ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 91, 2004-07-13 13:00

מל פולישוק-בלוך: ברוכים הבאים לכנסת.

מל פולישוק-בלוך: אני מלי פולישוק בלוך, יושבת ראש ועדת המדע והטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: לצדי ענת לוי, מנהלת הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: חשבנו שעם סיום שנת הלימודים, החופש הגדול התחיל, אנחנו מסיימים פה את מושב הקיץ.

מל פולישוק-בלוך: היתה לנו שנה מאוד אינטנסיבית בתחום המדע והטכנולוגיה, עם דגש על חינוך למדעים ולטכנולוגיה, וחשבנו שזה יהיה נכון לתת לכם את הבמה בכנסת.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לדבר כמה שפחות.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה שהמבוגרים בינינו ידברו כמה שפחות.

מל פולישוק-בלוך: ניתן לכם את הבמה כדי שתציגו בפנינו, כדי שזה גם ייכנס לפרוטוקול הכנסת, מה שנקרא דברי ימי הכנסת, שזה מסמך רשמי מאוד, מה אתם עושים.

מל פולישוק-בלוך: כי אנחנו פועלים פה בראש ובראשונה בשבילכם.

מל פולישוק-בלוך: בשביל הנוער, בשביל העתיק, בשביל מדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אתם בעצם העתיד של מדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אני קיבלתי לפני כמה ימים ממשרד החינוך, אם הבנתי נכון, הפיק את העיתון הזה, המנהל למדע וטכנולוגיה של משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: כתוב פה, השכלה מדעית טכנולוגית – המפתח להצלחה.

מל פולישוק-בלוך: ובזה אנחנו שותפים מלאים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רק רוצים שמשרד החינוך יעשה, הרבה יותר ממה שהוא עושה, כדי שתהיה לנו פה השכלה מדעית טכנולוגית.

מל פולישוק-בלוך: לצערנו הרב, אתם אמנם בחרתם לעסוק בכך, ולכן אתם כאן, אבל מספר התלמידים שבחרו ובוחרים לעסוק בנושא של מדע וטכנולוגיה, מספר התלמידים שמצליחים בתחום הזה של מדע וטכנולוגיה, הולך ופוחת.

מל פולישוק-בלוך: תפקידנו לגרום לכך שזה יהיה הפוך.

מל פולישוק-בלוך: שאתם תהיו הרוב, ושאתם תוכלו להצליח, משום שאתם, כפי שאמרתי בתחילת דברי, המפתח להצלחה.

מל פולישוק-בלוך: משק במאה העשרים ואחת כלכלה במאה עשרים ואחת, לא יכולים להצליח אלא אם כן הם מבוססים על מדע וטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: העסקים יותר מתוחכמים, התעשייה חייבת להיות עתירת טכנולוגיה, אחרת במדינה כמו מדינת ישראל סיכוייה להתחרות עם המשק העולמי שואפים לאפס.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאמור רוצים לתת לכם את הכלים.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו כאן מגוון של פעילויות וגופים.

מל פולישוק-בלוך: אני נדהמתי לראות, לא הבאתי את זה אתי, אבל ספרנו מאה ושמונה עשר גופים שונים שעוסקים בתחומים האלה של מדע וטכנולוגיה, פורמליים ולא פורמליים.

מל פולישוק-בלוך: זה המון.

מל פולישוק-בלוך: אולי גם כדאי לעשות על זה דיון בפני עצמו למה צריך כל כך הרבה, ואולי קצת אפשר לשתף פעולה וקצת לחסוך בעלויות ולהתייעל יותר.

מל פולישוק-בלוך: זה לישיבה אחרת.

מל פולישוק-בלוך: מבין כל מאה ומשהו הגופים האלה אנחנו בחרנו את אלה שמיוצגים כאן, ואנחנו רוצים לתת לכם את הבמה.

מל פולישוק-בלוך: לכל אחד עשר דקות הוקצבו.

מל פולישוק-בלוך: אם יש כאן תשעה גורמים, ואם כל אחד ידבר רק עשר דקות, אנחנו גומרים שעה וחצי.

מל פולישוק-בלוך: אז תשתדלו להיות דבקים בעשר דקות.

מל פולישוק-בלוך: הראשון, מוזיאון המדע על שם בלומפילד ירושלים, השכנים שלנו, תחרות מדענים צעירים.

מל פולישוק-בלוך: איפה אתם?

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה שכל מי שמציג יבוא הנה ותחליפו.

מל פולישוק-בלוך: כל אחד יציג את שמו בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: תתכוננו אחר כך החברה מחיפה, המוזיאון הלאומי למדע טכנולוגיה וחלל.

איגור קרמרמן: שלום לכולם.

איגור קרמרמן: אני איגור קרמרמן, בן שמונה עשרה מראש פינה.

איגור קרמרמן: השנה סיימתי את לימודי בבית הספר התיכון למדעים ולאומנויות כאן בירושלים ורציתי לספר לכם קצת על תחרות מדענים צעירים בישראל שנערכת במסגרת תחרות מדענים צעירים של האיחוד האירופי ובחסות מוזיאון המדע, אינטל ושיתוף נוער שוחר מדע ומכללת הדסה בירושלים.

איגור קרמרמן: בסך הכל זו תחרות שמשתתפים בה בני נוער מכל רחבי הארץ.

איגור קרמרמן: העבודות הן בתחומים מגוונים במדעי הרוח, מדעי החברה, מדעים מדויקים, טכנולוגיה.

איגור קרמרמן: התלמידים שעושים את העבודות באים מכל מגזרי האוכלוסייה.

איגור קרמרמן: דתיים, חילונים, ערבים, יהודים, מושבניקים, קיבוצניקים, עירוניים וכולי וכולי – בנים בנות כמובן.

איגור קרמרמן: אגב, בערך חצי מהמשתתפים בתחרות הן בנות, שזה גם כן משהו חשוב.

איגור קרמרמן: בסך הכל השופטים בתחרות הם אקדמאים, פרופסורים מהאוניברסיטאות המובילות בארץ, וראש צוות השיפוט השנה היה אמיר אלשטיין מנכ"ל אינטל ישראל.

איגור קרמרמן: אני עשיתי עבודה במתמטיקה שימושית.

איגור קרמרמן: בעצם העבודה שלי היתה ליצור תוכנה שמצליחה לזהות צורות.

איגור קרמרמן: זאת אומרת, אם אתם מכניסים להתמונה של עץ היא יכולה לומר לכם שזה עץ, אם אתם מכניסה לה תמונה של הר היא יכולה לומר לכם הר וכולי.

איגור קרמרמן: אני השתמשתי בפרוקטלים, פרוקטלים זה תחום די חדש במתמטיקה.

איגור קרמרמן: סך הכל ההתפתחות הגדולה החלה בשנות השבעים של המאה עשרים, כמובן.

איגור קרמרמן: בסך הכל פרוקטל בקצרה זה צורה שאם אנחנו ניקח חלק ממנה ונגדיל אותה היא תיראה כמו הצורה המקורית.

איגור קרמרמן: למשל עץ, אם ניקח ממנו ענף, אז מסתבר שיש ענפים יותר קטנים, וגם להם יש עלים וכולי.

איגור קרמרמן: בעצם זה עץ קטן, כל ענף.

איגור קרמרמן: זהו.

איגור קרמרמן: אני זכיתי במקום השני בתחרות בארץ.

איגור קרמרמן: זכיתי במלגת לימודים מטעם אינטל, וזכיתי לייצג את ישראל בתחרות בינלאומית INTEL ISE– INTERNATIONAL SCIENCE AND ENGINEERING FAIR שנערכה בפורטלנד, אורגון, בארצות הברית.

איגור קרמרמן: שם זכיתי במקום רביעי בקטגוריית מתמטיקה.

מל פולישוק-בלוך: כמה השתתפו שם?

איגור קרמרמן: השתתפו אלף מאתיים מתחרים מכל רחבי העולם.

איגור קרמרמן: בקטגוריית מתמטיקה רק שבעים.

איגור קרמרמן: עכשיו בעקבות התחרות אני פגשתי כמה מהנדסים מנס"א ואני ממשיך לפתח את הפרוייקט שלי יחד אתם עכשיו, ואנחנו מתכוונים עוד מעט לנסות לבצע זיהוי של חומרים על המאדים באמצעות התוכנה שלי ברובוטים שכבר עכשיו נמצאים על המאדים.

איגור קרמרמן: עוד משהו שהייתי רוצה לציין באופן כללי, שהוא לא נוגע ממש ישירות אלי.

איגור קרמרמן: בסך הכל אני הגעתי מהפריפריה.

איגור קרמרמן: ואם הייתי נשאר באחד מבתי הספר התיכוניים שבאזור מגוריי אז כן, הייתי עושה חמש יחידות מתמטיקה, כן הייתי עושה חמש יחידות פיזיקה, כן הייתי עושה חמש יחידות מחשבים.

איגור קרמרמן: אבל עבודת גמר לא הייתי עושה, בטח שלא במתמטיקה ובטח ובטח לא עבודה כזאת שאתה מגיע לרמה המתאימה כדי לזכות בתחרות ארצית ובתחרות הבינלאומית.

איגור קרמרמן: לדעתי, אחד התחומים שכדאי להשקיע בהם יותר זה בעתיד הקרוב לקרב את פריפריה למרכז ואת המרכז לפריפריה מבחינת ההזדמנויות שניתנות, או לפחות לתמוך בארגונים כמו התיכון למדעים ולאומנויות או העמותה למצוינות בחינוך שעוסקים בתחום הזה.

מל פולישוק-בלוך: אתה רוצה להגיע למאדים, מה זה בשבילך.

מל פולישוק-בלוך: נעבור לחברות שלך, לחברים.

רים טאהא: קוראים לי רים טאהא, אני מנצרת.

רים טאהא: הגשתי עבודת מחקר בנושא הדברה ביולוגית.

רים טאהא: עשיתי את זה במסגרת עבודות גמר בבית הספר.

רים טאהא: העבודה היתה על נושא הדברה ביולוגית שהתגלה בתהליך גידול פטריות מאכל בארץ שיש סוג של מזיקים בתהליך הגידול שזה סוג של זבובים שנקרא פוריד.

רים טאהא: הזבוב הזה מזיק לפטרייה על ידי כך שהוא ניזון מהתפטיר של הפטרייה וגם הוא מפריע לתהליך הגידול שהוא מעביר מחלות מפטריות נגועות לפטריות צעירות.

רים טאהא: זה עיקר הנזק.

רים טאהא: וזה גרם נזק כלכלי בחקלאות בישראל בגידול פטריות מאכל.

רים טאהא: השתתפתי בתחרות מדענים צעירים בארץ בשנה הזאת והשגתי מקום שלישי.

רים טאהא: ואני היום גם בשלב ההתכוננות להשתתף ולייצג את ישראל בתחרות האיחוד האירופי שתהיה באירלנד בספטמבר הקרוב.

רים טאהא: החוויה היתה ממש חוויה מיוחדת מאתגרת ומהנה מבחינת ידע שרכשתי במהלך העיסוק בעבודה שלי, וגם בעניין הרגשי של פיתוח אישיות וגם של מימוש הפוטנציאל האישי שלי.

רים טאהא: כך שנפגשתי עם אנשי אקדמיה והצגתי את העבודה שלי, את עצמי.

רים טאהא: ממש חוויה שלא כל תלמיד בבית ספר תיכון יכול להיות חשוף לסביבה כזאת.

רים טאהא: ותודה לכולם שתמכו ונתנו לנו להגיע לפה.

קרן מור: שלום, אני קרן מור.

קרן מור: אני השתתפתי בתחרות לפני שנתיים, ב-2002, על סמך עבודת גמר שעשיתי בנושא אקולוגיה וביולוגיה ימית.

קרן מור: למעשה בעבודה שלי בדקתי את היעילה של שיטה להערכת מצב שוניות האלמוגים באילת.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נצטרך אותך.

מל פולישוק-בלוך: בקרוב נעסוק במצב של הדגים באילת.

מל פולישוק-בלוך: אז תבואי.

קרן מור: שמחה לא כל כך בגלל הנושא.

קרן מור: השיטה שלי התמקדה בדג ספציפי ממשפחת הפרפרונים, קוראים לו קטדונוס טריאקוס.

קרן מור: הוא תלוי בשוניות האלמוגים למחייתו, בגלל שהוא ניזון אך ורק מהם.

קרן מור: למעשה המחקר התבסס על סדרה של תצפיות על הדג, ספירת הפרטים שלו, הערכת היקף הטריטוריה, ההתנהגות שלו, ולמעשה הצלחתי לאמת את ההשערה שלי שככל שאחוז כיסוי האלמוגים גדל, גבוה יותר, אז למעשה הפרטים מהסוג הזה גבוהים יותר.

קרן מור: למעשה אפשר להשתמש בשיטה הזאת להערכת מצב שוניות האלמוגים.

קרן מור: שיטה זו מהווה למעשה שיטה יעילה.

קרן מור: היא לא חודרנית, היא לא פוגעת באלמוגים והיא נורא פשוטה לביצוע.

קרן מור: בתחרות הגעתי למקום שלישי וזכיתי לייצג את ישראל בתחרות של האיחוד האירופאי בוינה.

קרן מור: שם זכיתי בפרס מיוחד, להשתתף במשלחת מחקר בקוטב הצפוני באיים ששייכים לנורבגיה.

קרן מור: זה היה בדיוק לפני שנה.

קרן מור: וזה היה עשרה הימים הכי מדהימים בחיים שלי.

קרן מור: וזה למעשה שכנע אותי לחלוטין שאני רוצה לעסוק במחקר בביולוגיה ימית.

מל פולישוק-בלוך: כל אחד מאלה שכאן ייכנסו לפרוטוקול שלנו, של ימי הכנסת, אנחנו נעקוב אחריכם, מה יקרה לכם בעוד חמש עשרה שנה.

אילנה כץ: שלום, שמי אילנה כץ.

אילנה כץ: אני עשיתי פרויקט שנקרא תוכנת חיפוי לתאי ביטא.

אילנה כץ: עשיתי אותו יחד עם בחור ששמו ליעד אבנר שלא נמצא כאן כרגע.

אילנה כץ: התוכנה הזו קשורה לשני תחומים עיקריים – סוכרת ומחשבים.

אילנה כץ: מה שבעצם אני וליעד עשינו בעבודה, פיתחנו איזה שהוא אלגוריתם שבסופו של דבר משפר את איכות החיים של חולי סוכרת, בעיקר ילדים.

אילנה כץ: כמו שאתם יודעים, כיום החיים של חולי סוכרת הם לא פשוטים, בעיקר ילדים שצריכים ללכת לבית ספר ולעשות חישובים די מסובכים לגבי כמות האינסולין שצריך להזריק, והחיים הם ממש לא קלים.

אילנה כץ: האלגוריתם שאנחנו עשינו בעצם משמש כמוח שיעזור לילדים להתמודד עם המחלה הזאת יותר טוב.

אילנה כץ: השתתפתי עם ליעד בתחרות הזאת עם ליעד בשנת 2001, בתחרות מדענים צעירים, זכינו במקום השני, וזכינו גם במלגה מטעם המוזיאון.

אילנה כץ: נוסף לזה זכינו בפרס נסיעה למכון מחקר בגרמניה למשך שלושה שבועות.

