנו את זה לעולים חדשים.

אלי עמיר: אני זוכר שיחה שהיתה לי עם מר לובה אליאב ערב אחד.

אלי עמיר: אמרתי לו: מה דעתך שנביא לכאן עולים מברית-המועצות?

אלי עמיר: הוא אמר לי: יאללה, קדימה.

אלי עמיר: כשהגעתי לסוכנות אמרו לי: מה, תביא את אלה מסיביר לחום המדבר?

אלי עמיר: אמרתי: דווקא אלה.

אלי עמיר: וזה הפך להיות אחד הפרויקטים הכי מוצלחים.

אלי עמיר: אחרי כן הבאנו עולים מאתיופיה.

אלי עמיר: אחר-כך נכנסנו לשותפות עם הקרן הקיימת לישראל והמקום הפך להיות הסמינר המרכזי של הקרן הקיימת לישראל.

אלי עמיר: אחר-כך עירבנו גם את קרן רש"י והצענו להם להביא לכאן בני נוער לסמינר מדעי.

אלי עמיר: היום זאת קהילה חינוכית שהיא רב-תכליתית ורב-מסלולית, שאנשי המקום רואים בה גם מרכז חינוכי.

אלי עמיר: מה חסר לה?

אלי עמיר: חסר כסף על מנת להרחיב את המקום.

אלי עמיר: עוד מעט נקים פארק סולרי, הקמנו בריכה ובית-ספר.

אלי עמיר: חסר כסף להרחבת הקמפוס כדי שיוכל לקלוט יותר חניכים כי הוא מלא, חסר כסף להשקעה במרכזים חינוכיים וכמובן הצרה של כל הצרות – חסר כסף לאחזקה השוטפת.

אלי עמיר: הבעיה היא בתקציבים השוטפים כדי להחזיק מקום כזה.

אלי עמיר: אני מתנצל על שהארכתי.

אלי עמיר: מר לובה אליאב ידבר אחריי.

אלי עמיר: אם מותר לי לבקש ממך, תן לנו קצת מחזון הנגב, קצת רוח טובה אל עמך.

לובה אליאב: אני מציע שעכשיו מר דוד פלמ"ח יראה מצגת.

דוד פלמ"ח: אחרי הדברים של מר אלי עמיר, מר לובה אליאב, ד"ר אלי קלמזון ושלי רציתי שכל האנשים הנמצאים כאן ירגישו שותפים למה שאנחנו עושים כאן.

דוד פלמ"ח: אני אראה לכם דגם של כמה שבועות – ואני מצלם מדי יום עם המצלמה הדיגיטלית – שהוא אקטואלי מאוד, שידגים את ההתרחשויות.

דוד פלמ"ח: אני חוזר בקצרה על מה שמר אלי עמיר סקר בגדול.

דוד פלמ"ח: יש פה את סמינר הנגב, שבו לומדים 12,000 בני נוער.

דוד פלמ"ח: אנחנו מלאים למדי, המקומות תפוסים אפילו שנה מראש.

דוד פלמ"ח: סמינר הנגב נועד להביא לכאן תלמידים לשלושה ימים מכל האוכלוסיות ומכל הספקטרום.

דוד פלמ"ח: אנחנו לא מטפלים רק בנוער מצוקה.

דוד פלמ"ח: אגב, כדי שלא נאמר דברים בעלמא, ברגע זה מגיעים לאזור המשרדים אוטובוסים שמביאים בדואים מכסייפה, ילדים מהנגב ומכל גוש קטיף, מהאזור של טילי הקסאם, ויש גם ילדים שההורים שלהם השתמשו בסמים, וכמובן גם נוער עלית שלומד פיזיקה ומדעים – לטוס עם הפיזיקה – כל מיני פרויקטים מיוחדים מאוד.

דוד פלמ"ח: אלה ואלה ואלה נמצאים כאן בכפיפה אחת ואפילו מסתדרים זה עם זה.

דוד פלמ"ח: אז יש לנו כאן את סמינר הנגב שמביא 12,000 בני נוער, שהמטרה שלו להראות שחצי ממדינת ישראל הוא נגב, מדבר.

דוד פלמ"ח: נדמה לנו שהחזון העתידי של מדינת ישראל, בטווח הקצר ובוודאי גם הארוך – ומר לובה אליאב ירחיב על כך אז למה לי להגיד דברים שגדולים יגידו – הוא כאן, עם הבדואים ועם כלל האוכלוסיות.

דוד פלמ"ח: יש כאן רזרבות של מים – אני אראה לכם תיכף על מה מדובר – למיליון אנשים.

דוד פלמ"ח: לא צריך את הכינרת.

דוד פלמ"ח: אלה מים מן האדמה.

דוד פלמ"ח: יש מתקן התפלה קרוב אלינו.

דוד פלמ"ח: זאת אומרת, כל מיני דברים שעלו פעם בשיחות רעיוניות קרמו כאן ממש עור וגידים ועכשיו הכול תלוי בהחלטת ממשלה, החלטה על סדרי עדיפויות.

דוד פלמ"ח: אני כמובן קטונתי מלדבר על נושאים של סדר עדיפויות לאומי.

דוד פלמ"ח: דבר אחר שמוביל ד"ר קלמזון – "מדע בעקבות השמש".

דוד פלמ"ח: כידוע לכם, במדינה שלנו אין זהב ואין נפט.

דוד פלמ"ח: מה שיש זה ההון האנושי, המוח של הילדים.

דוד פלמ"ח: אם נקדח שם אנחנו יכולים להגיע לתוצאות.

דוד פלמ"ח: אני שמח שהוועדה, שיש לה גם כותרת של "מדע", נמצאת כאן.

דוד פלמ"ח: אתם תראו שבניצנה אנחנו איפכא מסתברא, עושים את הדברים בצורה הכי מרשימה שהכי מתחברת לילדים ולא בנוסחאות יבשות.

דוד פלמ"ח: אני מקווה שבסיור אחרי ארוחת הצהרים תוכלו לראות ילדים שבונים מכוניות סולריות או כל מיני דברים כאלה, מגלים שהם נהיו "איינשטיין" קטנים.

דוד פלמ"ח: זה מה שאנחנו מחפשים כי הילדים האלה יום אחד ישאפו לגדולות.