אילנה כץ: השתתפנו שם במחקר במיקרוביולוגיה, חקרו שם במעבדות פיתוח של תרופות וחיסונים לחיידקים.

אילנה כץ: כרגע אני כבר משוחררת מהצבא, ובעקבות העבודה אני מתחילה ללמוד בטכניון הנדסה ביו רפואית.

מל פולישוק-בלוך: יפה מאוד.

מל פולישוק-בלוך: גרישה.

גרישה ספקטור: שלום.

גרישה ספקטור: שמו גרישה ספקטור.

גרישה ספקטור: אני השתתפתי ב-2003, בשנה שעברה, בתחרות.

גרישה ספקטור: עשיתי עבודה בהנחיה של ד"ר שריקי, מורה בבית הספר שלי, מדעים ואומנויות בירושלים.

גרישה ספקטור: חקרתי אשליות ראייתיות ודרכן בעצם חקרתי תפיסה ראייתית.

גרישה ספקטור: איך שהאותות הראייתיים נתפסים במוח, ועיבוד מידע ראייתי במוח.

גרישה ספקטור: על ידי ניסויים פסיכו פיזיים חקרתי נבדקים רבים, והתוצאות אפשרו לי להציע מודל לחלק במוח, נקרא הקורטקס הראייתי הראשוני, שהוא אחראי לעיבוד ראשוני של המידע.

גרישה ספקטור: שם חלק מהאשליות שחקרתי קורות.

גרישה ספקטור: הצעתי מודל שחידש קצת מודלים קיימים שמשתמשים בהם.

גרישה ספקטור: תחום קטן אבל חדש יחסית שאפשר לחקור דרכו את המוח מבלי להיכנס מבחינה כירורגית לתוכו.

גרישה ספקטור: התחרות שהשתתפתי בה היתה בעצם תמריץ ממש חזק בשביל לעשות את העבודה.

גרישה ספקטור: כי ממש התחרות נתנה לי אפשרות ומטרה לשים את העבודה ואת המחקר מכאן על הנייר ולהגיע בעצם לתוצאות.

גרישה ספקטור: זכיתי במקום שלישי בתחרות ויצא לי ולעוד שני ילדים שעשו עבודה אחרת לנסוע לגרמניה גם, לאוניברסיטה.

גרישה ספקטור: הצטרפנו למחקרים שונים במשך שלושה שבועות.

גרישה ספקטור: זה היה מאוד פותח עיניים וממש מרשים.

גרישה ספקטור: ואני חושב שזה ממש פתח לי את העיניים על מדע.

מל פולישוק-בלוך: ויש לך תוכניות להמשיך בכיוון?

גרישה ספקטור: יש לי תוכניות בעתיד.

גרישה ספקטור: בשנה האחרונה אני קצת נאבק עם הצבא.

מל פולישוק-בלוך: מה אתה עושה בצבא?

גרישה ספקטור: נאבק עם הצבא לנסות ליישם את זה בלי ממש תוצאות ונראה.

מל פולישוק-בלוך: איפה אתה משרת, אם אפשר לדעת?

גרישה ספקטור: שמו אותי מש"ק קישור.

מל פולישוק-בלוך: אבל אתה מתכוון להמשיך ללמוד, אני מניחה.

גרישה ספקטור: אני מתכוון לעסוק בהנדסה ביו רפואית, גם בטכניון.

גרישה ספקטור: ממש מקווה לזה.

מל פולישוק-בלוך: תשמע, כל תפקיד בצבא צריך לעשות אותו בצורה הכי מדעית שאפשר.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני מסכימה אתך שלא משתמשים בכישורים של אנשים במלוא הפוטנציאל שלכם.

נורית שניר: האנשים האלה בחרו לעשות עבודת גמר לבגרות שמשמעה למעשה עבודת מחקר מדעית בסביבה אקדמית, כאשר המערכת לא תומכת ולא דוחפת אותם בזה.

נורית שניר: זאת אומרת, זה בעיקר היה הרצון שלהם.

נורית שניר: הם בעיקר זכו לתמיכה של מורים מבית הספר, אבל המערכת לא מדרבנת לעבודות גמר.

נורית שניר: כיום המערכת עומדת יותר בבחינות בגרות לצערנו, בחינות של כתיבה ושינון.

נורית שניר: כאשר כבר ועדת דוברת שעכשיו התכנסה והיא לא הראשונה שאומרת את זה, אומרת שצריך לעבור לשיטות הערכה חלופיות לפחות בחלק מהבחינות.

נורית שניר: אנחנו חושבים שהעניין הזה של למידת מדע באמצעות פרוייקטים, בעיקר תוך חשיפה לאנשי מדע וטכנולוגיה, עם קשר עם התעשייה, עם שיתופי פעולה, עבודה ממושכת לאורך זמן, היא מאוד חשובה.

רבקה ליקריץ: אני רוצה רק מילה אחת.

רבקה ליקריץ: אני מרגישה שאני חייבת להעיר מילה אחת.

רבקה ליקריץ: כנציגת משרד החינוך, המנהל למדע וטכנולוגיה, לא שיש לי איזה שהן השגות על מה שאמרה נורית, אבל אני בפירוש רוצה לומר שמשרד החינוך ועוד איך תומך, מעודד.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים יותר.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו תיאבון.

רבקה ליקריץ: נכון.

רבקה ליקריץ: אבל ברגע שמשרד החינוך תומך ומעודד ונותן לא מעט כסף, הרבה מאות אלפי שקלים על מנת שהתחרות הנהדרת הזאת תתקיים, אז אי אפשר לעמוד כאן בכנסת ולהגיד שלמשרד החינוך לא אכפת.

נורית שניר: צודקת.

נורית שניר: סליחה.

נורית שניר: זה נכון.

נורית שניר: המינהל למדע וטכנולוגיה תומך.

נורית שניר: אני התכוונתי למשהו אחר ואת מאוד צודקת.

נורית שניר: התכוונתי לזה שבחינוך הפורמלי בבחינות הבגרות לא מעודדים למידה באמצעות פרוייקטים.

נורית שניר: אבל יש אגפים אחרים בתוך משרד החינוך שמעודדים את זה מאוד מאוד, ואכן אנחנו זכינו לתמיכה כספית ממשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה עד שהם יתיישבו לומר .

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן חשפנו בפניכם, החברה הצעירים, אני אומרת לכם, טיפונת של מחלוקת שקיימת.

מל פולישוק-בלוך: לא סתם אמרתי בתחילת דברי שאנחנו נאבקים רבות שממשלת ישראל תעשה הרבה יותר כדי שיהיו לכם הכלים להתמודד ולהתקדם.

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך, אמרתי בפתח דברי, עושה הרבה, ולטעמנו לא עושה מספיק.

מל פולישוק-בלוך: אז בין היתר אנחנו נלחמנו גם על התקציבים במשך השנה האחרונה של שני המוזיאונים שעכשיו אנחנו שומעים, אחד שמענו ואתכם תכף נשמע.

חגי הילמן: אני חגי.

חגי הילמן: אני השתתפתי בשנה שעברה באולימפיאדה של הטכניון ושל המוזיאון הלאומי למדע בחיפה.

חגי הילמן: התחרות הזאת שבשנים קודמות התקיימה במתכונת בינלאומית עוסקת כל שנה בנושא מסוים, וכוללת גם סדרה של מבחנים על חומר באותו נושא, ומבחן אחד בידע כללי, וגם הכנה של הרצאה.

חגי הילמן: באופן כללי, הלימוד שם נעשה בכמה רמות.

חגי הילמן: אם זה שתי חוברות שלומדים במהלך השלבים השונים של התחרות, אם זו הרצאה שצריך להכין במהלך התחרות, ואם זה מחנה של עשרה ימים, שהוא השלב השלישי של התחרות, שהוא לא הכנה לשלב הבא אלא הוא עומד בפני עצמו.

חגי הילמן: כי על ההרצאות לא נבחנים ואין להם שום חלק בבחינות לשלבים הבאים, אלא רק לשני הספרים.

חנין דאוד: צהרים טובים.

חנין דאוד: כבוד גדול הוא לי להופיע היום בפני כבודכם.

חנין דאוד: אני חנין דאוד מכפר ראמי.

חנין דאוד: אני היום כאן כדי לדבר קצת על האולימפיאדה שהיתה בשנה שעברה.

חנין דאוד: איך השתתפתי בתחרות, מה עשיתי שם ועל הניסיון שרכשתי באולימפיאדה.

חנין דאוד: עכשיו אני אדבר על הניסיון האישי ועל החוויה המרתקת שחוויתי באולימפיאדה 2003.

חנין דאוד: עשיתי את מבחן המיון הראשון ועברתי לשלב השני, שבמהלכו למדנו חומר על נושא ההצפנה, דהיינו, הסתרת מסרים על ידי שימוש בכתבי סתר.

חנין דאוד: תחום ההצפנה, כפי שנוכחנו לדעת, מכיל הרבה שיטות לשיבוש מסרים והסתרתם, ואנו למדנו חלק משיטות אלה.

חנין דאוד: בשלב שני למדנו את הסוג הראשון של ההצפנה, שהוא הצפנה סימטרית ואת סוגיה, שהחלו להשתמש בהם מימי יוליוס קיסר ועד ימינו.

חנין דאוד: כמו תכני שיחלוף, וכדומה.

חנין דאוד: אני בחרתי ללמוד ולחקור את מכונת האניגמה, שהינה מכונה להצפנת מסרים, שהשתמשו בה הגרמנים במשך מלחמת העולם השניה.

חנין דאוד: לשמחתי אני עברתי את השלב השלישי ועליתי לשלב הגמר, והשתתפתי בתחרות בטלביזיה.

חנין דאוד: ככל דבר מהנה וטוב שנגמר מהר, גם כן היתה הסדנה בטכניון.

חנין דאוד: היא עברה מבלי שהרגשנו בזמן.

חנין דאוד: עברנו רגעים יפים ונהנינו.

חנין דאוד: כל יום שמענו הרצאות מהמשתתפים שהכינו אותם ומאנשים בנושא ההצפנה.

חנין דאוד: בנינו כאילו דגם של אניגמה, נטלנו חלק בפעולות הצפנה במעבדות, ובכל ערב היו פעילויות חברתיות שונות.

חנין דאוד: בנוסף למידע החדש שלמדנו באולימפיאדה היה מאוד נעים מבחינה חברתית.

חנין דאוד: בסדנה שהיתה בטכניון היו עשרים וחמישה תלמידים מכל רחבי ישראל, ועשרים וחמישה תלמידים מחוץ לארץ.

חנין דאוד: זה היה מאוד נעים ויפה להיפגש עם המשתתפים האחרים בעלי זהות שונה ולהכיר אותם.

חנין דאוד: גם חשוב לציין שהמדריכים והאנשים שהעבירו את הפעולות היו מאוד אחראיים.

חנין דאוד: הם דאגו לנו, הם שלטו בחומר, והתייחסו אלינו בצורה מאוד נעימה ותומכת.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לך.

מל פולישוק-בלוך: היה מאוד מעניין.

מל פולישוק-בלוך: פרופסור יורם זבירין, מנהל המוזיאון, ומר יוסי אוסטרייכר, ראש אגף החינוך.

מל פולישוק-בלוך: מי מכם רוצה?

מל פולישוק-בלוך: בקשה יורם.

יורם זבירין: תודה רבה.

יורם זבירין: אני רוצה להוסיף בכמה מילים בנוסף למה שכתוב כאן בכתב.

יורם זבירין: שלוש נקודות.

יורם זבירין: ראשית, הילדים האלה, בני הנוער שמשתתפים באולימפיאדה במקרה הזה הם לא קשורים באיזה שהוא צד של החינוך הפורמלי בבתי הספר.

יורם זבירין: זה לא בהכרח עבודת גמר ולא משהו בחומר הלימוד.

יורם זבירין: הם צריכים להקדיש את הזמן שלהם מעל ומעבר למה שהם לומדים במסגרת בתי הספר.

יורם זבירין: וככל שהם מתקדמים בשלבים הם צריכים להקדיש יותר זמן.

יורם זבירין: ואלה, כמו חגי וחנין שהגיעו לסוף הקדישו לזה מאמץ וזמן בצורה בלתי רגילה, וזה כמובן הרבה לזכותם.

יורם זבירין: שנית, כמו שכל הפנייה שלנו במסגרת המוזיאון, גם באגף תערוכות, ובמיוחד באגף החינוך, אנחנו פונים למספרים גדולים מאוד של בני נוער.

יורם זבירין: בסדרי גודל של מאות אלפים לשנה.

יורם זבירין: באולימפיאדה בשלבים הראשונים משתתפים אלפי בני נוער.

מל פולישוק-בלוך: כתוב אלפיים חמש מאות התחילו את השלב הראשון.

יורם זבירין: כן.

יורם זבירין: אנחנו עולים משנה לשנה בזה.

יורם זבירין: הכוונה היא לעודד אותם להתעניין, בתקווה למשוך אותם לעסוק בנושאים האלה, ובהתאם לזה הפרסים בסוף זה מילגות לימוד בטכניון, שזה לא מבוטל.

יורם זבירין: שמענו מהחברה הקודמים, אנחנו מקווים שגם אתם תבואו ללמוד בטכניון.

מל פולישוק-בלוך: יש לכם תוכניות לעתיד, איזה כיוון?

חגי הילמן: כן.

חגי הילמן: לנו יש את הפריבילגיה שאנחנו לא צריכים לבחור לעצמנו עדיין כיוון כל כך ברור.

חגי הילמן: אבל עושה רושם שלפחות אצלי זה יהיה משהו בכיוון של מתמטיקה, של מחשבים.

יורם זבירין: נקודה שלישית, אם זה נאמר, אז אני מוכרח להגיד משהו על התקציב.

יורם זבירין: קודם כל, עד השנה, כמו שחגי הזכיר, בשנה שעברה האולימפיאדה היתה גם בינלאומית.

יורם זבירין: היו עשרים וחמישה שעלו לשלבי הגמר.

יורם זבירין: השנה, בגלל מצוקה תקציבית אין לנו בני נוער לחו"ל.

יורם זבירין: לא פתחנו את זה לחו"ל.

יורם זבירין: חלק מזה זה מפני שהסוכנות לא תמכה השנה.

יורם זבירין: אבל גם משרד החינוך בשנה שעברה, לא קיבלנו שום תמיכה כספית ממשרד החינוך, הכסף שהגיע לנו היה בגין 2002.

יורם זבירין: השנה הזאת אני מקווה שכן נקבל תמיכה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נעזור לכם לקבל.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לכם.

מל פולישוק-בלוך: אני גם רוצה לברך אתכם על הפרוייקט הנפלא שנטלתי בו חלק לפני כחודש, או משהו כזה.

מל פולישוק-בלוך: שלחו אותנו ברכבת מיוחדת למוזיאון המדע והחלל בחיפה.

מל פולישוק-בלוך: יצאה רכבת ממש עם כמה קרונות שהיתה מיועדת רק לפרוייקט הזה.

מל פולישוק-בלוך: היו שם כמה מאות אנשים מבוגרים, צעירים, ילדים קטנים, מה שאתם רק רוצים, מכל שכבות האוכלוסייה וסוגיה.

מל פולישוק-בלוך: ונסענו לחיפה למוזיאון, ושם היה טקס מאוד מרשים, ואנחנו טיילנו וראינו ונהנינו כולנו.