דוד פלמ"ח: אז זה "מדע בעקבות השמש", סמינר משותף עם הקרן הקיימת לישראל.

דוד פלמ"ח: יש לנו את "נוער חו"ל".

דוד פלמ"ח: למשל היום 78 תלמידי "מרווה" שבאו מכל ארצות העולם המערבי נסעו הביתה אחרי שהיו כאן במשך שבוע.

דוד פלמ"ח: יש להם מדים, יש להם M16 אבל הם עוסקים כאן לאו דווקא בצבאיות פר אקסלנס אלא דווקא במסרים החינוכיים.

דוד פלמ"ח: יש לנו תוכנית שנקראת "סל"ה מדעים" (סטודנטים לפני הורים), של צעירים מחבר העמים.

דוד פלמ"ח: הם גמרו לפני חודש את המסלול שלהם.

דוד פלמ"ח: אתם תראו בחדר האוכל גם קבוצה של אתיופים שבאים לשנה, כולל אפילו תהליך גיור כי חלק מהם הם פלאשמורה, והם עושים פה לימודי מחשבים.

דוד פלמ"ח: 3 מהם כבר התקבלו לפני כמה ימים לאוניברסיטה בחיפה, חלק מהם הלך למכללת ספיר, חלקם יילכו להשמה מקצועית, חלקם לצבא וחלקם לא יתקבלו לשום מקום כי אין להם נתונים לעבור את סף הכניסה, וזאת בעיה כאובה.

דוד פלמ"ח: כדי לעשות מדעים בכל המקומות האלה לא מספיק שדוד פלמ"ח ידבר על מדע ויצהיר אלא אנחנו צריכים לשנות את המִטרייה, את הידע של המדע העכשווי.

דוד פלמ"ח: כשפרופסור קפלן מהאוניברסיטה העברית, שחוקר את הדיונות, ממציא ממצאים ואנחנו – דרך ד"ר אלי קלמזון ואחרים – הופכים את זה לתוכנית חינוכית אנחנו מלמדים מדע עכשווי.

דוד פלמ"ח: לא מלמדים מדע ארכאי אלא עכשווי.

דוד פלמ"ח: יש לנו גיבויים של 5 גופים אקדמיים.

דוד פלמ"ח: אני לא מצפה שפרופסור באוניברסיטה יפגוש ילד מכיתה ה' מירוחם.

דוד פלמ"ח: אין לו זמן, אין לו את הידע, אין לו את החשק לעשות את זה.

דוד פלמ"ח: אבל אם אני אקח את המידע שלו ואתרגם את זה לתוכנית חינוכית, ובמעבדה הסמוכה פרופ' קפלן יישב עם ילד מירוחם ויעשה ניסויים דומים – כמובן במגבלות המתבקשות – נדמה לנו שאנחנו עושים פה טרנספורמציה מדעית של הידע.

דוד פלמ"ח: וכמובן בסופי שבוע יש לנו בניצנה אכסניה מכובדת מאוד ויפה.

דוד פלמ"ח: אמנם בלי ג'קוזי וכל המותרות האחרים אבל מי שבא לכאן מקבל דברים אחרים.

דוד פלמ"ח: למשל בשבת האחרונה אירחנו משפחות מניו-יורק שלא רוצות ג'קוזי אבל רוצות קצת תכנים, דברים קצת יותר עמוקים.

דוד פלמ"ח: אנחנו עושים כאן טיולי חמורים וטיולי ג'יפים ויש לנו 150 זוגות אופניים.

דוד פלמ"ח: זה פחות או יותר הסיפור.

דוד פלמ"ח: בשקפים תוכלו לראות איך אנחנו נראים במהלך שבוע.

דוד פלמ"ח: זה סמינר הנגב – דוגמה קלסית של פעילות תורמת.

דוד פלמ"ח: זה צילום מיום שישי, מטיול אופניים של בית-ספר מהוד השרון כאשר ניצנה נשקפת ברקע.

דוד פלמ"ח: יש לנו כאן 20 שי"ן-שי"נים.

דוד פלמ"ח: אנחנו מביאים גם את פרחי הטיס לפני שהם "מרימים את האף" ונעשים טייסים, שיבואו ויתחברו ויתמזגו עם הילדים האתיופים והרוסים.

דוד פלמ"ח: נדמה לנו שהממשק בין האוכלוסיות האלה עושה משהו בחינוך.

דוד פלמ"ח: הערך המוסף של ניצנה הוא לא בנוסחה המתמטית אלא במדע ובמסרים הסמויים והגלויים, ואנחנו יכולים לעשות את זה לא רע.

דוד פלמ"ח: בשבילך, חבר הכנסת טלב אלסאנע, זה צילום משבוע שעבר, סטודנטים מתל-שבע שהודרכו על-ידי שי"ן-שי"נים שלנו.

דוד פלמ"ח: אנחנו ערים לבעיה הבדואית.

דוד פלמ"ח: אתה יודע בוודאי להגיד את זה חזק יותר מאתנו.

דוד פלמ"ח: אנחנו לא מתיימרים להיות מסדרי העולם.

דוד פלמ"ח: אני כזה קטן במקום הכי קטן אבל אנחנו יכולים בפרומיל לעזור ולגשר.

דוד פלמ"ח: עאדל פארס בא מתל-שבע וזאת מתנה שהוא נתן לנו בסוף פעילות משותפת עם מרכז רבין לשלום.

דוד פלמ"ח: ביום שישי לפני שבועיים הגיעו לכאן חבר'ה מרהט.

דוד פלמ"ח: גם אם הם לא יודעים עברית, לצערי, אז יש מורה שמתרגמת ומדריך מניצנה והם עושים פעילות מדעית כמו כולם.

דוד פלמ"ח: זה הפלורליזם שמר אלי עמיר ומה לובה אליאב דיברו עליו.

דוד פלמ"ח: אנחנו לא מדברים אלא עושים.

דוד פלמ"ח: ומהצד הפוליטי השני גם האוכלוסייה הדתית.

דוד פלמ"ח: אלה דברי אלוהים חיים ואלה דברי אלוהים חיים.

דוד פלמ"ח: אלה אזרחים עם תעודת זהות כחולה כמונו, לכולם אנחנו נותנים מה שאנחנו יכולים.

דוד פלמ"ח: זאת השבת שמר אלי עמיר תיאר.

דוד פלמ"ח: לא צריך 5 משגיחי כשרות, די באחד וכולם באים וזה בסדר.

דוד פלמ"ח: זה הסמינר שד"ר אלי קלמזון אחראי עליו.

דוד פלמ"ח: יש הרבה שקופיות יפות אבל בכוונה בחרתי את הכי מצ'וקמקת.

דוד פלמ"ח: את ההליקופטר הזה בנה ילד שקיבל מנוע ותא פוטו-וולטאי ואמרו לו שיעשה עם זה מה שהוא מבין.

דוד פלמ"ח: ברגע שהתאים מוארים על-ידי השמש והפוטונים מזיזים את הרוטור, והוא מבין את כל התהליך, אני חושב שעשינו משהו אצל הילד, נטענו בו מוטיבציה לשאוף, לרצות ולהחליט להיות מדען.

דוד פלמ"ח: הילד הזה בא מירוחם, מדימונה, מרהט, מתל-שבע, מכל מיני מקומות.

דוד פלמ"ח: הילדים עושים גם טוסטר אובן "מין אללה", השמש של אלוהים מחממת ל-180 מעלות צלזיוס ואוכלים פיצה.

דוד פלמ"ח: דרך החוויה הזאת אנחנו מלמדים אותם לעשות את התהליך.

דוד פלמ"ח: הנה שלושה ילדים, אחד בנה תחנת רוח, אחד בנה מכונית סולרית, אחד בנה הליקופטר.

דוד פלמ"ח: כל אחד הגשים את הידע שלו במקומות שלו כדי לעשות את הדברים.

דוד פלמ"ח: גולת הכותרת היא הפארק הסולרי שאנחנו נגיע אליו.

דוד פלמ"ח: אבקש מד"ר קלמזון לדבר 3-4 דקות על הפארק.

אלי קלמזון: הרעיון של הפארק הוא למעשה המשך של התוכנית המדעית.

אלי קלמזון: אני אדבר עכשיו קצת על המדעים.

אלי קלמזון: הרעיון של התוכנית המדעית עלה כאן

אלי קלמזון: לפני 5 שנים בשילוב עם --- וקרן סקטא-רש"י.

אלי קלמזון: הרעיון הוא להביא לכאן בני נוער ולחשוף אותם לנושא של מדעים.

אלי קלמזון: הילדים האלה מגיעים לפרקי זמן קצרים מאוד.

אלי קלמזון: גם אם ילד בא לשבוע ימים, כמו במחנה קיץ, זה מעט מאוד זמן ללמד אותו אבל כן אפשר לחשוף אותו לנושאי מדע וטכנולוגיה וזה מה שאנחנו מנסים לעשות.

אלי קלמזון: הסמינר נקרא "מדע בעקבות השמש".

אלי קלמזון: המדעים שאנחנו עוסקים בהם קשורים או לשמש או למדבר או לשילוב ביניהם.

אלי קלמזון: אנחנו עוסקים באסטרונומיה, אנרגיה – בעיקר נושא של אנרגיות מתחלפות כמו אנרגיית השמש, ביולוגיה, פיזיולוגיה, אקולוגיה.

אלי קלמזון: אלה התכנים שאנחנו עוסקים בהם.

אלי קלמזון: כל כותרת כזאת היא עולם ומלואו ואנחנו משלבים ביניהם, יש לנו את כל הספקטרום.

אלי קלמזון: הפארק נולד מתוך הבנייה של הסמינר הזה.

אלי קלמזון: הרעיון של הפארק הוא לפתח כאן מוקד מרכזי בנושא אנרגיה סולרית, כאשר התכנים כפי שתראו דומים למדי לתכנים של הסמינר "מדע בעקבות השמש".

אלי קלמזון: זה פארק מדע פתוח, כמו גן המדע במכון וייצמן.

אלי קלמזון: למעשה אותו מעצב שתכנן ובנה את הגן במכון וייצמן בנה את הגן כאן בניצנה.

אלי קלמזון: לפארק הזה יש נושא מרכזי אחד – השמש.

אלי קלמזון: הנושאים שאנחנו בחרנו הם: מערכת השמש, השמש כמקום חום, השמש כמקור אור, השמש כמקור חיים, אנרגיות אלטרנטיביות ואקו-סיסטמות מדבריות.

אלי קלמזון: הנושא המרכזי הוא השמש וסביבו מציגים בפארק הזה את כל המוצגים האפשריים הקשורים לשמש בצורה כזאת או אחרת.

אלי קלמזון: במובן הזה הוא שונה מאוד מפארק מדע רגיל אחר ומיוחד מאוד.

אלי קלמזון: הפורמט של הפארק הוא של אשכולות מוצגים, כשבכל אשכול מוצגים כזה, שהוא נושא בפני עצמו, יש מוצג מרכזי גדול מאוד ולידו כמה מוצגים שממחישים את הנושא.

אלי קלמזון: כאן לדוגמה אתם רואים מבנה מיזוג אוויר מדברי.

אלי קלמזון: הוא מבנה גדול מאוד ומרשים, בגובה 15 מטרים, בתוכו יכולים לשבת עד 40 איש.

אלי קלמזון: הרעיון במוצג הזה הוא להמחיש איך ניתן בסביבה מדברית למזג חלל בלי חברת החשמל, מהשמש, בעזרת כל מיני תרגילים שקשורים במים ובתנועה של הגוף לקרר את הסביבה ולתת תחושה של נוחות בתוך מבנה בלי מיזוג אוויר ובלי חשמל של חברת החשמל.

אלי קלמזון: זה המוצג המרכזי באשכול שנקרא "השמש כאקו-סיסטמות מדבריות".

אלי קלמזון: מוצג אחר הוא מתקן שמרכז קרינה.

אלי קלמזון: זה תרומה של הקמ"ג.

אלי קלמזון: יש כאן 61 צלחות שמרכזות קרינה למוקד מסוים.

אלי קלמזון: הטמפרטורה במוקד היא קרוב ל-1,000 מעלות.

אלי קלמזון: ילד יכול לעלות לאותה נקודה, להחזיק בידו מטבע ולהתיך אותה וכך הוא רואה את העוצמה של האנרגיה הזאת.