מל פולישוק-בלוך: אני מספרת את זה לא רק כדי לברך אתכם, אלא גם כדי להדגיש את הדבר המאוד חשוב, שאין כמו המדע לשיתוף של מבוגר וצעיר, אוכלוסייה כזאת, אוכלוסייה אחרת, מכל השכבות, מכל הגילים והסוגים.

מל פולישוק-בלוך: וזה אחד היתרונות והייחוד של המדע.

יורם זבירין: תודה.

יורם זבירין: וזה היה בתחום של מדעי חלל ואסטרופיזיקה, והתוכנית היא על שם אילן רמון ז"ל וצוות הקולומביה.

יורם זבירין: והאולימפיאדה השנה עוסקת כמובן בנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: המחלקה לנוער שוחר מדע במשרד החינוך, אולימפיאדת אסיה, והאולימפיאדה הבינלאומית בפיזיקה.

מל פולישוק-בלוך: מי שה החברה שפה?

אריאל עמיר: שמי אריאל עמיר.

אריאל עמיר: אני אדבר מעט על פרוייקט האולימפיאדה הישראלית לפיזיקה, שקשור בצורה מאוד חזקה לפרוייקט האולימפיאדה הבינלאומית לפיזיקה.

אריאל עמיר: אני אתחיל עם כמה מילים דווקא על הפרוייקט הבינלאומי, שהוא בעצם גולת הכותרת של העסק הזה.

אריאל עמיר: זו תחרות שרצה בעולם משנת 1967, התחילה בפולין בשנת 67.

אריאל עמיר: מאז היא מתקיימת כל שנה במדינה אחרת.

אריאל עמיר: משנה לשנה מצטרפות עוד מדינות.

אריאל עמיר: היום המספר הוא בסדר גודל של שבעים מדינות.

אריאל עמיר: כל מדינה שולחת חמישה נציגים.

אריאל עמיר: התחרות מורכבת משני חלקים.

אריאל עמיר: חלק תיאורטי, מבחן מפרך בן חמש שעות עם שלוש שאלות תיאורטיות, וחלק מעשי.

אריאל עמיר: חלק אינטגרלי בפיזיקה זה מעבדות, ויש תחרות של חמש שעות שבה מקבלים מבחן מעבדה מאוד שונה ממבחני המעבדה שאנחנו רגילים להם מלימודי התיכון, אני אולי אגע בזה בהמשך.

אריאל עמיר: זה הפרוייקט הבינלאומי שאחת הסיבה שראש הפרוייקט לא נמצא כאן – לפני יומיים נסעו לדרום קוריאה, השנה התחרות בדרום קוריאה, המשלחת נסעה לייצג אותנו, אנחנו מקווים שיעשו את זה בכבוד.

אריאל עמיר: תמיד מביאים משהו.

אריאל עמיר: אני גם אגע בעניין של ההישגים שלנו.

אריאל עמיר: עכשיו אני אחזור לארץ ואדבר על הפרוייקט.

אריאל עמיר: כי בעצם מה שהם נסעו לפני יומיים זה נקודת סיום של מאמץ בן שנה וחצי, בעיקר של התלמידים, גם של צוות ההדרכה.

אריאל עמיר: אני אספר על הנגיעה שלי לנושא, גם כמתחרה.

אריאל עמיר: אני התחריתי ב-99', התחרות היתה באיטליה, קיבלתי מדלית זהב תחרות הזאת.

אריאל עמיר: מאז אני בעצם שותף בפרוייקט מהצד השני של המתרס, כמדריך.

אריאל עמיר: בהדרכה שנמשכת לאורך שנה וחצי, מאמצע כיתה י"א ועד התחרות הבינלאומית כל קיץ.

אריאל עמיר: אני אדבר קצת על מבנה הסינון, שהוא בעצם סינון והדרכה סימולטנית, כך אנחנו בוחרים ליישם את זה.

אריאל עמיר: השלב הראשון בפרוייקט הוא מבחן שאלות סגורות.

אריאל עמיר: בדרך כלל מגיעים למעלה משלושת אלפים תלמידים.

אריאל עמיר: חשיפה לרובד אדיר של הנוער שלומד פיזיקה.

אריאל עמיר: כיתות י וי"א, בדרך כלל גם כמה תלמידים מכיתה י' מצליחים לעבור את המבחן.

אריאל עמיר: כבר בשלב זה התלמידים נחשפים לשאלות מסוג שונה לגמרי ממה שהם רגילים בתיכון.

אריאל עמיר: איך שבנויה כל צורת הלימוד תיכון היא בעיקר הפנמה של חומר ברמה של הצבה ונוסחאות וכולי.

אריאל עמיר: כאן הם צריכים להתמודד עם שאלות שדורשות מחשבה, שדורשות יצירתיות.

אריאל עמיר: הדגש הוא לא על ידע.

אריאל עמיר: אין כאן יתרון לבן אדם.

אריאל עמיר: אני במקרה לקחתי את שלב אלף של השנה, הבאתי את זה לאיפה שאני עובד במשרד הביטחון, עובד במקצוע, עם צוות של פיזיקאים.

מל פולישוק-בלוך: בן כמה אתה?

אריאל עמיר: בן עשרים ושלוש.

מל פולישוק-בלוך: אז אתה מדריך, ואתה היית גם תלמיד?

אריאל עמיר: השירות הצבאי שלי היה זה גם חלק.

אריאל עמיר: אני הגעתי לפיזיקה דרך הפרוייקט הזה.

אריאל עמיר: הפרוייקט הזה דחף אותי בעצם לתחום של הפיזיקה.

אריאל עמיר: סיימתי את התואר בפיזיקה לפני הצבא, שרתתי במקצוע, ואני עכשיו ממשיך במשרד הביטחון בפיזיקה.

אריאל עמיר: במקביל אני מדריך בהתנדבות בפרוייקט.

אריאל עמיר: הרבה מהמדריכים עובדים בהתנדבות.

אריאל עמיר: אז הבאתי את השאלות לאנשים בוגרי תואר ראשון בפיזיקה, והם לא הצליחו להתמודד אתן כל כך טוב.

אריאל עמיר: אני חושב שזה מבחינתנו חלק מהעניין כאן.

אריאל עמיר: שהשאלות דורשות מחשבה ויצירתיות הרבה מעבר למה שיש בתיכון.

אריאל עמיר: משלושת אלפים תלמידים שניגשים לשלב אלף שלוש מאות מגיעים לשלב ב'.

אריאל עמיר: בשלב ב' שלוש מאות תלמידים.

אריאל עמיר: מתוכם אנחנו בוחרים שלושים תלמידים שממשיכים שבועיים סופר אינטנסיביים.

אריאל עמיר: אני עברתי את זה ואני יכול להגיד שזה מהשבועיים שישנתי הכי מעט בחיים שלי, ולא בגלל שבילינו כל היום, גם אלעד יכול להעיד כאן.

אריאל עמיר: שבועיים סופר אינטנסיביים, שמונה בבוקר עד הלילה לומדים פיזיקה, כל יום מבחן של שלוש שעות.

אריאל עמיר: עוד מבחן מעבדה של שעתיים, והתלמידים נורא נהנים.

אריאל עמיר: אני ממש לא יודע.

אריאל עמיר: כבר בשלב זה אם שלב אלף חשף את התלמידים לרמה אחרת של שאלות ואוכלוסייה מאוד רחבה, כאן מה שקורה הוא דבר אחר.

אריאל עמיר: שלושים תלמידים לא רק נחשפים לרמה אחרת של שאלות אלא לומדים להתמודד עם זה.

אריאל עמיר: בפעם הראשונה הם לומדים לפתור שאלות, לפתור בעיות, שהן מקלסה אחרת לחלוטין משאלות בגרות.

אריאל עמיר: אני זוכר שלפני המחנה ראיתי דף עם כמה שאלות שהן היו מהמחנה, ולא חשבתי שזה שאלות שיינתנו לנו כמבחן.

אריאל עמיר: זה נראה לי משהו לחלוטין לא נגיש.

אריאל עמיר: אחרי המחנה התלמידים לומדים לפתור את השאלות האלה, שהן בפירוש, אם תתנו אותן לתלמידים באוניברסיטה, הם ייכשלו.

אריאל עמיר: זה מחנה הקיץ.

אריאל עמיר: השלב הבא הוא מחנה בפסח בן שבוע.

אריאל עמיר: אין פער בין לבין.

אריאל עמיר: הלימודים רצופים, ובמהלך השנה התלמידים עובדים בצורה מאוד אינטנסיבית, בהתכתבות ובהדרכתנו.

אריאל עמיר: יש מפגשים בטכניון והדרכה רצופה, שבעצם במהלך השנים האחרונות אנחנו הבאנו לבשלות את ההדרכה הזאת.

אריאל עמיר: רמה שמקבלים דיסק עם בנק אדיר של שאלות, וחלק מהקושי בפרוייקט הוא שזה שאלות שלא ניתן לקחת מספרים.

אריאל עמיר: אנחנו לא יכולים לפתוח ספר ולתת להם שאלות.

אריאל עמיר: זה המון אנרגיה מצד ההדרכה, מושקעת בלחבר שאלות חדשות שיאתגרו את התלמידים ואת המחשבה שלהם.

אריאל עמיר: זה מאתגר גם אותנו, ואני חושב שאולי זאת הסיבה שבערך חמישה עשר מהמדריכים עובדים במסגרת שלי בהתנדבות.

אריאל עמיר: זאת אומרת, המדריכים נהנים גם הם לחבר את השאלות ולחבר מעבדות.

אריאל עמיר: זה לגבי עד מחנה פסח.

אריאל עמיר: אחרי מחנה פסח יש תחרות אסיאתית.

אריאל עמיר: זה דבר חדש.

אריאל עמיר: התקיימה השנה פעם רביעית בהיסטוריה.

אריאל עמיר: היא התקיימה בוויטנאם.

אריאל עמיר: קיבלנו מדליית כסף.

אריאל עמיר: זה מאוד מאוד מכובד.

אריאל עמיר: הגענו למקום רביעי מבין שלוש עשרה מדינות שמשתתפות בתחרות האסיאתית.

אריאל עמיר: לראשונה, למשל, הצלחנו לעבור את האוסטרלים, שמבחינתנו זה הישג רציני.

אריאל עמיר: אלעד ידבר קצת על ההבדלים בין מה שהיינו רוצים שיהיה אצלנו או מה שיש במדינות אחרות, לבין מה שקורה בפועל מבחינת היקף ההדרכה.

אריאל עמיר: כי לצערנו שלושה שבועות זה רחוק מלהספיק.

אריאל עמיר: בסופו של דבר, התחרות הבינלאומית, שמתקיימת יכול להיות ברגעים אלה ממש.

אריאל עמיר: המבחן.

אריאל עמיר: זה לגבי השלבים בפרוייקט.

אריאל עמיר: מה בעצם המטרות מבחינתנו.

אריאל עמיר: אז כבר נגעתי בזה.

אריאל עמיר: המטרה הראשונה זה לחשוף את אוכלוסיית כל התלמידים שלומדים פיזיקה בארץ כל שנה, ואני ראיתי את זה בבתי הספר, התלמידים מתווכחים עם המורים, והמורים מתווכחים אתנו על השאלות, כי השאלות הן לחלוטין לא טריוויאליות וזה תמיד מעורר דיון.

אריאל עמיר: הפתרון לא מובן מאליו, מאוד מורכב - -

מל פולישוק-בלוך: כמה תלמידים לומדים פיזיקה בארץ?

ונה ורניק: בעיקרון תשעת אלפים.

אריאל עמיר: אז שליש מתוכם ניגשים למבחן הזה.

אריאל עמיר: בדרך כלל, אני מניח, זה השליש היותר חזק של חמש יחידות, וזה מעורר הדים אדירים.

חנה ורניק: יש מגמה על עליה במספר התלמידים שלומדים פיזיקה.

אריאל עמיר: מטרה שנייה, זה בעצם הכשרה של שלושים תלמידים שממשיכים ללמוד פיזיקה ורואים אותם אחרי זה כמו אלעד בתלפיות בכל מיני פרוייקטים מובחרים בצבא.

אריאל עמיר: המטרה השלישית, זה להיות שגרירים של מדינת ישראל במפגש עם שבעים מדינות.

אריאל עמיר: לא סתם שלוש מאות חמישים איש, אלא אנשים שאחר כך הולכים להנהיג את המדע במדינה שלהם, וזה לדעתי משהו מאוד חשוב.

מל פולישוק-בלוך: אתם עושים עבודות שיווק, נקרא לזה, בקרב תלמידים אחרים, כדי שיצטרפו לפיזיקה?

מל פולישוק-בלוך: אתם מתחילים בכיתות נמוכות כדי לעודד אנשים להגיע?

אריאל עמיר: אנחנו מתחילים את הפרוייקט בכיתה י"א, על מנת שהשאלות יהיו ברמה מספקת.

מל פולישוק-בלוך: זה ברור לי.

מל פולישוק-בלוך: אני לא שאלתי את זה.

מל פולישוק-בלוך: אני שואלת, האם אתם חשבתם פעם, במסגרת נוער שוחר מדע, לעודד יותר תלמידים, וצריכים להתחיל קצת קודם, שלכשיבואו לי"א הם - - -

אריאל עמיר: כרגע אנחנו במגמת עלייה.

אריאל עמיר: כל שנה ניגשים יותר ויותר תלמידים לשלב אלף.

אריאל עמיר: היום זה כבר מתקרב לארבעת אלפים.

אריאל עמיר: לפני שנה היו שלושת אלפים שש מאות תלמידים.

אריאל עמיר: זה גדל משנה לשנה.

מל פולישוק-בלוך: יש מגמת עליה גם במספר התלמידים שלומדים פיזיקה?

חנה ורניק: יש מגמת עלייה של מספר תלמידים בסדר גודל של למעלה מאלף תלמידים בשנתיים האחרונות.

חנה ורניק: ולשמחתנו, מן הראוי להדגיש, עלייה בהיקף הבנות.

מל פולישוק-בלוך: כן.

מל פולישוק-בלוך: אמרת.

מל פולישוק-בלוך: מה זה עלייה?

חנה ורניק: יש מגמה של עלייה בשלוש השנים האחרונות.

מל פולישוק-בלוך: כמה בנות לומדות פיזיקה?

חנה ורניק: אם הייתי יודעת הייתי מביאה נתונים, אבל זה פחות מחמישים אחוז.

חנה ורניק: היום קרוב לשליש.

קריאה: עשרים וחמישה אחוז.

אריאל עמיר: משהו ששכחתי לציין, ישראל משתתפת בתחרות הבינלאומית משנת 94.

אריאל עמיר: יש לנו וותק והרבה הישגים מאחורינו.

מל פולישוק-בלוך: ואתה תמשיך ללמוד פיזיקה או שתלך ללמוד חינוך?

אריאל עמיר: אני מסיים עכשיו מאסטר במכון וייצמן ומתחיל דוקטורט בשנה הבאה.

אלעד נור: אני באמת התחלתי את המסלול.

אלעד נור: בחרתי ללמוד פיזיקה ואז בעצם המורה שלי עצמו הציג את התחרות כמשהו מאוד חשוב, וזה נראה לי השיווק הכי טוב.

אלעד נור: עצם זה שהמורים עצמם מודעים למשמעות של התחרות הם כבר משכנעים את התלמידים בעצמם.