אלי קלמזון: זה המוצג המרכזי באשכול שנקרא "השמש כמקור חום".

אלי קלמזון: מאחר ואין לי זמן אני לא אפתח הכול.

אלי קלמזון: זה רק כדי לתת לכם תחושה מה הכוונה של הפרויקט.

דוד פלמ"ח: כמו שאמרנו, אנחנו באיפכא מסתברא, לקחנו את האויב הכי גדול שלנו – השמש, והפכנו אותו לאוהב, ממנו אנחנו עושים שעת חינוך.

דוד פלמ"ח: יש שמש בשפע לאורך כל השנה.

דוד פלמ"ח: אמנם לא הבאתם בגדי ים אבל בפעם הבאה שתבואו לכאן תוכלו להיכנס לבריכה סולרית, שבקיץ תהיה מקוררת על-ידי השמש ובחורף תהיה מחוממת על-ידי אותה שמש.

דוד פלמ"ח: זה הכול עניין של טכנולוגיות שקיימות היום בחברת "סולל ובונה".

דוד פלמ"ח: אלה תלמידים מבית-ספר מקיף ג' מבאר-שבע שבאים לכאן ללמוד רובוטיקה.

דוד פלמ"ח: המחשבים של ניצנה הם לא יותר משוכללים מאלה בבאר-שבע ובוודאי לא יותר מאלה בתל-אביב או בירושלים אבל הילד הזה לומד כאן רובוטיקה וצריך לתכנן מודל למכונית שתיסע רק על לבן כי יש לה עין אופטית.

דוד פלמ"ח: הילד הזה לא בא לכאן רק ללמוד רובוטיקה אלא הוא סופג את הכול – מורשת קרב, יחסי גומלין עם המצרים, גבול השלום, דברים שמר לובה אליאב מדבר עליהם על החזון העתידי, הדברים ששמעתם ממר אלי עמיר, זה הליבה של העניין.

דוד פלמ"ח: כי מחשבים יש גם בתל-אביב ברוך ה' אבל המחשב של ניצנה הוא לא לוח המקשים אלא הוא נשמה, הוא הדברים שאנחנו דיברנו עליהם, כמו פלורליזם.

דוד פלמ"ח: דוגמה פנטסטית, גילינו שחלק מהילדים לא לומדים פיזיקה כי זה לא מעניין אותם או לא לומדים פוטוסינתזה כי הצמח רחוק והם לא מתחברים לזה.

דוד פלמ"ח: כאן אתם רואים סטודנט לרפואה מאוניברסיטת בן גוריון יחד עם ילד מקריית-גת וילד מאשקלון, שבחיים שלהם לא היו מגיעים לעשות גרפים עם X ו-Y כי מדעים לא מעניינים אותם.

דוד פלמ"ח: אתה לוקח אותם ומלמד אותם פיזיולוגיה של המאמץ על הגוף של עצמם.

דוד פלמ"ח: יש לנו מכשור משוכלל מאוד, לעתים אפילו משוכלל יותר מזה הנמצא במכון וינגייט, והילד לומד על עצמו כל מיני פיזיולוגיות.

דוד פלמ"ח: כאן למשל הוא לומד על אחוזי שומן.

דוד פלמ"ח: כאן רואים אנשים מובטלי היי-טק שעושים את התוכנית של "סיסקו" ומלמדים אחר-כך בעיירות הפיתוח.

דוד פלמ"ח: הנה כאן לדוגמה הבריכה לפני שקורתה.

דוד פלמ"ח: יש כאן מכשיר שמותקן על האופניים.

דוד פלמ"ח: בזמן שהילד הזה רוכב על האופניים ונהנה, במעבדה או בחוץ, במכשיר נרשמים צריכת החמצן, ה-CO2 והדופק שלו.

דוד פלמ"ח: כל הגרפים נמדדים והילד מקבל את הגרף של עצמו.

דוד פלמ"ח: תראו לי ילד אחד שלא בודק את הגרף של עצמו – אחוזי שומן, כמות צריכה, מה ההשפעה על השכן, מה קרה לו בעליות ומה קרה לו בירידות.

דוד פלמ"ח: והנה הילד הזה גם יצא לטייל אחר-כך, אחרי שהוא היה במעבדה, עם אותם אופניים.

דוד פלמ"ח: יש לו כאן שעון פולרי ש"רץ" אתו.

דוד פלמ"ח: הפכנו את הגבול השקט מאויב לאוהב.

דוד פלמ"ח: אפשר לעשות כאן תחרויות של תריאטלון.

דוד פלמ"ח: אפשר לראות כאן את העמדה המצרית.

דוד פלמ"ח: המצרים לא מבינים מה המג'נונים האלה מישראל עושים בבוקר.

דוד פלמ"ח: הנה ילדים שעושים ספורט בכל מיני וריאנטים.

דוד פלמ"ח: האולפנים שהזכרתי – האתיופים עושים כאן מירוץ לפיד ולומדים את כל הדברים שהזכרתי.

דוד פלמ"ח: זה ליל הסדר לדוגמה ואנחנו נותנים כאן חוויה מהתרבות האתיופית.

דוד פלמ"ח: אגב, הפלורליזם הוא אמיתי.

דוד פלמ"ח: תן לכל עָם, תן לכל עדה להראות את מה שיש לה.

דוד פלמ"ח: הנה יום הורים שהיה כאן לפני שבוע של הקבוצה האתיופית.

דוד פלמ"ח: ההורים שלהם באו לכאן.

דוד פלמ"ח: הנה צילום מיום הזיכרון.

דוד פלמ"ח: אנחנו קשורים מן הסתם כעולם יהודי רחב לדנבר וקולורדו ולאנגליה, שתי קהילות שיש לנו איתן קשר.

דוד פלמ"ח: היה פנטסטי לראות שזה גם בדואים וגם יהודים וגם אחרים.

דוד פלמ"ח: הם אמרו שה-summer school של ניצנה היה מוצלח יותר מזה שנעשה בלונדון.

דוד פלמ"ח: אולי זה קצת מוגזם ואין לנו פרטנזיה אבל המקום המבודד של ניצנה נתן את ה-benefit שלו.

דוד פלמ"ח: מים יש הרבה – 3 צינורות.

דוד פלמ"ח: מתחת לאדמה יש יותר מאוקיינוס שלם של מים מתוקים.

דוד פלמ"ח: אחרי התפלה המים המלוחים חוזרים אלינו ראויים לשתייה והצינור מביא את המים שנשאבו.

דוד פלמ"ח: אחרי שמתפילים את המים הם עוברים לאגמים שנבנו כאן ואליהם מגיעות גם ציפורים.

דוד פלמ"ח: אגב, זה אגם של מים מתוקים שהשטפונות של הנחלים הורסים אותם.

דוד פלמ"ח: אלה שני שטפונות שהיו באזור.

דוד פלמ"ח: זאת אומרת, מים יש, קרקעות יש.

דוד פלמ"ח: זה תפוח האדמה ברקע של ניצנה.

דוד פלמ"ח: אפילו יין יש באזור הזה וגם את העגבניות הכי מתוקות וטעימות.

דוד פלמ"ח: חבל שלא באתם ליותר זמן, אז היינו גם טועמים אותן.

דוד פלמ"ח: בזכות הישוב הזה שמר אלי עמיר ומר לובה אליאב ומר אורי גורדון הקימו כבר יש חזון ודיבורים על הקמת עיר עתידית באזור ניצנה.

דוד פלמ"ח: בואו נשמע ממר לובה אליאב את המשמעות של חזון האזור.

דוד פלמ"ח: יש כאן גם נושאים של מיחזור מתקדם שאנחנו נראה לכם בסיור.

דוד פלמ"ח: והכי חשוב, שמלמדים גם את תושבי האזור, את המצרים, את התאילנדים ואת כל העולם מסביב מחשבים.

דוד פלמ"ח: השגריר ההודי הגיע לכאן, כל יום יש כאן ביקור, כולל הביקור שלכם, ותודה שהגעתם.

אראלה גולן: מה קורה עם העיר הנבטית?

לובה אליאב: אני רוצה שיותר תתרשמו מהמקום, בנוסף לדיבורים.

לובה אליאב: אני רוצה לומר לכם דבר כללי על המקום הזה.

לובה אליאב: ניצנה הוא מקום בעל היסטוריה של אלפי שנים וחשיבות היסטורית גיאו-פוליטית בת אלפי שנים.

לובה אליאב: מדוע?

לובה אליאב: מפני שהוא נמצא על שתי דרכים חשובות מאוד בהיסטוריה של המזרח הקדום.

לובה אליאב: דרך אחת היא דרך של מזרח-מערב שנקראת בתנ"ך "דרך שוּר".

לובה אליאב: זאת דרך שמחברת את הסהר הפורה, מארם נהרים דרך דמשק סוריה, דרך באר-שבע, דרך ניצנה למצרים העתיקה.

לובה אליאב: בתנ"ך בכל פעם שנאמר שאבותינו ירדו מצריימה – הם ירדו בדרך הזאת.

לובה אליאב: אברהם ושרה ירדו מצריימה, יוסף הקטן עם אורחת ישמעאלים ירדו מצריימה.

לובה אליאב: זאת הדרך שירדו בה גם אנשי שלום וגם אנשי מלחמה.

לובה אליאב: אם הפרעונים רצו לעלות לכבוש – הם עלו מכאן.

לובה אליאב: אם האשורים רצו לצאת לכיבושים – הם ירדו מכאן.

לובה אליאב: זאת דרך חשובה מאוד.

לובה אליאב: למה הדרך הזאת היתה כל-כך חשובה?

לובה אליאב: מבחינה גיאוגרפית, צפונה מהדרך הזאת יש 2 מיליון דונם של חולות שלא היו עבירים בימי קדם, ים של דיונות.

לובה אליאב: דרומה מהדרך הזאת, הר הנגב הגבוה לא עביר.

לובה אליאב: בין החולות ובין הר הנגב נוצרה מין שלוחה או פתחה נוחה למעבר, גם לאנשי שלום וגם לאנשי מלחמה.

לובה אליאב: יתר על כן, הדרך הכל-כך חשובה הזאת הצטלבה כאן עם דרך חשובה מאוד, אחת מדרכי הבשמים בעבר.

לובה אליאב: אורחות שהיו באות עם המור והלבונה והבשמים מארם הדרומית, מהארצות האגדתיות של שבא ואופיר היו עוברות כאן בשיירות גמלים לכיוון עזה והים התיכון או למקדשים בירושלים.

לובה אליאב: כך שמי שהחזיק במשך אלפי שנים את ניצנה החזיק בְרִיחַ לשלום ומלחמה ולפיתוח.

לובה אליאב: על-יד התל הזה של ניצנה, שממוקם כ-1.5 קילומטרים דרומה מניצנה שאנחנו נמצאים בה, יש שבע ציוויליזציות, אחת על גבי השנייה.

לובה אליאב: קודם האדם הקדמון; עליו מצודות קטנות של מלכי יהודה; ואחרי זה באו גאוני המים הנבטים (כ-300 לפני הספירה עד 100 אחרי הספירה).

לובה אליאב: הגאונים שבאו מארם יצרו אימפריה נבטית, ופטרה היתה כמובן עיר הבירה, ב-6 ערים נבטיות: ממשית, עבדת, שבטה, רוחייבה, חלוצה וניצנה.

לובה אליאב: הגאונות שלהם היתה עצומה.

לובה אליאב: הם הרי לא ידעו מה שיודע היום כל אחד מאתנו, שמתחת לרגליים שלנו יש אוקיינוס של מים, מים גיאולוגיים מלפני שנים.

לובה אליאב: הם ידעו שיש 100 מילימטר גשם בשנה והגאונים האלה ידעו לנצל כל טיפה.

לובה אליאב: הם לא נתנו לאף טיפה ללכת לאיבוד, דאגו שכל טיפה שנופלת מגג של בית תגיע למרזב, לבור, לבאר, למערכות של סכרים.

לובה אליאב: בוואדיות הם בנו ב-40 דונם סכרים קטנים כדי להביא לדונם אחד רטוב וברגע שיש דונם רטוב אפשר לגדל את שבעת המינים.

לובה אליאב: לכן כשמדברים על ערי הנבטים צריך לראות אותן כערים פורחות שמסביבן כרמים וזיתים ובתי בד ויקבים.

לובה אליאב: זה התקופה הנבטית.