אלעד נור: אני יודע שגם אחי הקטן בבית ספר שלו שמע על זה ככה כבר בכיתה י'.

אלעד נור: ולדעתי זה ממש משווק את עצמו.

אלעד נור: ואני גם כבר בעצם השתתפתי בתחרות ב-98' באיסלנד.

מל פולישוק-בלוך: קודם כל, זה דרך נהדרת להכיר את העולם.

אלעד נור: באמת זה כל פעם במקום אקזוטי אחר.

אלעד נור: העיקרון פה בזה שהתחרות כבר כל כך הרבה שנים שיש לנו מבט רטרוספקטיבי יותר טוב על ההשלכות שלה לאורך זמן.

אלעד נור: וגם בגלל זה אני פה.

אלעד נור: ולמעשה אני למשל מיד אחרי התחרות, ביום אחרי שחזרתי לארץ התגייסתי לתלפיות והמשכתי כמובן במסלול הזה.

אלעד נור: המון חברים שלי במחזורים מעלי ומתחתי גם היו בתחרות ואחרי זה גם המשיכו בתלפיות.

אלעד נור: כולם למדו פיזיקה, זה חלק מהתוכנית.

אלעד נור: כמובן רואים את כולם גם מצטיינים,

אלעד נור: בלי קשר לתלפיות באוניברסיטה, בתואר הראשון שלהם.

אלעד נור: ולמעשה אפשר להגיד שזה החינוך הפיזיקלי שהתחיל במחנה הקיץ שם בתחרות ורק שם בעצם התחלתי את התואר הראשון שלי.

אלעד נור: אני רואה חיבור ישיר בין שני הדברים.

אלעד נור: זה בעיקרון מה שרציתי להגיד.

מל פולישוק-בלוך: ואתה כרגע בתלפיות אז במסגרת הזאת אתה עושה תואר שני.

מל פולישוק-בלוך: נכון?

אלעד נור: במסגרת תלפיות בעיקרון רק עושים תואר ראשון, אחרי זה אמורים להשתבץ ביחידות בצה"ל.

אלעד נור: אבל התואר השני הוא לא חלק מהמסלול.

אלעד נור: זה גם במכון ויצמן, אבל זה למעשה כבר מבחירה.

אלעד נור: אני בתחום הביו-אינפורמטיקה.

אלעד נור: שזה תחום אינטרדיסציפלינרי.

אלעד נור: בין תחומי.

רבקה ליקריץ: אני מתחברת אתך בדבר אחד, שאין לי שום ספק שהחינוך הבלתי פורמלי מהווה השלמה ותמיכה יוצא דופן לחינוך הפורמלי ובפירוש נותן מקום ובמה לכל התלמידים המתעניינים והמוכשרים להביע את היכולות שלהם, ובאמת להגיע בסופו של דבר ליעד שאותו היינו רוצים לראות.

רבקה ליקריץ: היינו רוצים לראות את כולם באמת עוסקים בסופו של דבר אם במחקר ואם בתעשייה ואם בבחירה שלהם כאזרחים של מדינת ישראל בתחומים האלה.

רבקה ליקריץ: ולשם כך אנחנו קיימים.

רבקה ליקריץ: אני מתחברת לנושא שבוודאי היינו רוצים הרבה יותר כסף, הרבה יותר תקציב, על מנת שנוכל לאפשר את הקיום של כל המסגרות ששבעים אחוז מהאנשים שיושבים כאן בעצם היום שייכים למסגרות האלה.

רבקה ליקריץ: ויש לנו, אם שמעתם, על האולימפיאדה הבינלאומית בפיזיקה, יש לנו כאלה עוד ארבע תחרויות בינלאומיות ועוד שמונה, שנים עשר בסך הכל, תחרויות ארציות ובין לאומיות שמשמשות במה לכל התלמידים האלה, מלבד היחידות לנוער שוחר מדע והפעילויות שנערכות שם.

אלעד נור: אני רוצה להוסיף עוד משפט.

אלעד נור: התמיכה וכל הדבר שאנחנו מקבלים בשנה לפני התחרות היא מאוד טובה ומאוד עזרה לי.

אלעד נור: אבל אני חייב להודות שאנחנו רואים שם בתחרות הבינלאומית שיש הרבה מדינות שמשקיעות הרבה יותר משאבים בזה, וגם בהחלט רואים שמגיעות להישגים.

אלעד נור: ודווקא מדינות מפתיעות כמו אירן והודו תמיד זוכים במקום השני או הראשון בתחרות.

אלעד נור: בהחלט רואים שניתן מאוד להשפיע על התוצאות בצורה כזאת.

מל פולישוק-בלוך: בהחלט.

מל פולישוק-בלוך: שני דברים אני יכולה לומר בהקשר לזה.

מל פולישוק-בלוך: שוב, בלי להפחית ממה שעושה משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: כל הזמן יש פינג פונג.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת להפסיק את הפינג פונג.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה לומר דבר כזה.

מל פולישוק-בלוך: שני דברים: אלף, מדינת ישראל, אני בכוונה אומרת מדינת ישראל, צריכה להשקיע יותר משאבים כדי לתת יותר אופציות לנוער שהחליט לבחור כמוכם ולהביא יותר נוער לבחור כמוכם.

מל פולישוק-בלוך: ודבר שני, זה לא עניין של כסף, שמשרד החינוך צריך לשנות את הגישה שאומרת, אל תתאמצו יותר מדי.

מל פולישוק-בלוך: אפשר להסתפק בבינוני ומטה.

מל פולישוק-בלוך: וזה לא המחלקה שלכם, אלא גישה.

קריאה: היה אתמול מקרה מאוד בולט שמקומם ממש כשמתנפלים על בית ספר שהוא אומר התלמידים לא למדו וצריכים להישאר כיתה.

קריאה: והמורים צודקים באותו מקום.

מל פולישוק-בלוך: לא שמעתי.

מל פולישוק-בלוך: אני לא נכנסת לזה.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על הגישה, על המדיניות כמדיניות.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שמעניין אותי כרגע, לא מקרה זה או אחר.

מל פולישוק-בלוך: המדיניות צריכה להיות, יש לנו כאן חברה נהדרים, שאנחנו בעצם אומרים להם, תהיו מצוינים עוד יותר.

מל פולישוק-בלוך: וכשאתה אומר לנוער להיות מצוין עוד יותר, זה לא דבר שלילי, זה דבר חיובי.

מל פולישוק-בלוך: כי הפוטנציאל של הנוער שלנו הוא כמעט בלתי נדלה.

מל פולישוק-בלוך: ואפשר להשיג עוד ועוד ועוד.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לכם.

מל פולישוק-בלוך: נעבור למרכז מצוינות אחר באוניברסיטה העברית בירושלים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ביקרנו שם בוועדת המדע.

מל פולישוק-בלוך: מרכז מעבדות נוער על שם בלמונטה.

מל פולישוק-בלוך: בואו נשמע אתכם.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו היינו שם באוניברסיטה ראינו מה עושים.

מל פולישוק-בלוך: וזה פשוט מדהים.

מל פולישוק-בלוך: ושוב, עם אותן אנרגיות, עם אותם משאבים, אפשר להגיע להישגים אם משנים את החשיבה.

מל פולישוק-בלוך: אז בואו נשמע אתכם.

אוסנת זהר: בעצם אנחנו מייצגים את הרשות לקהילה ונוער של האוניברסיטה העברית, והיא מקיימת בתוכה שני גופים שעוסקים בחינוך מדעי לנוער.

אוסנת זהר: אחד זה נוער שוחר מדע והשני זה מעבדות הנוער על שם בלמונטה.

אוסנת זהר: אז אנחנו נתחיל עם נוער שוחר מדע.

נעמה כהן: שלום, קוראים לי נעמה כהן.

נעמה כהן: אני סיימתי כתה ו' בבית הספר הניסויי והייתי כמה שנים בנוער שוחר מדע בחוגים שונים, כמו ארכיטקטורה והכרת עולם החי.

נעמה כהן: עכשיו אני נמצאת בחוג פילוסופיה, שאנחנו מתעסקים בעיקר בשאלות גדולות של הפילוסופיה, בשפה, בזמן, ובשאלות ובפרדוקסים, שזה סוג של דילמה, או סיפור או משפט שסותר את עצמו.

נעמה כהן: אחד הפרדוקסים שלמדנו קוראים לו אכילס והצב.

נעמה כהן: אכילס והצב עורכים תחרות.

נעמה כהן: בגלל שאכילס יותר מהיר מהצב אז לצב יש יתרון של חצי מסלול, והוא מתחיל מהאמצע.

נעמה כהן: בשביל שאכילס ישיג את הצב הוא צריך להגיע קודם לנקודה שבה הצב ואז לעבור אותו.

נעמה כהן: הבעיה היא שהוא לא יכול להגיע לנקודה של הצב כי הצב כל הזמן מתקדם.

נעמה כהן: אז זה הפרדוקס.

נעמה כהן: תחשבו על זה.

נעמה כהן: זהו.

איתי להד: אני מסיים כיתה ח' בליד"ה.

איתי להד: אני כבר בנוער שוחר מדע כמה שנים בכל מיני נושאים.

איתי להד: אני חושב שהפעילות בנוער שוחר מדע מאוד שונה מהפעילות בבית ספר.

איתי להד: היא הרבה יותר התנסותית.

איתי להד: למשל, הייתי ברפואה שנה שעברה, וניתחנו לב של פרה ועין של פרה, וזה היה מאוד מאוד מעניין אני חושב, לכל הקבוצה.

איתי להד: השנה אני בהתנהגות בעלי חיים, והחתמנו מלשון להחתים אווזים, שזה ברגע שהם בוקעים, בעיקר עופות וזוחלים, הדבר הראשון שהם רואים הם חושבים שהוא אמא שלו, ומתנהגים אליו ככה.

איתי להד: הם חושבים שאם האווז שאני מגדל חושב שהוא בן אדם ירצה להתרבות, הוא ירצה להתרבות עם בן אדם, לדוגמה, והוא ילך אחרי לכל מקום כמו שאני אמא שלו.

איתי להד: ונתנו לנו את האווז, והאווז כרגע אצלי בבית.

איתי להד: אז זה דבר שלא היה בבית ספר, וזה מאוד מאוד תורם, וזה למידה הרבה יותר מעניינת מאשר דרך ספר.

נעמה כהן: אנחנו מתנצלים.

נעמה כהן: לא נתנו לנו להכניס אותו לכנסת.

נעמה כהן: פנינו, ביקשנו, התחננו, זה לא עזר.

אורן בן צבי: אני עכשיו עולה גם לכיתה ט'.

אורן בן צבי: בעצם זו השנה השלישית שלי בנוער שוחר מדע.

אורן בן צבי: השנה אני הלכתי למקצוע שבאמת לא נגעתי בו בבית ספר שלי, שהוא פסיכולוגיה.

אורן בן צבי: בעצם התעמקנו מאוד בכל מני מחלות נפש לסוגיהן, הכרת המוח יותר טוב.

אורן בן צבי: ומה שעלה ביום הראשון בעצם בשנה שעברה, הייתי אז בעוד חוק, שקוראים לו מוח והתנהגות, בעצם המדריכים הם אותם מדריכים.

אורן בן צבי: והם אמרו שזה יכול להיות שזה יחזור על עצמו.

אורן בן צבי: אני ועוד חבר שלי שהלכנו לזה ביחד מאוד חששנו שנצטרך לעבור חוג כי מאוד התלבטנו למה ללכת.

אורן בן צבי: ובעצם ראינו שכל דבר שנגענו בו אז נכון, נגעו בו וקצת התעמקו בו, אבל אחרי זה המשיכו את זה לנושא של הפסיכולוגיה.

אורן בן צבי: אני הבנתי אישית שכל שנה זה משתפר.

אורן בן צבי: המדריכים שהיו אתנו בשנה שעברה השתפרו יותר השנה.

אורן בן צבי: זה מאוד מקצועי.

אורן בן צבי: קודם כל הקבוצה שלנו.

אורן בן צבי: כשאני מגיע לשם אני מרגיש שאני בחברה של ילדים מאוד מאוד חכמים ומוכשרים בכל נושא שהוא.

אורן בן צבי: בעצם גם המדריכים רואים שהם משקיעים בעבודה שלהם.

אורן בן צבי: מכינים מצגות ודברים שרואים שלקחו להם הרבה זמן.

אורן בן צבי: וזהו.

מל פולישוק-בלוך: זה בעצם כייף לעבוד ולהיות עם אנשים חכמים.

מל פולישוק-בלוך: גם אני חושבת כך.

אשל אופיר: כשאנחנו מדברים על מצוינות אנחנו לא עושים סלקציה הישגית בקרב התלמידים שלנו.

אשל אופיר: מי שמספיק סקרן מגיע.

אשל אופיר: אנחנו מנסים לאפשר לכל אחד ואחד להגיע ולקדם מגוון של נושאים.

אשל אופיר: כאשר אנחנו מנסים לזרוע את זרע הסקרנות ולהצית את הניצוץ הראשון באמת שיוביל אותם הלאה לשלבים מתקדמים יותר מהגילאים הצעירים לגילאים הבוגרים, ולאחר מכן אנחנו מסתכלים קדימה אל השלבים האקדמיים שהם לומדים באוניברסיטה.

אשל אופיר: לא מעט תלמידים שלנו אנחנו רואים לומדים באוניברסיטה.

אשל אופיר: אנחנו לא מתמקדים אך ורק באוכלוסיות מצטיינות.

אשל אופיר: אנחנו גם פונים לאוכלוסיות של קשיי למידה.

אשל אופיר: יש לנו פרוייקטים שלפני שנתיים התחלנו לפתח אותם.

אשל אופיר: זה קצר הצלחה רבה מאוד בקרב תלמידים עם קשיי למידה, קשיי הסתגלות למערכת.

אשל אופיר: אנחנו בונים תוכניות מיוחדות גם להם.

אשל אופיר: אני חושש שהמערכת, מערכת החינוך בארץ, מאוד מזניחה לפחות את ההיבט של החינוך המדעי בקרב אותן אוכלוסיות.

אשל אופיר: כאשר אותן אוכלוסיות יכולות להיחשף גם למדע, ולהבין שמדע זה לא דבר של האליטא בלבד, זה מגביר את הביטחון העצמי שלהם שהם יכולים להתקדם הלאה בחיים.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לך.

מל פולישוק-בלוך: באמת זו ההזדמנות לומר שכשאני מדברת על מצוינות אני לא התכוונתי רק למצוינים.

מל פולישוק-בלוך: אני טוענת שכל אחד מהמקום שבו הוא נמצא יכול להיות מצוין יותר.

מל פולישוק-בלוך: וזה הדגש.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא מדברים רק על איזו אליטה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו דורשים מכל אחד באוכלוסייה, מאיזו רמה שהוא נמצא, להיות עוד יותר.

מל פולישוק-בלוך: להתאמץ עוד יותר.

מל פולישוק-בלוך: הסך הכל יהיה טוב לכולם.

מל פולישוק-בלוך: כל אחד שיגיע להישגים שלו.

מל פולישוק-בלוך: ואז נראה שגם אלה שחשבנו שאין להם סיכוי, בעצם יכולים לפרוץ קדימה.