לובה אליאב: היו להם יחסים של אהבה ומלחמה ושלום עם החשמונאים, שחיו באותו זמן צפונה מכאן; אחרי זה באו הרומים ועשו סוף גם לחשמונאים וגם לנבטים; אחרי זה באה תקופת פריחה עצומה של הביזנטים.

לובה אליאב: הביזנטים היו אוהבי הנגב והם הגדילו עוד יותר את 6 ערי הנבטים.

לובה אליאב: הם היו נוצרים וניצרו את הנבטים.

לובה אליאב: היו כאן אותן 6 הערים שבנו הנבטים ובאותה תקופה הן היו גדולות.

לובה אליאב: למשל בניצנה מצאנו 7 שרידים של כנסיות ביזנטיות, ועוד לא מצאנו את הכול;

טלב אלסאנע: מה המוצא של הנבטים?

לובה אליאב: הם באו מערב הדרומית והתיישבו בנגב ובפטרה.

דוד פלמ"ח: בכל מקרה הם שֵמִים.

אלי עמיר: לכן אהבו את המדבר.

לובה אליאב: אחרי התקופה הביזנטית באה התקופה של הכיבוש הערבי.

לובה אליאב: במשך מאה שנים בית אומַיָה עוד שמר על הערים; אחר-כך בא בית עבאס, הם הלכו צפונה לבגדד ואז הערים האלה התחילו לאט-לאט להיהפך לתילים, פרט לניצנה; בגלל החשיבות הגיאו-פוליטית של ניצנה היתה לה תקופת תחייה במלחמת העולם הראשונה.

לובה אליאב: קו הגבול שאנחנו יושבים עליו, רפיח-טאבה, הוא מ-1906 ונבנה בשל סיבות פוליטיות.

לובה אליאב: האימפריה הבריטית שמה לאימפריה הטורקית אקדח מול הרקה ואמרה: כאן יהיה הגבול.

לובה אליאב: זה הגבול שאנחנו יושבים עליו היום.

לובה אליאב: כאן נשארה כמובן האימפריה העותומנית ואילו בסיני ישבו כבר הבריטים.

לובה אליאב: ב-1914, במלחמת העולם הראשונה העותומנים אמרו: אנחנו ניקח בחזרה את סיני ואת מצרים, זה שלנו, ואז הם בנו בעזרה של משלחת צבאית גרמנית, גמאל פאשה בנה עיר צבאית בניצנה, עיר של 30,000 חיילים, פרשים, גמלים, ארטילריה ורגלים ובלי שרי תחבורה בנו במשך שנה וחצי מסילת ברזל מבאר-שבע לניצנה ואפילו דרומה לבארותיים.

מל פולישוק-בלוך: אתה צריך להגיד: בלי עורכי-דין.

מל פולישוק-בלוך: זה הם שמפריעים לכל הבנייה.

לובה אליאב: שרידים של המסילה הזאת ניתן למצוא כאן כמובן.

לובה אליאב: הם בנו כאן בסיס צבאי ענקי.

טלב אלסאנע: המסילה הזאת לא היתה מיועדת לעולים לרגל לכיוון מכה?

לובה אליאב: לא.

לובה אליאב: המסילה החיג'אזית היתה במקום אחר ועברה על-יד באר-שבע.

לובה אליאב: כאן זה היה רק עניין צבאי.

לובה אליאב: במלחמת העולם הראשונה ב-1915 בנו כאן עיר צבאית.

לובה אליאב: ניסו פעמיים להילחם בבריטים וגירשו אותם.

לובה אליאב: אז בא הגנרל אלנבי והכול התפורר, כל האימפריה העותומנית; הבריטים עשו כאן תחנת משטרה קטנה ומקום השקייה לשבטי הבדואים אבל לא עשו הרבה.

לובה אליאב: בתקופה הבריטית באה לכאן משלחת אמריקאית, שנקראת "משלחת קוד(?)" והיה להם מזל שקורה לארכיאולוגים פעם במי יודע כמה זמן.

לובה אליאב: בחורבות של ניצנה הם מצאו את אוצר הפפירוסים הגדול ביותר בארץ ישראל, גניזות של הביזנטים וגם של הנבטים.

לובה אליאב: הם לקחו הכול לניו-יורק.

לובה אליאב: פעם כאשר אנחנו נעשה מוזיאון בניצנה נדרוש מהם את הכול בחזרה.

לובה אליאב: הם לא כל-כך יתנו לנו אבל אנחנו נדרוש; אחרי התקופה של המנדט הבריטי, בגלל החשיבות האסטרטגית והפוליטית באו שלוש מלחמות בין ישראל ומצרים – ב-1948, ב-1956 וב-1967.

לובה אליאב: ב-1948 היו כאן קרבות, ב-1956 זה היה בסיס לקרבות, ב-1967 זה היה בסיס לקרבות.

לובה אליאב: ב-1973 זה היה בעיקר בסיס יציאה לקרבות עם המצרים לסיני; מאז השלום בין סאדאת ובגין אנחנו יושבים על הגבול שנקבע כגבול שלום.

לובה אליאב: זה סיור היסטורי קצר מאוד.

לובה אליאב: דווקא הסיפור ההיסטורי אומר גם את העתיד.

לובה אליאב: אנחנו, הקבוצה שהחלה להקים את המקום – וכבר דיברו על זה מר אלי עמיר ומר דוד פלמ"ח – חושבים שניצנה צריכה להיות סמל לפלורליזם ולשלום, ובעתיד גם לחינוך, אתר של חינוך לישראלים, למצרים, לפלסטינים, לירדנים.

לובה אליאב: מפני שיש לנו כאן כמה אלמנטים שכבר שמעתם עליהם, שהם מיוחדים למקום הזה – החקלאות המדברית, המתקת מים מליחים ושימוש במים מליחים, השימוש באנרגיה סולרית, חקר אותם 2 מיליון דונם של דיונות.

לובה אליאב: יש כמה אלמנטים שהם משותפים.

לובה אליאב: חקר הדיונות למשל הוא עניין בין-לאומי.

לובה אליאב: יש מעט מאוד ידע על הדיונות, ויש דיונות ברחבי העולם.

לובה אליאב: השימוש במים המליחים התת-קרקעיים הוא בעיה בין-לאומית.