אסנת זוהר: אני בוגרת י"ב בתיכון שליד האוניברסיטה כאן בירושלים.

אסנת זוהר: אני בוגרת מגמת כימיה.

אסנת זוהר: בעצם באנו כאן לדבר על מרכז שקיים בתוך האוניברסיטה העברית של מעבדות שמיועדות אך ורק לנוער, לתלמידי תיכון.

אסנת זוהר: זה מעבדות בנושאים של כימיה, פיזיקה, ביולוגיה ואיכות הסביבה.

אסנת זוהר: מגיעות למעבדות האלה כיתות מגמה ועוברות שם ניסויי חקר בהדרכה של סטודנטים מהאוניברסיטה.

אסנת זוהר: אני חושבת שהדבר המרכזי המייחד את המעבדות האלה זה המכשור המתקדם שקיים בהן, שלא מצוי ברוב בתי הספר.

אסנת זוהר: אז קודם כל, זה מאפשר רמת חקר גבוהה יותר, ובעצם לחקור דברים שהם בחזית המדע באמצעות מכשירים שהם בחזית המדע.

אסנת זוהר: דברים שאי אפשר לעשות אותם במסגרת הבית ספרית.

אסנת זוהר: במקום שכל בית ספר יקנה בעצמו מכשירים חדשניים שהם יקרים מאוד ודורשים תחזוקה רבה שאני מניחה שרוב בתי הספר לא יכולים לעמוד בה.

אסנת זוהר: המכשירים מרוכזים במקום אחד, וכל בתי הספר מוזמנים להשתמש בהם.

אסנת זוהר: זה באמת מיועד לכל תלמידי ירושלים וזה לא רק לכיתות של הצטיינות או משהו כזה.

גיא שלייר: אני אמשיך.

גיא שלייר: שמי גיא.

גיא שלייר: גם בוגר לידה.

גיא שלייר: רציתי להסביר על ההדרכה קצת.

גיא שלייר: בשונה מלימוד פורמלי בבית הספר שיש כיתה בת שלושים תלמידים במקרה הטוב, ההדרכה בבלמונטה היא של קבוצות של ארבעה עד חמישה תלמידים, שיש מדריך שהוא סטודנט, לא מורה לכל קבוצה.

גיא שלייר: היחס הוא מאוד אישי.

גיא שלייר: כשהמדריך לא פועל על תקן מרצה, כמו מורה בלימוד פורמלי, אלא יותר על תקן של מנחה.

גיא שלייר: כשצצה בעיה כל הקבוצה דנה עליה ופותרת אותה ביחד, ולא מתקבלת תשובה מהירה וסתמית מהמדריך.

גיא שלייר: זה דבר מאוד חשוב, שהוא גם יוצר את הלמידה תוך כדי התנסות.

גיא שלייר: וזה נותן הרגשה טובה מאוד להיות שם ולעבוד שם, כשאתה יודע שלא מסבירים לך הכל אלא אתה גם יכול ללמוד קצת לבד.

יעל ברבריאן: אני יעל.

יעל ברבריאן: גם אני סיימתי י"ב בלידה.

יעל ברבריאן: ביולוגיה וכימיה.

יעל ברבריאן: ורציתי קצת להוסיף לגבי האופי של העבודה בבלמונטה.

יעל ברבריאן: כמו שגיא אמר יש מדריכים טובים וההדרכה בקבוצות קטנות והכל.

יעל ברבריאן: חוץ מזה גם מעודדים שם עבודה עצמית שזה אומר, אני אתן דוגמה קטנה.

יעל ברבריאן: אני עשיתי עבודה לבגרות שזה שתי יחידות, בביולוגיה.

יעל ברבריאן: וזאת עבודה שבעצם דורשת חקר שמכינים לבד.

יעל ברבריאן: זאת אומרת, חושבים על הנושא, על שאלת חקר, על ביצוע של ניסוי שאתה מתכנן לבד.

יעל ברבריאן: אתה מבצע אותו ומסיק מסקנות לגבי השאלה ששאלת.

מל פולישוק-בלוך: הנקודה הזאת שאת מדברת עליה היא מאוד משמעותית.

מל פולישוק-בלוך: משום שחוקר יכול להיות תיאורטיקן נהדר, אבל אם אין לו את הכלים הוא לא יכול להגיע רחוק.

מל פולישוק-בלוך: אני זוכרת מסיור של וועדת המדע במכון ויצמן, שפגשנו פרופסורית ידועה שעוסקת בחקר המוח, והיא אמרה, בלי המחשב המתוחכם ביותר שעולה רק מיליון וחצי דולר, אני לא יכולה להגיע ליותר.

מל פולישוק-בלוך: וזו באמת חסימה.

מל פולישוק-בלוך: ולכן, אנחנו לא אומרים סתם כל הזמן משאבים משאבים.

מל פולישוק-בלוך: חוקר טוב צריך כלים.

מל פולישוק-בלוך: תלמיד במדעים צריך כלים.

מל פולישוק-בלוך: והדוגמה של המעבדות אצלכם באוניברסיטה זו דוגמה איך אפשר בגלל הצרכים שעלותם גבוהה לרכז מאמצים, להביא את המכשירים, לרכז מקום שבו יש מכשירים ברמה מאוד מאוד גבוהה, ואת התלמידים להביא את המכשירים.

מל פולישוק-בלוך: לא צריכים בכל בית ספר מעבדה מפוארת ומשוכללת .

מל פולישוק-בלוך: אפשר להסיע את התלמידים אל המעבדה.

מל פולישוק-בלוך: ואת בדיוק נתת את הדוגמה איך זה עובד.

יעל ברבריאן: רציתי לציין רק שבאמת המעבדה היתה פתוחה בשבילנו כל הזמן .

יעל ברבריאן: אנחנו באנו בחופש פסח והיינו שם כל יום כמה שעות ועבדנו על הפרוייקט שלנו, וכל פעם שהיינו צריכים עזרה אז קיבלנו.

יעל ברבריאן: ובכל זאת מה שהתאפשר זה לעבוד באופן עצמאי וזאת לדעתי המטרה המשמעותית.

מל פולישוק-בלוך: בלי לפגוע בדוקטורים האחרים, אם היו לנו עוד כמה פרופסורים פרנסיים אז המדינה היתה משתבחת.

מל פולישוק-בלוך: כי הוא הכוח הדוחף שם.

אירית שטסמן: אני סיימתי י"ב במגמת כימיה.

אירית שטסמן: ואני רציתי לדבר על מיומנויות מעבדה שמקבלים במעבדת בלמונטה, שהם מאוד חשובות.

אירית שטסמן: כי איפה שאני למדתי, פשוט בהרבה בתי ספר במהלך הלימוד של המדעים, לא עושים ניסויים.

אירית שטסמן: מלמדים בעיקר תיאוריה שזה חשוב, אבל קשה מאוד לקבל מושג על המדע עצמו בלי ניסויים.

אירית שטסמן: ולכן, במסגרת הלימוד נסענו פעמיים שלוש לבלמונטה ועשינו שם ניסויים שבעצם נתנו לנו הרבה ידע ותחושה לגבי מה שאנחנו לומדים, שזה לדעתי דבר מאוד חשוב, ובלי בלמונטה לא היינו יכולים לעשות אותו.

יסמין גאנח: שמי יסמין, אני מבית צפאפא.

יסמין גאנח: סיימתי תיכון לפני ארבע שנים.

יסמין גאנח: בתקופת התיכון היתה לי האפשרות להתנסות וללמוד בבלמונטה בחוגים שונים, כימיה, ביולוגיה וגם איכות הסביבה.

יסמין גאנח: ההתנסות שלי היא בעצם נתנה לי את המוטיבציה וכיוונה אותי אלף, ללמוד באוניברסיטה העברית, אם זה אפשרי.

יסמין גאנח: בית, לבחור איזה חוג מתאים לי.

יסמין גאנח: ואני בחרתי כימיה ביולוגיה לא סתם, אלא שהיה לי הכיוון לבחור את זה.

יסמין גאנח: עכשיו סיימתי תואר ראשון, אני מתחילה תואר שני בשנה הקרובה.

יסמין גאנח: אני כבר מדריכה בבלמונטה ובנוער שוחר מדע שנתיים.

יסמין גאנח: אותם לקחים, אותה מוטיבציה שהועברו לי כתלמידה אני מנסה להעביר לתלמידים בתור מדריכה, כולל חשיבה, סוגי חשיבה שונים, ניתוח תוצאות, איך להתמודד עם שאלת חקר, לדעת שאין תשובה אחת נכונה, וכל זה.

יסמין גאנח: ואני מקווה גם שאני מעבירה את זה טוב, כי איך שהעבירו לי את זה זה היה מצוין.

יסמין גאנח: עצם העובדה שלמדתי.

אור לנדסברג: אני אור, ואני סיימתי י"ב בבית הספר ליד האוניברסיטה.

אור לנדסברג: להבדיל מהפעילויות שהחברים שלי עשו ...

אור לנדסברג: בבלמונטה, שהיתה חלק מהלמידה השוטפת בשנה, מכיוון שהמורה למד עם הכיתה וישב עם הכתה, וכשהוא רצה לעשות ניסוי שהוא מעל ליכולת של הבית ספר שלו, הוא הביא את התלמידים לבלמונטה, אני בעצם למדתי קורס שלם בבלמונטה.

אור לנדסברג: במעבדה של פיזיקה.

אור לנדסברג: זאת היתה הבחירה שלי.

אור לנדסברג: אני פשוט חשבתי שהיחידה הזאת מגיעה לרמה מאוד בסיסית גם של מיומנויות למידה וגם ...

אור לנדסברג: הקורס שאני לקחתי במקום נקרא DSP DIGITAL SIGNAL PROCESSING שבטוח שהרבה אנשים שדיברו פה קשורים אליו בדרך כזו או אחרת.

אור לנדסברג: אנחנו למדנו שיטות בסיסיות אמנם, אבל של לקבל אות, לדעת לתרגם אותו מאות אנלוגי טבעי לאות דיגיטלי שהגיע וייכנס למחשב, רצף של אפסים ואחדים, וכשהמחשב מקבל הודעות אנחנו למדנו שיטות איך לעשות עם זה מה שאנחנו רוצים.

אור לנדסברג: לסנן ממנו רעשים, או תמונה, או אם זה לזהות, לעבד, ללמוד על האות, על טיבו.

אור לנדסברג: אני יודע שכמה מהחברים שלי שעשו ניסויים בבלמונטה השתמשו במכשירים שבנוסף לעקרונות הפיזיקליים שהם מנצלים הם גם מנצלים יכולות שכאלה של עיבוד מיקרוסקופי, שאני יודע שעשו בכימיה, שזה רמה שאנחנו הגענו אליה בלקחת אות ולנתח מה התדרים שמופיעים בו, ולאיזה רמות .

אור לנדסברג: בעצם אני חושב שקיבלתי מעל למה שהייתי מקבל אם הייתי לומד את היחידה הזאת הרגילה של משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: מה תלמד כשתהיה עוד יותר גדול?

אור לנדסברג: אני לומד גם פיזיקה, גם פילוסופיה, גם התחלתי תואר במתמטיקה באוניברסיטה הפתוחה.

מל פולישוק-בלוך: בן כמה אתה?

אור לנדסברג: בן שמונה עשרה.

אור לנדסברג: אני מקווה בעצם להמשיך בשלושת התחומים, לעשות איזה שילוב.

אור לנדסברג: אם יורשה לי להעיר איזו הערה כללית על משרד החינוך.

אור לנדסברג: בגלל שאני גם בוגר חמש יחידות מתמטיקה וגם פילוסופיה, אני בעצם מרגיש ששני הנושאים האלה הם נושאים נשכחים.

אור לנדסברג: פילוסופיה זו מגמה חדשה.

אור לנדסברג: אבל מתמטיקה אני מרגיש שחמש יחידות שנלמדות בבית הספר ברמה מאוד טכנית.

אור לנדסברג: אני לא מרגיש שזו מגמה של מתמטיקה כמו שיש מגמת ביולוגיה.

אור לנדסברג: הרמה היא של טכנאות.

אור לנדסברג: כמו למשל DSP שיש בתוכו הרבה מאוד מתמטיקה, למשל ללמוד את הדברים שהם יותר עקרוניים, יותר משפטים, ברמה שהיא יותר מעניינת ומסקרנת.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לך אור.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להגיד לך שמשרד החינוך, אני ממשיכה את מה שאמרת, רק השנה הגיע למחשבה שמתמטיקה צריך ללמוד בחשיבה מופשטת.

מל פולישוק-בלוך: אז לקח להם עשרים שנה לחזור לשיטות שהיו פעם.

מל פולישוק-בלוך: אני מקווה שהפעם יגיעו למסקנות הנכונות.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לכם.

מל פולישוק-בלוך: נמשיך הלאה.

דקלה אורן: שמי דיקלה אורן.

דקלה אורן: אני משתתפת בתוכנית חוקר צעיר ח' של מכון ויצמן.

דקלה אורן: זו תוכנית ייחודית למכון וייצמן.

דקלה אורן: היא מתחילה בכיתה י' ונמשכת עד כתה י"ב.

דקלה אורן: יש לה שני חלקים עיקריים.

דקלה אורן: בחלק הראשון אנחנו נפגעים קבוצה של בערך עשרים איש מרחבי הארץ לכמה מפגשים של יומיים במכון וייצמן, במהלכם אנחנו יושבים שם, מכירים אחד את השני, ושומעים הרצאות מכל התחומים הכי מעניינים, הכי חדשים.

דקלה אורן: אם זה שבבי די.

דקלה אורן: אן.

דקלה אורן: איי, קוורקים, אלקטרונים, פתרון בעיות מתמטיות בעזרת ....

דקלה אורן: וכל הנושאים הכי הכי חדשים, ממש בחזית המדע.

דקלה אורן: אנחנו שומעים הרצאות ממש מעניינות עליהם.

רבקה גושו: שמי רבקה גושו.

רבקה גושו: אני משתתפת בתוכנית של קידום מדעי הטכנולוגיה של תלמידים יוצאי אתיופיה .

רבקה גושו: התוכנית פותחה בגלל שנושא המדע והטכנולוגיה וההייטק הם פחות ידועים בעדה.

מל פולישוק-בלוך: איפה את גרה?

רבקה גושו: בלוד.

רבקה גושו: משום שאין ביכולתנו לממש את זה מסיבות טכניות, מצב כלכלי, הזדמנות, ומצב שונה במקצת.

רבקה גושו: לכן בחרו הסוכנות היהודית, מכון וייצמן ומגבית לבחור קבוצה צעירה עם פוטנציאל ולפתח אותה.

רבקה גושו: והם פתחו בפנינו עולם מדעי שיצר גירויים שלא הכרנו בעבר.

רבקה גושו: כיום, כפי שצפו הוגי הרעיון, זה הצלחה גדולה.

רבקה גושו: ואני מרגישה מאוד שהצלחנו, בגלל שאנחנו מאוד מתעניינים בכל המקצועות.

מל פולישוק-בלוך: את אוהבת את זה?

רבקה גושו: כן.

רבקה גושו: מאוד.

רבקה גושו: כי זה באמת מעניין.

רבקה גושו: אני אתן לכם כמה עובדות שיסייעו לכם להתרשם מגודל ההצלחה.

רבקה גושו: חבריי ואני השתתפנו בחוגים מטעם הפרוייקט שזה חוגים אם זה בניית רקטות, מדעים, כימיה, פיזיקה, ביולוגיה, כל המקצועות.

רבקה גושו: דבר שתרם לשילוב בלימודים ובחברה.

רבקה גושו: וגם התמודדנו ואף התקבלנו לחוגים מובחרים שהוצעו לכלל האוכלוסייה במסגרת הפעילות של צמד, התמודדנו והתקבלנו.

רבקה גושו: עכשיו, הפעילות התקיימה במתכונת דו שבועית.

רבקה גושו: שביום אחד אנחנו לומדים כל מיני מקצועות מדעיים - -

מל פולישוק-בלוך: זה הכל בלוד?

רבקה גושו: במכון וייצמן.

רבקה גושו: ברחובות.

רבקה גושו: מכל המרכז ילדים באים.

רבקה גושו: והחלק השני, זה תוכנית של שיעורי חונכות שניתנים בקבוצות קטנות, שם אנחנו לומדים ועוזרים לנו לתגבר במקצועות שאנחנו רוצים לדעת יותר על מנת שיתאפשר לנו לממש את הפוטנציאל האופטימלי בכל המקצועות ולהגיע לבגרות.

רבקה גושו: ולימודים אקדמיים.

רבקה גושו: וגם ההורים מעורבים בזה, אם זה שאנחנו מספרים להם מה אנחנו עושים, וגם הם יותר תומכים בנו.

מל פולישוק-בלוך: איפה את לומדת?

מל פולישוק-בלוך: באיזה בית ספר?

רבקה גושו: רמלה לוד.

מל פולישוק-בלוך: זה תיכון?

רבקה גושו: כן.

מל פולישוק-בלוך: איזה כיתה?

רבקה גושו: עולה לי"א.

מל פולישוק-בלוך: ואיזה מגמות, או איזה כיון את הולכת או שאין אצלכם מגמות?

רבקה גושו: יש.

רבקה גושו: אבל אני לא הולכת למשהו מדעי.

רבקה גושו: לא הסתדר.

רבקה גושו: אבל אני מקווה שאני בעתיד אלמד את המקצועות האלה.

מל פולישוק-בלוך: יופי .

מל פולישוק-בלוך: תודה לך.

דניאל פרשה: שלום, אני דניאל פרשה.

דניאל פרשה: אני מכיתה י', עולה לי"א.

דניאל פרשה: בן שש עשרה.

דניאל פרשה: אני מדריך בגן המדע במכון וייצמן.

דניאל פרשה: גן המדע זה בעצם הגן היחיד והראשון בעולם כולו שבעצם כולו תחת כיפת השמיים, מה שמאפשר לי שימוש בכל תופעות הטבע כמו שהן.

דניאל פרשה: כדי להתקבל להיות מדריך שם אני עברתי צמד.

דניאל פרשה: ..

דניאל פרשה: מדע והגעתי לקורס שלומדים שם בעצם את כל מה שצריך, את המתמטיקה והפיזיקה שנדרשת כדי להדריך בגן המדע.

מל פולישוק-בלוך: איפה אתה גר?

דניאל פרשה: ברחובות.

דניאל פרשה: בעצם הקורס הזה הוא במסגרת בחירה שלנו, שאנחנו בחרנו מכל האופציות שניתנו לנו להיות דווקא שמה.

דניאל פרשה: בתום הקורס בעצם הקורס נמשך שישה חודשים, נכנסנו כמדריכים בפסטיבל, שתכף אני אגיד על זה כמה מילים.

דניאל פרשה: היינו מדריכים בפסטיבל ולאחר מכן, עד היום כל הזמן צמד וגן המדע נותנים לנו הזמנות להרצאות ולתצפיות אסטרונומיות.

מל פולישוק-בלוך: ומה אתם עושים בפסטיבל עצמו?

מל פולישוק-בלוך: מה קורה שם בקיץ?

דניאל פרשה: אני אישית בגלל הקורס הזה שעברתי שישה חודשים יש לי בסיס טוב לפיזיקה שאני אלך למגמה בשנה הבאה וזה עוזר מאוד.

דניאל פרשה: בקשר לפסטיבל.

דניאל פרשה: הפסטיבל זה בעצם חגיגה של מדע וטכנולוגיה: תחרויות, מופעים, סדנאות, סיורים , סדנאות.

דניאל פרשה: המון דברים בפסח.

דניאל פרשה: הפסטיבל מתקיים בקמפוס בגן המדע, ובעצם מכון ויצמן רובו ככולו הוא יומיים רק בפסטיבל הזה.

דניאל פרשה: הפסטיבל מיועד לגילאים והילדים וכולם מתנסים בחוויות בגוף ראשון, מסתכלים על הטבע ומנסים להבין אותו .

דניאל פרשה: בפסח אחרון היו שם בערך חמש עשר אלף איש ביומיים האלה.

דניאל פרשה: מבקרים בהדגמות והפעלות של מדעני המכון שמציגים את תחומי המחקר שלהם, יכולים ללמוד על ההיסטוריה של המכון, על ההישגים של המכון, יכולים לבקר בביתו של ד"ר חיים וייצמן.

דניאל פרשה: המון פעילויות.

דניאל פרשה: יש גם עם מדענים מהפקולטה למדעי החקלאות, הסביבה והתזונה של האוניברסיטה העברית, קמפוס טבע של אוניברסיטת תל אביב, מוזיאון המדע על שם בלומפילד בירושלים גם, המוזיאון הלאומי למדע וטכנולוגיה וחלל על שם מתילדה ודניאל רקנטי בחיפה.

דניאל פרשה: ועוד.

מל פולישוק-בלוך: יופי.

מל פולישוק-בלוך: תודה.

מל פולישוק-בלוך: ואחרון, ירדן.

ירדן פרנז: אני באתי כנציג של המחנה הבינלאומי למדע במכון וייצמן, מחנה שצמד מארגנת , צעירים למדע.

ירדן פרנז: זה המחנה השלושים ושישה במספר ברציפות, כל שנה זה קיים.

ירדן פרנז: המחנה מיועד בעצם לתלמידים מכל העולם, כשמו כן הוא, מחנה בינלאומי.

ירדן פרנז: בנים ובנות, רובם או כולם בוגרים בתי ספר תיכון שעוד לא נכנסו לאוניברסיטאות.

ירדן פרנז: משתתפים כשבעים בני נוער מארצות כגון ארצות הברית, קנדה, אנגליה, צרפת, שוויץ, גרמניה.

ירדן פרנז: ישראל יפן.

ירדן פרנז: כולו מתנהל באנגלית.

ירדן פרנז: הכל מתנהל באנגלית שם.

ירדן פרנז: מה שנחמד גם שכל בני הנוער מגיעים למחנה בישראל גם בשנים של אינתיפאדה, כשיש כנסים בינלאומיים שמתבטלים או נדחים בגלל זה, מגיעים בני נוער מאוד מוכשרים, כולם עם המלצות מאוד טובות.

ירדן פרנז: רוב העבודה שם במחנה בעצם אנחנו נכנסים למעבדות מחקר של דוקטורנטים ועוזרים במעבדות המחקר בליווי והדרכה של הדוקטורנטים.

ירדן פרנז: העבודה במעבדות המחקר היא עבודה אישית לכל דוקטורנט יש שני בני נוער בערך.

ירדן פרנז: במשך כשלושה שבועות אנחנו עובדים שם.

ירדן פרנז: המחנה כולו כחודש.

ירדן פרנז: בסיום השלושה שבועות של העבודה אנחנו צריכים להגיש דו"ח שכתוב כמאמר מדעי ולהרצות על הנושא.

ירדן פרנז: כולם, כל הביקורות ששמעתי ואנשים שפגשתי וכבר עברו את זה, אמרו שהם מאוד נהנו.

ירדן פרנז: אני בינתיים מאוד נהנה, אגב, זה עדיין לא נגמר.

ירדן פרנז: זה עד סוף החודש.

ירדן פרנז: הייתי צריך לוותר היום על שמונה שעות מעבדה בשביל זה.

ירדן פרנז: מחר אני אצטרך לעבוד הרבה יותר.

ירדן פרנז: כולם מאוד נהנים.

ירדן פרנז: גם הרבה מאלו שאני שמעתי היום, מבוגרים, עדיין נזכרים בזה, ועדיין שומרים על קשר מאוד חם, וזה גם שגרירים.

ירדן פרנז: כולם זוכרים את זה, ובכל מקום הם מזכירים את זה וגם כשגרירים, אפשר להגיד, כמדינת ישראל ומכון וייצמן.

אור לנדסברג: דיקלה, דיברת על עמוס דה שליט?

דיקלה אורן: לא דיברתי על עמוס דה שליט, אבל אני גם יכולה לדבר.

אור לנדסברג: ....

אור לנדסברג: נכנסים למעבדות, לקבוצות מחקר, משתתפים אתם בניסויים, בחטיבת הטכנולוגיה.

אור לנדסברג: לפי הניסויים שפורסמו לפני שנתיים, לפני שנה עבדתי עליהם, זה היה מאוד מעניין.

אור לנדסברג: זה גם מחנה שאני הייתי במחזור ארבעים, לפני שנה התקיים מחזור ארבעים ואחד.

מל פולישוק-בלוך: מה ההבדל בין המחנה הזה למחנה - - -

אור לנדסברג: המחנה הזה בין-לאומי.

מל פולישוק-בלוך: כמה משתתפים בו השנה?

אור לנדסברג: עשרים בערך.

אור לנדסברג: הפעילות הראשונה היתה בעצם של נוער שוחר מדע, והוא שפתח לכל הפעילויות גם של צמד וגם של...

אור לנדסברג: דרך המחנה הזה נבחרתי להמשיך למשלחת , לכנס בינלאומי לדרום קוראה.

אור לנדסברג: זה לא אותה משלחת שדיברו עליה מקודם.

אור לנדסברג: שם אנחנו נוסעים לשישה שבועות.

אור לנדסברג: יש לנו שתי מטרות.

אור לנדסברג: אחת לפסטיבל מדע שהולך להיות בסיאול, שגם נעשה שם ניסויים לקהל הרחב, כמו בפסטיבל המדע אלא ש...

אור לנדסברג: בערך באותו זמן לא חמש עשרה אלף אלא מאה שישים אלף איש.

אור לנדסברג: באנגלית יהיה הכל, ואפילו למדתי קצת קוריאנית בשביל זה.

אור לנדסברג: זו המטרה הראשונה.

אור לנדסברג: המטרה השנייה היא בעצם הכנס הבינלאומי, זה הכנס הראשון שמתקיים, זה הפעם הראשונה שהקוריאנים עושים את הכנס הזה.

אור לנדסברג: שם גם אותה מתכונת פחות או יותר.

מירי מנור: אני אדבר על רנדון.

מירי מנור: זה מחנה בינלאומי שמכון וייצמן שולח חמישה נציגים שהם המצטיינים של הסדנאות, גם הבינלאומי וגם הישראלי.

מירי מנור: המחנה הזה התחיל ב-1959 ומכון וייצמן התחיל לשלוח מ-1965.

מירי מנור: בשלושת העשורים האחרונים נוסעים עם תרומה נדיבה של מר דניאל פרוטלר מלונדון, שהוא יהודי.

מירי מנור: אנחנו נשתתף בהרצאות ואנחנו גם נרצה לקהל הרחב.

מירי מנור: יהיו התדיינויות וניסע לאוניברסיטת אוקספורד וקיימברידג' לימי מדע כאלה אינטנסיביים של שבועיים.

מירי מנור: זהו.

מל פולישוק-בלוך: יפה מאוד.

מל פולישוק-בלוך: תעשו חיים.

מל פולישוק-בלוך: תיהנו ותלמדו.

מל פולישוק-בלוך: מי זאת לירון שטרן?

מל פולישוק-בלוך: את?

מל פולישוק-בלוך: ואת המלווה שלהם?

מל פולישוק-בלוך: יפה.

מל פולישוק-בלוך: טוב.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רצים הלאה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לכולכם.

מל פולישוק-בלוך: בינתיים התיישבו במקומם אנשי חמד”ע.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר באמת, אנחנו סיירנו במכון וייצמן כוועדת מדע.

מל פולישוק-בלוך: ראינו את הפעילות שם.

מל פולישוק-בלוך: באמת, היוזמות שם מגוונות מאוד.

מל פולישוק-בלוך: ראינו כאן אוכלוסיות שונות.

מל פולישוק-בלוך: כפי שאמרתי קודם, מגיעים לכל האוכלוסייה באמצעות המדע, וזה מה שיפה בזה, ותודה לאנשי מכון וייצמן.

מל פולישוק-בלוך: בבקשה אנשי חמד”ע, תל אביב.

איתי ומיה: קוראים לי איתי , אני מאיה, ואנחנו באנו לספר לכם על חמד”ע, שזה המקום שבו אנחנו לומדים פיזיקה.

איתי ומיה: בניגוד לרוב הנציגים שדיברו כאן ובהתייחסות לדברייך ולדברי נציגי משרד החינוך, אנחנו באמת כמו הנציגים של האוניברסיטה שמדברים על האוניברסיטה, אנחנו מדברים על פיזיקה לכולם ולא על תוכנית למצטיינים.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא נגד המצטיינים כמובן.

איתי נשר: בטח שלא.

איתי נשר: חמד”ע מעודדת את זה.

איתי נשר: חמד”ע זה בעצם מרכז לימוד מקצועות מדעיים בתל אביב, פיזיקה וכימיה.

איתי נשר: בעיקר פיזיקה.

איתי נשר: בעצם זה לא בית ספר בפני עצמו וזה לא מוסד בפני עצמו.

איתי נשר: זה כן, אבל זה מקום שכל תלמידי תל אביב, לא כל, רוב בתי הספר בתל אביב שולחים את התלמידים שלהם ללמוד פיזיקה בחמד”ע.

איתי נשר: אנחנו לומדים שם שמונה שעות שבועיות.

איתי נשר: למדנו.

איתי נשר: שנינו כבר סיימנו כתה י"ב השנה.

איתי נשר: חמד”ע שמה בעצם דגש על כמה וכמה דברים.

איתי נשר: קודם כל, משהו שנשאל קודם, חמד”ע מעודדת תלמידים כבר מכתה ט' לבוא וללמוד פיזיקה.

איתי נשר: ייחודה של חמד”ע שהיא נבנתה ומשמשת כקמפוס להוראת המדעים, ובגלל זה קודם כל הכיתות שלנו הן חדרי מעבדה.

איתי נשר: כל כתה היא בעצם חדר מעבדה.

איתי נשר: הם נותנים תמיכה לאחר שעות הלימודים בשיעורי העשרה או באינטרנט.

איתי נשר: אפשר לעבוד מול המורה באינטרנט, ולקבל תמיכה גם בטקסט וגם בדיבור, ואפילו בוידאו.

מאיה אוברמן: כן.

מאיה אוברמן: עוד משהו ייחודי בחמד"ע זה הדרך שבה מעבירים את החומר.

מאיה אוברמן: אם זה נגיד כשלמדנו על גלים, אז יצאנו בקפיצות למסדרון בשביל להמחיש את זה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להגיד לך,הדבר היחידי שאני זוכרת, וזה היה מזמן, משיעור פיזיקה בתיכון אוסטרובסקי ברעננה, זה שעמדנו בפרוזדור, והיה לנו גליל ענק כזה וראינו את הגליל.