לובה אליאב: בהרבה מקומות מעל פני הקרקע יש יובש נורא אבל מתחת לפני הקרקע יש מים ושואלים איך להשתמש בהם.

לובה אליאב: השימוש באנרגיה סולרית, שכבר שמעתם עליה כאן, הוא בעיה בין-לאומית, ובוודאי אזורית.

לובה אליאב: כפי שמר דוד פלמ"ח אמר, אנחנו עושים כאן צעדים קטנים מאוד.

לובה אליאב: אנחנו יודעים שאנחנו לא יכולים לשנות את פני המציאות כולה.

לובה אליאב: חלק מאתנו ניסו במקומות אחרים אבל לא בניצנה.

לובה אליאב: בניצנה אנחנו יכולים לעשות את המעט שאנחנו יכולים לעשות, ואת המעט שמעתם ממר דוד פלמ"ח וממר אלי עמיר.

לובה אליאב: לפני שבוע היתה כאן משלחת של משרד החקלאות המצרי בראשות ד"ר סוזנה קאמל עם עוד 3 נציגים.

לובה אליאב: אנחנו מתחילים לדבר איתה, ואני מקווה שזה יתחיל להתגשם, על שיתוף פעולה בשטחי מדע וחינוך.

לובה אליאב: כבר שמעתם שלפני האינתיפדה הבאנו לכאן משלחת פלסטינית ותראו בדרך לחדר האוכל, הם השאירו לנו מזכרת.

לובה אליאב: תראו את המזכרות היפות מקרמיקה בכניסה לחדר האוכל שהשאירו התלמידים הפלסטינים.

לובה אליאב: הבאנו משלחת ירדנית – הכול ללימודים שדיברנו עליהם.

לובה אליאב: לפני כמה שנים הבאנו משלחת מאוניברסיטת קהיר.

לובה אליאב: ניצנה עושה את מה שהיא עושה היום אבל אנחנו מקווים מאוד שתהיה לה קרינה והקרנה במובן הכי חיובי של המילה על ישראל ועל הארצות השכנות.

לובה אליאב: את ניצנה תכננו מלכתחילה כקמפוס של 2,000 תלמידים.

לובה אליאב: היום אנחנו יכולים להכיל בערך 40% מזה.

לובה אליאב: בזמן נתון יש לנו בערך 500-600 תלמידים, בכל התוכניות שעליהן דיברנו, אבל זה מקום שמיועד ל-2,000.

לובה אליאב: מר אלי עמיר דיבר כבר על התקציבים.

לובה אליאב: אם הממשלה תעזור לנו – ואתם שמעתם שהממשלה עד עכשיו לא כל-כך סייעה, ואני אומר את זה בלשון המעטה – יחד עם המוסדות כמו הסוכנות, הקרן הקיימת לישראל וכולי אנחנו יכולים היום לדעת מבחינה תכנונית איך להגדיל את זה פי שניים ויותר.

לובה אליאב: כדי להגדיל את המקום חסר לנו רק התקציב.

לובה אליאב: אם זה ייהפך לקמפוס של 2,000 תלמידים מסוגים וממינים שונים זה כבר יתחיל להשפיע ולהקרין סביב-סביב.

לובה אליאב: אני מסיים בזה.

לובה אליאב: אני מקווה שתתרשמו אחר-כך גם ממה שתראו בעיניכם.

לובה אליאב: אין דומה לראיית הדברים במקום.

לובה אליאב: אנחנו מקווים שאתם תהיו כתובת לניצנה ולכל מה שנעשה בה.

לובה אליאב: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: מה ההיקף התקציבי שחסר כאן כדי להגדיל את המקום על-פי מה שאתם מתכננים?

לובה אליאב: יש לנו שני תקציבים: תקציב רגיל שוטף, להחזיק את מה שיש כאן ואת התלמידים.

לובה אליאב: זה בערך 3 מיליון דולר בשנה; יש לנו תקציב פיתוח, שהשמים הם התקרה שלו.

לובה אליאב: מר אלי עמיר סיפר כאן על תורם שתרם בית-ספר.

לובה אליאב: כל מקום שתראו כאן בא מתרומות ולא מכספי ממשלת ישראל.

לובה אליאב: פרט ל-40 הבתים שנתן משרד הבינוי והשיכון, כל היתר – בית-הכנסת, המועדון, חדר האוכל, הבריכה, בתי-הספר, הפנימיות – הכול בא מתרומות.

לובה אליאב: כך שהשמים הם הגבול.

לובה אליאב: אם ממשלת ישראל בתקציב החינוך הבא תואיל, בעזרתכם, להקציב משהו לניצנה, מה שהיא לא עשתה עד כה - - -

מל פולישוק-בלוך: מהיכן מגיעים 3 מיליון הדולרים לתקציב השוטף?

אלי עמיר: זה תקציב של הכנסות והוצאות בהשתתפות של הסוכנות ושל הקרן הקיימת לישראל.

אלי עמיר: משרד החינוך, התרבות והספורט לא משתתף באף פרוטה.

לובה אליאב: משרד החינוך יכול להקציב גם לבנייה וגם לתקציב השוטף.

לובה אליאב: נוכל אחר-כך לדבר על זה ביתר פירוט, בוודאי.

אלי עמיר: רציתי לשאול את חברי הכנסת פולישוק-בלוך ואלסאנע אם יש משהו שאתם רוצים לשאול אותנו או לומר.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים קודם כול לראות את המקום.

טלב אלסאנע: אני מאמין שאחרי שנראה נוכל להתרשם טוב יותר מניצנה.

מל פולישוק-בלוך: אני שמחה מאוד שאת הפגישה הראשונה שלי כיושבת-ראש ועדת החינוך והתרבות אני עושה כאן.

מל פולישוק-בלוך: ואני עוד יותר שמחה שאני גם בכובע השני שלי כיושבת-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: לא אגיד שזה המקום הציוני היחיד שיש במדינת ישראל אבל הוא בוודאי אחד הבודדים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מסיירים הרבה ברחבי הארץ, ראינו הרבה ציונים בארץ, הרבה אנשים נפלאים, שכל אחד בתחומו עושה עבודה ממש נפלאה.

טלב אלסאנע: יש אפשרות להיות אזרח טוב מבלי להיות ציוני?