מל פולישוק-בלוך: זה הדבר היחידי שאני זוכרת מוחשית מול העיניים.

מאיה אוברמן: זה לא רק זה כאילו.

מאיה אוברמן: זה עוד דברים.

מאיה אוברמן: כמעט בכל דבר שלמדנו זה היה בדרך מיוחדת להמחיש לתלמידים את הרעיון כדי שאחר כך גם אנחנו נזכור את זה.

מל פולישוק-בלוך: בדיוק.

מל פולישוק-בלוך: אחרי כמה עשרות שנים.

מאיה אוברמן: כדי שגם אנחנו נזכור את זה ככה.

מאיה אוברמן: וזה באמת משהו שתורם וכמו כן גם האווירה, המורים, התלמידים הקרבה.

איתי נשר: כן.

איתי נשר: אווירה מאוד תומכת.

איתי נשר: ואם כבר דנו כאן קודם על כל הפרוייקטים של העשרה במסגרת מכון וייצמן, במסגרת מוזיאוני המדע שדיברו כאן,

איתי נשר: גם חמד"ע דוחפת את התלמידים שלה לחוגי העשרה ולתוכניות העשרה גם פנימיות וגם חיצוניות.

מל פולישוק-בלוך: אתם סיימתם את התיכון ואתם לפני גיוס?

איתי נשר: כן.

איתי נשר: אנחנו לפני גיוס.

איתי נשר: בעצם שנינו לומדים בתיכון אליאנס בתל אביב.

איתי נשר: אבל עוד פעם, הפיזיקה שלנו למדנו אותה בחמד"ע.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שחסר היה לאור.

מל פולישוק-בלוך: נכון?

מל פולישוק-בלוך: הכוונה לא משהו טכני אלא יותר.

איתי נשר: רק דבר אחרון שרציתי.

איתי נשר: חמד"ע מעודדת לא רק את כולם לבוא וללמוד פיזיקה כבר מכיתה ט' במסגרת חוקי העשרה, אלא באמת ניתן לראות שלא רק בתי ספר מתל אביב אלא גם מיפו וגם מישיבת בר אילן באים ללמוד בחמד"ע פיזיקה.

מל פולישוק-בלוך: יופי.

מל פולישוק-בלוך: תודה.

מל פולישוק-בלוך: ד"ר כהן, רוצה להוסיף איזה משפט?

ד"ר יוסף כהן: בעצם המוסד מבוסס על ריכוז של משאבים.

ד"ר יוסף כהן: כשהרעיון הוא אלף לרכז צוות של מורים שחלק גדול מהם למערכת החינוך הפורמלית הממוסדת לא באו משם, וגם כנראה לא היו מגיעים לשם, ומוצאם חלקם זו קריירה שנייה מהאקדמיה ומתעשייה, אנשים שבחרו בהוראה מתוך הכרה ואידיאליזם מסוים.

ד"ר יוסף כהן: ונמצאים שם מתוך בחירה.

ד"ר יוסף כהן: חוץ מריכוז כוח אדם, יש גם נושא של ריכוז משאבים.

ד"ר יוסף כהן: אנחנו עובדים עם מערכות ציוד ומעבדה שהן מהמתקדמות ביותר שקיימות.

ד"ר יוסף כהן: כאשר הרעיון הוא שאם בבית ספר מסוים, נאמר אם בתרומה של וועד הורים אפשר לקנות מערכת אחת כזאת, והמורה יראה את זה לכיתה בתור הדגמה, ובשאר השנה זה יישב בארון, אז מכיוון שאנחנו מרכזים כחמישה עשר בתי ספר בתל אביב.

מל פולישוק-בלוך: למה לא כולם דרך אגב?

יוסף כהן: זה נושא שהוא פוליטי.

מל פולישוק-בלוך: פוליטי?

מל פולישוק-בלוך: טכני?

מל פולישוק-בלוך: או מה?

יוסף כהן: זה נושא פוליטי אני לא חושב שזה בדיוק המקום להיכנס אליו.

מל פולישוק-בלוך: לא, אני רוצה להבין.

קריאה: חמד"ע הוא מודל שבא לענות על מצבים כמו אין מספיק מורים לפיזיקה - - -

מל פולישוק-בלוך: זה אני הבנתי כבר.

מל פולישוק-בלוך: אני רק שואלת, יש איזו שהיא סיבה?

קריאה: יש בתי ספר שאומרים שלא צריכים את המקצוע בבית ספרם.

יוסף כהן: ישנם בתי ספר בודדים.

יוסף כהן: ממש מספר מועט, אחד או שניים, שבחרו לא לבוא.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת עוד קצת סבלנות, אנחנו נסיים בשלוש, אני מקווה.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו עוד שלוש קבוצות.

מל פולישוק-בלוך: אז בואו נזדרז.

שני יעקב: צהרים טובים.

שני יעקב: קוראים לי שני.

שני יעקב: אני משתתפת בתוכנית שקוראים לה נטע, שעזרה לי בהמון המון תחומים.

שני יעקב: השנה הזאת היתה מאוד מפרכת.

שני יעקב: אם זה התחיל במיונים, היו לנו שלושה שלבים במיונים שזה המבחנים באנגלית, וראיון אישי וראיון קבוצתי, עד שנבחרנו.

שני יעקב: ואז התחילו חודשיים של לימודי אנגלית, להכשיר אותנו שנהיה מוכנים ללימודים הטכניים.

שני יעקב: וכשהתחלנו לימודים טכניים בהתחלה אמרו שבכל פרק יהיה מבחן.

שני יעקב: אז בלימודים הטכניים כל סוף פרק שלמדנו היה לנו מבחן.

שני יעקב: מחשבים, ואיך לתחזק רשתות, והמבנה של המחשב, ועל רשתות במערכות בחברות גדולות.

שני יעקב: זה בערך מה שאנחנו לומדים.

מל פולישוק-בלוך: אתם בעצם לומדים מקצוע מאוד מבוקש.

מל פולישוק-בלוך: איך לתחזק אחר כך את המחשב.

מל פולישוק-בלוך: לא?

שני יעקב: כן.

שני יעקב: גם.

שני יעקב: וגם אנחנו עושים מעשית.

שני יעקב: מפרקים את המחשבים, לומדים איך להתקין WINDOWS וכל מיני דברים כאלה.

שני יעקב: וזה פשוט מתנה.

שני יעקב: וגם במיונים לא בחרו אותנו על פי ציונים ואיך אנחנו בלימודים.

שני יעקב: בחרו על פי מוטיבציה ועל פי הרצון שלנו להתקדם בחיים.

שני יעקב: מחדרה.

שני יעקב: וזהו.

שני יעקב: בקבוצה אנחנו מאוד מעורבים.

שני יעקב: הכרנו אנשים חדשים והתחברנו לאנשים.

מל פולישוק-בלוך: תנועת הנוער המודרנית זה תנועת הנוער של הטכנולוגיה ושל המחשבים.

מל פולישוק-בלוך: לא שיש לי משהו נגד המסורתית.

אלכסי יריומנקו: שלום לכולם.

אלכסי יריומנקו: שמי אלכסי, והייתי רוצה לנגוע בנקודה שהוא אמר, והוא התעכב על נקודה חשובה מאוד.

אלכסי יריומנקו: שמצוינות צריכה להיות לא רק בין המצוינים אלא גם בין השכבות הלא כל כך מצוינות.

אלכסי יריומנקו: אני תלמיד שנפלטתי מהמערכת השש שנתית הרגילה.

אלכסי יריומנקו: אני באתי לשם, ואחרי שהתחלתי להיות שם אני מאוד אהבתי את הבית ספר עקב זה שהיה שם יחס אישי.

אלכסי יריומנקו: אחרי שנה שלמה שהייתי שם, חברה מצוינת ונהדרת ששמה סיסקו, והנה הנציג שלה, נכנסו אלינו לבית ספר והפכו את כל בית הספר שלנו.

אלכסי יריומנקו: מה שהם עשו בעצם הם פתחו מגמה שאמורה ללמד את האנשים של העתיד איך לבנות ולתחזק רשתות תקשורת ממוחשבות.

אלכסי יריומנקו: וזה מה שלמדתי במשך שנתיים וחצי בחברה.

אלכסי יריומנקו: כשבסוף הקורס, עם המון קשיים בהתחלה, אני הוצאתי את התעודה הרשמית של חברת סיסקו שנקראת סי.סי.

אלכסי יריומנקו: אן.

אלכסי יריומנקו: איי.

אלכסי יריומנקו: פלוס, בנוסף לכך, אני למדתי את כל המקצועות העיוניים, וכן הוצאתי בגרות, למרות שהבית ספר לא היה כל כך מיועד לכך.

אלכסי יריומנקו: הקורס הזה בעצם מכיל את כל התיאוריה של רשתות פלוס ניסיון בשטח.

אלכסי יריומנקו: בשמונה חודשים אחר כך אני נכנסתי לעבודה מעשית, לעבודה רצינית בסיסקו, והמטרה שלי היתה לעשות DEAF TESTING ולמצוא באגים במוצרים החדשניים ביותר שחברת סיסקו אפילו עוד לא הוציאה לשוק.

אלכסי יריומנקו: ואני ראיתי את קצה הטכנולוגיה של החברה.

אלכסי יריומנקו: כן.

אלכסי יריומנקו: בדיוק.

אלכסי יריומנקו: המערכת הנורמלית לא אפשרה לי להראות את זה.

אלכסי יריומנקו: וכשהתנאים השתנו כן הצלחתי להראות מה אני באמת שווה.

מל פולישוק-בלוך: נהדר.

מל פולישוק-בלוך: מה אני אגיד לכם?

מל פולישוק-בלוך: כל מילה מיותרת.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לכם.

אורגד לוצקי: אלף, אני ראשון שמייצג פה את צד הטכנולוגיה.

אורגד לוצקי: אז אני שמח שלקחתי את הבכורה.

אורגד לוצקי: אני שמעתי פה הרבה על קשיים תקציביים.

אורגד לוצקי: כל מי שהמדע סיפר כמה קשה לו.

אורגד לוצקי: אז לנו ממש לא קשה, יש לנו המון כסף.

אורגד לוצקי: וטוב לנו לבזבז אותו, להוציא אותו על התלמידים האלה.

אורגד לוצקי: אלכסי שכח לספר לכם שכל הלימודים שלנו באנגלית.

אורגד לוצקי: אנחנו לומדים בנוצרית.

אורגד לוצקי: רמת האנגלית של התלמידים שלנו משתפרת בצורה דרמטית.

אורגד לוצקי: הם צריכים להיות הסנובה של בית ספר.

אורגד לוצקי: והכי חשוב, זה שסיסקו סיסמטס לא הולכת למקומות שבהם כאן.

אורגד לוצקי: אנחנו לא פרויקטים למצוינים.

אורגד לוצקי: אנחנו לוקחים יהלומים גולמיים ומלטשים אותם.

אורגד לוצקי: ובהגדרה, אנחנו הולכים למקומות שבהם קשה, כי בהם האפקט של איך הצלחנו הוא הדרמטי ביותר.

מל פולישוק-בלוך: ויש שותפים.

מל פולישוק-בלוך: כן.

מל פולישוק-בלוך: צריך לציין, קרן היסוד, הסוכנות היהודית לארץ ישראל סיסקו סיסטמס כמובן, ועמותת תפוח, הפרוייקט לצמצום הפער הדיגיטלי – זה מופיע פה בניירות.

מל פולישוק-בלוך: ותודה לכולם.

מל פולישוק-בלוך: אתם עושים עבודה נפלאה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו עשינו ישיבה ספציפית לנושא הזה עם אנשי סיסקו אפילו פעמיים כבר נדמה לי, ואני רק רציתי שבמקום אז אתם דיברתם על שלושת אלפים איש, אנחנו רצינו שתגיעו לשלושים אלף.

מל פולישוק-בלוך: זה כל ההבדל.

מל פולישוק-בלוך: ובכן, אנשי חברת אינטל גם כן עושים עבודה מבורכת, נהדרת.

מל פולישוק-בלוך: לא סתם אנחנו הזמנו גם את המדע וגם את הטכנולוגיה, כי אני חושבת שזה מכלול וצריך לייצג את כולם.

מל פולישוק-בלוך: ואתם בטיסה מספרים לנו מי אתם, מה אתם.

מל פולישוק-בלוך: בקשה.

מל פולישוק-בלוך: מי ראשונה?

סופיה: שלום, קוראים לי סופיה, ואני והקבוצה שלנו באנו משכונת נווה יעקב.

סופיה: לפני כשלוש שנים חברת אינטל פתחה מועדון אינטל קלאב האוס שהוא עובד ארבעה ימים בשבוע ובאים אליו בני נוער בגילאי שלוש עשרה עד שמונה עשרה.

סופיה: המועדון בא לספק לבני נוער גישה לטכנולוגיה עילית ומיומנות מעשית.

סופיה: בני הנוער במועדון משחקים במשחקים שהם בעצמם פיתחו, שומעים מוסיקה שהם הלחינו וצופים בסרטי וידאו שהם עצמם עשו.

סופיה: במועדון יש צוות מדריכים וסטודנטים שקיבלו מלגת לימודים מאינטל.

סופיה: במועדון שלנו יש גם הרבה פעילויות חברתיות, כמו ערב מיסטיקה, טיולים, אירועים חברתיים, חוגים, כמו חוג וידאו, חדר מוסיקה, שבו אפשר להלחין, לשיר, להקליט את כל זה וכמובן אחר כך לשמוע.

סופיה: יש שני מועדונים דומים בחיפה ובקרית גת.

סופיה: בשנה שעברה, במסגרת המועדון, היה לנו פרויקט שותפות אלפיים, שבו לקחו חלק שתי קבוצות: קבוצת עולים וישראלים ותיקים.

מל פולישוק-בלוך: איפה את נולדת?

סופיה: בברית המועצות.

סופיה: לקחו את שתי הקבוצות, גיבשו אותנו, הרבה פעילויות היו לנו, ובסופו של דבר נסענו לארצות הברית, שם פגשנו קבוצה מקבילה גם במתנ"ס מקביל, ומאוד מאוד נהנינו.

סופיה: השנה היינו בפרוייקט יזמים צעירים שסרגיי יספר עליו.

סרגיי: כמו שסופיה אמרה, אנחנו קבוצת נוער, נוער עולה ותיק מאוחד, השנה השתתפנו בפרוייקט יזמים צעירים שבעצם עוסק בטכנולוגיה.

סרגיי: קבוצות נוער מכל הארץ ניסו לייצר איזה שהוא מוצר ולפחות להגיע כמה שיותר קרוב לייצור המוצר.

סרגיי: אנחנו גם עסקנו מזה.

סרגיי: אנחנו ניסינו לייצר דיספנסר לאבקות כביסה, שזה בעצם שני מיכלים כאלה, שניתן למלא שם אבקת כביסה ומרכך, זה חוסך הרבה מקום, זה הרבה יותר בטיחותי לילדים.

סרגיי: היינו גם בתחרות על אזורית .

סרגיי: לצערנו לא התקדמנו לשלב הבא.

מל פולישוק-בלוך: ילדים עושים כביסה?

סרגיי: הילדים דואגים לכך שלהורים יהיה קל.

סרגיי: לצערנו לא התקדמנו לתחרות הארצית.