טלב אלסאנע: למה המילה "ציונות" מקבילה אצלך ל"טוב"?

מל פולישוק-בלוך: ציונות זה מושג שמשמעו לבנות את ארץ ישראל.

טלב אלסאנע: צריך לקדם כל אזרח של מדינת ישראל ולבנות כל מקום.

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שיש לך את הראייה שלך אבל אני מדברת כרגע על הכלל, וזה בכלל לא צריך לסתור את העובדה שיש עוד אוכלוסיות חשובות מאוד במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: מבחינתי ציונות זה הגשמת בית יהודי לעם ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אני מוכנה להשתמש בביטוי אחר אם זה מפריע לך אבל הכוונה היא לעשות את הדברים הנכונים והראויים כדי שהבית הזה יגדל ויפרח, על כל המגוון שנמצא בו.

מל פולישוק-בלוך: אמרתי בתחילת דבריי שאני שמחה שאני נמצאת כאן בשני הכובעים – של מדע וחינוך – משום שאין כמו המדע, כמו שהראיתם לנו כאן, וכמו החינוך כדי לחבר את כל הדברים האלה יחד.

מל פולישוק-בלוך: אין כמו המדע כדי לחבר אוכלוסיות שונות, בני גילאים שונים ותכנים שונים.

מל פולישוק-בלוך: הצגת עכשיו כמה דוגמאות שעסקנו בהן במשך השנה, אם זה אנרגיה סולרית ואם זה מים וכל התחומים שאתה הזכרת, תחומי מחקר שמחברים את הקהילה, מחברים את האנשים, מחברים אותם לצד החיובי של הפעילות האנושית.

מל פולישוק-בלוך: כאשר אתה מתחבר לצד החיובי של הפעילות האנושית אז אתה מתחבר לבדואים, אתה מתחבר לפלסטינים ולמצרים ולירדנים ולזקנים וצעירים, אתה מתחבר לכול וזה מה שיפה.

מל פולישוק-בלוך: ואז אנחנו שמים הצידה את כל המריבות ואנחנו מתחברים לדברים החיוביים, ויש המון דברים לעשות.

מל פולישוק-בלוך: אז אני מצטערת בשבילך שאני מגדירה את זה כציונות.

מל פולישוק-בלוך: פשוט אין לי מילה אחרת.

מל פולישוק-בלוך: אני צריכה לחשוב על מילה אחרת שתגדיר את זה מבלי לפגוע בך.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני חושבת שגם ציונות זה דבר חשוב.

מל פולישוק-בלוך: כיהודייה וישראלית זה פשוט בדמי, לכן זה יוצא לי תמיד כמילה ראשונה.

מל פולישוק-בלוך: לכן אני שמחה מאוד שאנחנו נמצאים כאן כפעילות ראשונה שלי בכובע החדש.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכם על כך שאתם קיימים.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה רק להבטיח שאנחנו נפעל לחבר אליכם גם את ממשלת ישראל ולא רק גופים אקס-טריטוריאליים ישראלים או תורמים חיצוניים.

מל פולישוק-בלוך: לא יתכן שממשלת ישראל לא תשים את ידה כאן ותסייע.

מל פולישוק-בלוך: אני אשתדל מאוד, אני בטוחה שבזה אנחנו נשתף פעולה.

מל פולישוק-בלוך: זה בהחלט מקום הראוי לגדול ולפרוח.

טלב אלסאנע: רציתי לציין שזה סיור משותף של ועדת המדע והטכנולוגיה ושל ועדת החינוך והתרבות.

טלב אלסאנע: בשתי הוועדות יחד יש קרוב ל-20-30 חברי כנסת.

טלב אלסאנע: בכל זאת אני בין החברים שהחליטו לבוא לכאן כי הנגב חשוב לי וחשוב לי מאוד מה שאתם עושים כאן.

טלב אלסאנע: זה דוגמה טובה איך אפשר לנצל את המשאבים הקיימים, את המדבר.

טלב אלסאנע: מדבר זה לא דבר שלילי, במדבר יש הרבה אפשרויות.

טלב אלסאנע: בתוך המדבר יש את השמש ויש את המים ויש את האנשים ואפשר לפתח דבר כל-כך חשוב.

טלב אלסאנע: לכן באתי לכאן לראות ולהתרשם, לעודד אתכם ולתמוך בכם.

טלב אלסאנע: אין לי בעיה עם הציונות אבל בהקשר שלפנינו, כמו שאני לא מתייחס לעניין הלאומיות הערבית, לדעתי זה לא רלוונטי.

טלב אלסאנע: אנחנו באים לכאן למצוא את האזרחות, את המשותף לנו כאזרחים במדינה אחת.

טלב אלסאנע: הנגב שייך לכולם.

טלב אלסאנע: אנחנו מייצגים כאן את כלל האזרחים וההערה שלי היתה בהקשר הזה.

טלב אלסאנע: רציתי למצוא את המשותף ולא את המפריד, לכך התייחסתי בהערה שלי.

טלב אלסאנע: אין לי שום ביקורת על מי שהוא ציוני, כל אחד יחיה עם ההרגשות הטובות שלו, אבל כאן צריך למצוא את המכנה המשותף לפעילות המשותפת.

מל פולישוק-בלוך: זאת היתה הכוונה.

אלי עמיר: אני רוצה להגיד לכם משהו על נעורים, במיוחד לצעירים שביניכם.

אלי עמיר: הבחור הצעיר הזה היושב על-ידי (מר לובה אליאב) הוא המורה שלי, הוא הדינמו, כמו שאתם רואים, והוא הכוח הדוחף.

אלי עמיר: בסך הכול הצלחנו להביא לידי מודעות שהמקום הזה יהיה קרייה חינוכית מרכזית בנגב.

אלי עמיר: החלום שלנו מלכתחילה היה שהמקום הזה ישרת את כל האוכלוסיות של מדינת ישראל ויהיה אבן שואבת לכולם.

אלי עמיר: אגב, זה מעשה ציוני גם כי הציונות רוצה להיטיב עם כל מי שנמצא כאן, לא חשוב מי הוא.

אלי עמיר: אנחנו נצא לחדר האוכל ואחרי כן נעשה סיור ותתרשמו מהמקום הזה.

אלי עמיר: תודה רבה לכולכם.