סרגיי: אבל אני אישית למדתי הרבה דברים בזמן הפרוייקט הזה.

סרגיי: איך לנהל חברה.

סרגיי: התקרבתי יותר לתחום הטכנולוגי.

סרגיי: אנחנו גם היינו בהרבה פגישות עם צוות שתכנן בשבילנו את המוצר.

סרגיי: אנחנו לא יכולים לייצר אותו לבד.

סרגיי: אז אנחנו נפגשנו עם אנשים מכל מיני חברות שמייצגות פלסטיק וחומרים וכל מה שהיה צריך.

מל פולישוק-בלוך: יופי.

מל פולישוק-בלוך: הילה.

הילה לנדנר: שלום.

הילה לנדנר: קוראים לי הילה.

הילה לנדנר: אני תלמידה בבית ספר סליסברג.

הילה לנדנר: אני מסיימת כיתה ח.

הילה לנדנר: רציתי לספר על פרוייקט אינטל שממומן על ידי חברת אינטל שעל יד בית הספר.

הילה לנדנר: אני לוקחת בפרוייקט הזה כבר שנתיים, הייתי בו גם בכיתה ז.

הילה לנדנר: ורציתי לספר קצת על התהליכים ומה שיש בחוג.

הילה לנדנר: הנושא של שכבת ח' היה בעצם גוף האדם ועולם הרפואה.

הילה לנדנר: התעמקנו במבנה התא, למדנו על הלבלב, על סוגי מחלות, דרכים לריפוי, היינו בכל מיני מפעלים שפתחו לנו והמחישו לנו את מה שלמדנו.

הילה לנדנר: את הבסיס שהיה מבית הספר.

הילה לנדנר: לדוגמה, היינו במעבדות בלמונטה ששם למדנו בעצם על צורות של מיכשור, למשל לחץ דם.

הילה לנדנר: א.ק.ג.

הילה לנדנר: וכל מיני מכשירים כאלה.

שלומית רחימפור: שלום, שמי שלומית.

שלומית רחימפור: סיימתי השנה את כיתה ז/ בסליסברג.

שלומית רחימפור: זו שנה ראשונה שלי בפיתוח חשיבה מדעית של אינטל.

שלומית רחימפור: השנה התמקדנו על החומר, אופיו, תכונותיו והשימושים בו.

שלומית רחימפור: היינו במכון וייצמן, שמענו מפי מרצים הרצאות על זכוכית, פלסטיק, למדנו את כל המרכיבים של זה.

שלומית רחימפור: אחר כך למדנו במכון וייצמן על אנרגיית התנועה.

שלומית רחימפור: היו לנו כל מיני יציאות.

שלומית רחימפור: יצאנו פעם בשבועיים, אולי קצת יותר.

שלומית רחימפור: היו לנו מפגשים במשך כל השנה, וגולת הכותרת של כל החוג הזה היתה יציאה של יומיים שהיינו באזור תפן.

שלומית רחימפור: שם למדנו על כל התעשייה, ועל רובוטים, היינו חברת ישכר.

שלומית רחימפור: יצאתי בתחושה ממש טובה מהחוג הזה, כי הרגשתי שלמדתי דברים מעבר למה שיכולתי ללמוד בכיתה עצמה.

שי לי שפיגלמן: אני רוצה להזמין את רוני אלטמן, את ארטיו קפול.

רוני אלטמן: שלום.

רוני אלטמן: שמי רוני אלטמן.

רוני אלטמן: אני השנה סיימתי את לימודי בתיכון אהל שם במגמת התכן.

רוני אלטמן: היא חמש יחידות מוגברות של מחשבים, חמש יחידות מדעי המחשב, חמש יחידות תכן חמש יחידות הפרוייקט של הweb service של מיקרוסופט.

רוני אלטמן: מרמת גן.

רוני אלטמן: גם מהפיקוח על מדעי המחשב שדחפו את התוכנית הזאת.

רוני אלטמן: בתחילת התוכנית למשל נבנתה לנו מעבדת מחשבים חדשה כדי שיהיו לנו את כל האמצעים הדרושים לעבוד על הפרויקט שעבדנו עליו.

רוני אלטמן: אני גם רוצה לציין שאני בתור תלמיד לא אגיד שלא הייתי תלמיד טוב, אבל בהחלט אני תלמיד שאף פעם לא ידעתי מה הכיוון שלי.

רוני אלטמן: והאפשרויות שניתנו לי בין היתר הובילו אותי וגם חלק מחברי לכיתה, כמו יונתן כאן, להגיע לכך שאנחנו מתחילים בראשון בספטמבר למידה בעתודה טכנולוגית במטרה להשתלב בממר"ם ולאחרי זה להתחיל בתואר במדעי המחשב.

רוני אלטמן: ואני חייב להגיד שעד שהגעתי לתוכנית הזאת לא ידעתי שבאמת אשתלב בכזאת תוכנית ושהכיוון שלי הוא מדעי המחשב.

רוני אלטמן: והתוכנית הזאת, בעצם העבודה בצוות, והלילות הלבנים שעשינו וכמות השעות שהיינו באים לבית ספר.

רוני אלטמן: פשוט הבנתי שאני אוהב את זה.

רוני אלטמן: ובלי להיחשף לדברים האלה לא הייתי יודע.

יונתן אביצור: השם שלי זה יונתן.

יונתן אביצור: אני גם סיימתי י"ב השנה.

יונתן אביצור: אני אספר לכם בקצרה מה אנחנו לומדים בתוכנית הזאת של מדעי המחשב.

יונתן אביצור: אנחנו מאותה כיתה.

יונתן אביצור: אנחנו לומדים תיכנות, אנחנו הקמנו אתרים בשפה הזאת של הדוט נט, מתוחכמים מאוד, זה עזר לנו לפתח את היצירתיות שלנו, חשיבה אלגוריתמית.

ארטיום קפול: שמי ארטיום.

ארטיום קפול: ומה שאני יכול להוסיף למה שיונתן אמר זה שהפרוייקט היה במיוחד מבוסס על WEB SERVICES שזה נתנו שירותים לאתרים אחרים.

ארטיום קפול: אנחנו לקחנו שירותים מאתרים אחרים ונתנו גם.

ארטיום קפול: וזה העברת מידע, וזה טכנולוגיות מאוד מתקדמות.

ארטיום קפול: יכולנו לשלוח ס.מ.

ארטיום קפול: סים לטלפונים הסלולריים בפרוייקטים שלנו.

ארטיום קפול: ובסך הכל גם אני מסכים עם רוני למה שאמר בהתחלה.

ארטיום קפול: כשהצטרפנו לתוכנית זה בכלל לא נראה כך.

ארטיום קפול: חשבנו, יהיה מה שיהיה.

ארטיום קפול: ובסוף הגענו לכך שכולם נהנו מזה, וכולם, כמו שאמר, לא ישנו לילות לקראת הגשת הפרוייקט וממש עד הסוף נתנו את הנשמה החברה, וכולם נהנו בסופו של דבר.

רוני אלטמן: אם יורשה לי רק להוסיף הערה קטנה.

רוני אלטמן: ארטיום , לדוגמה, יש לציין שהכיתה שלנו מורכבת משליש עולים חדשים.

רוני אלטמן: וזה דבר נורא יפה.

רוני אלטמן: ובעצם כל החומר האנושי של הכיתה שלנו אנשים מכל.

רוני אלטמן: ... יש בנות.

רוני אלטמן: יש לציין שאנחנו, למשל אני, יש את הסטיגמה של הפריקים של המחשבים.

רוני אלטמן: אני ממש לא שייך לקטגוריה הזאת.

רוני אלטמן: כולנו היינו באים מתחום שונה, אופי שונה, עולים חדשים, עולים ותיקים, וכולנו שיתפנו פעולה.

רוני אלטמן: אני יודע שבימים האחרונים לפני הצגת הפרוייקט אנחנו התרוצצנו בבתים אחד של השני לעזור אחד לשני.

רוני אלטמן: כל אחד פרוייקט אישי, אתר משלו.

רוני אלטמן: לדוגמה, האתר שלי זה אתר חברת טיסה.

רוני אלטמן: לו יש אתר קולנוע.

רוני אלטמן: סוכנות נסיעות.

רוני אלטמן: למשל, באתר שלי אפשר להזמין כרטיסי טיסות.

רוני אלטמן: והקטע של ה WEB SERVICE רק בשביל להסביר יותר מוחשי, לדוגמה, כשבוחרים אצלי יעד טיסה, נגיד רוצים לטוס מתל אביב לברצלונה אז בנוסף לפרטי הטיסה מופק דו"ח של מזג האוויר של היעד אליו טסים.

רוני אלטמן: המידע הזה בעצם מתוקשר אוטומטית בין שני אתרים, בין האתר שלי לאתר אחר שנמצא ברשת שאני אפילו לא יודע מאיפה הוא מביא את המידע, הוא מציג את המידע הזה.

אור רון: אני בחנתי אותם.

אור רון: הם קיבלו כולם מאה.

אור רון: אבל הדבר החשוב בתוכנית הזאת זה שאנחנו המדינה הראשונה בעולם שעושה תוכנית ברמה כזאת.

ניר גיסט: אני התחלתי את העיסוקים בתחום המחשבים בגיל תשע.

ניר גיסט: בערך בגיל אחת עשרה שתים עשרה אני חושב נכנסתי לפורום המפתחים הצעירים של מיקרוסופט.

ניר גיסט: במסגרת הפרוייקט שאני מנהל אנחנו מקימים מערכת של קהילות עבור כל הקהילות של מיקרוסופט ישראל.

ניר גיסט: זה יהיה אתר אינטרנט שיישב און ליין ויבנה סביבת פיתוח ושיתוף של כל קהילות מיקרוסופט ישראל.

ניר גיסט: אני מנהל את הפרוייקט הזה.

ניר גיסט: במסגרת הפרוייקט אני מנהל צוות פיתוח שכולל גם את אביב ויניב שיושבים פה לידי, ומפתחים גם חברה מקצועית שנקראת מגן שהיא המדד הטכנולוגי של מיקרוסופט בישראל.

יניב דוד: שלום.

יניב דוד: אני יניב דוד.

יניב דוד: אני עומד בראש אחד הפרוייקטים האחרים שיש למיקרוסופט, שאנחנו מפתחים שם .

אביב רונן: שמי אביב רונן.

אביב רונן: אני מנהל עסק ל.... אלקטרונית.

אביב רונן: עוסק בפיתוח מוחות שמשמשות לניהול מערכות מסחר מקוונות.

אביב רונן: גיל שש עשרה פחות או יותר.

אביב רונן: פורום המפתחים הצעירים שאור מנהיג אותו בעצם נתן לנו פתח לטכנולוגיה שהם הציגו לפני בשם דוט נט.

אביב רונן: דוט נט.

אביב רונן: זה בעצם מתנה של מיקרוסופט.

אביב רונן: זאת אומרת, שאם אני עד היום בתור מפתח WEB הייתי מוגבל לפונקציות שאני יכול להשתמש בהן כדי לבנות אתרי אינטרנט, היום כבר אין את ההגבלה הזאת.

אביב רונן: אני יכול לפתח אתר כמו שפיתחתי תוכנה למערכת ההפעלה, שזה כוח, כוח שלא היה לי קודם.

אביב רונן: אז בזה, שוב פעם, המון תודה להרצאות שאור באמת דואג לנו להרצאות ומיטב - -

שי לי שפיגלמן: אני חייבת להגיד.

שי לי שפיגלמן: הרוח החיה של הפורום הזה זה אור רון שהוא מתנדב לכל הפרוייקט הזה.

שי לי שפיגלמן: הוא לא עובד מיקרוסופט, הוא לא מקבל על זה משכורת.

שי לי שפיגלמן: הוא פשוט נמצא שם מתוך לב רחב והמון ידע.

שי לי שפיגלמן: ובנוסף לחמש מאות ילדים שנמצאים בפורום הגוף האמיתי שצריך להודות למישהו זה לאור רון.

אור רון: קודם כל תודה.

אור רון: אני רוצה להוסיף כמה מילים.

אור רון: בכמה מקומות.

אור רון: במשרדי מיקרוסופט ברעננה, לפני כן בהרצליה, יש אולמות הרצאות מאוד גדולים מכיוון שיש כמות גדולה שמעתם של חברים פעילים.

אור רון: הפורום עצמו כולל הרבה יותר ילדים.

אור רון: מי שבא למפגשים זה סביב החמש מאות.

אור רון: דבר נוסף שחשוב להגיד, זה הפורום פתוח לכולם.

אור רון: זאת אומרת, אנחנו לא יודעים מי מצוין ומי לא.

אור רון: כל אחד יכול להיכנס.

אור רון: מביאים את מיטב המרצים, מה שכן,

אור רון: חברי הפורום הופכים בעצמם למרצים ולמובילים טכנולוגיים.

אור רון: אנחנו פונים בפרסום, ועכשיו באמצעות עזרה של משרד החינוך, ד"ר אבי כהן, אנחנו נפנה גם לבתי הספר.

אור רון: עכשיו כבר יש שיתוף פעולה רשמי.

אור רון: לא.

אור רון: זה חינם לחלוטין.

אור רון: הם מקבלים קורסי תיכנות של שבוע שלם מהבוקר עד הערב בחופשות, חינם.

אור רון: המפגשים חינם.

אור רון: כל המרצים הטובים ביותר מפרופסורים ועד אחרים מגיעים בהתנדבות כי הם מכירים את הפעילות של הפורום.

אור רון: יש משהו,

אור רון: אני לא חושב שזו אנקדוטה אלא משהו רציני.

אור רון: יניב, חוץ מזה שהוא מנהל פרוייקט לטלביזיה החינוכית, מתנדב גם לעזור לעמותת משאלת לב לקחת נערים חולים שזאת המשאלה שלהם, והוא עוזר להם ללמוד איך מפתחים משחקי מחשב שחברות המשחקים בארץ דחו אותם.

אור רון: הם לא רצו לחשוף, הוא מוכן לחשוף.

אור רון: אביב מנהל חברה שמחזיקה חברות שרתים בעולם ביניהם מגלגלים מיליוני דולרים.

אור רון: ובכל זאת הם חברים בפורום.

אור רון: הם לא היו דווקא המצטיינים.

אור רון: אנשים מגיעים, הם לא יודעים מה הם עוד יודעים לעשות.

אור רון: אנחנו רואים את הפוטנציאל - -

אור רון: אנחנו מתחילים משלב מאוד גבוה.

אור רון: לא צריך שום ידע מוקדם.

אור רון: אנחנו מתחילים דווקא מגבוה מאוד, וכשהם יושבים שנה ראשונה הם לא מבינים שום דבר, ובשנה השנייה הם מלמדים את המרצים שלהם.

אור רון: ואני תמיד מספר סיפור מאוד קצר על הדבורה שמבחינה אווירודינמית היא לא יכולה לעוף.

אור רון: הכנפיים שלה קצרות מדי, הגוף כבד מדי.

אור רון: אבל הדבורה לא יודעת אווירודינמיקה.

אור רון: ולא רק שהיא עפה, היא גם נותנת דבש.

אור רון: וזה בדיוק הסיפור.

אור רון: החברים האלה יודעים גם לעקוץ.

שי לי שפיגלמן: אני חייבת לציין, ולא נעים לי להגיד, אבל אני באמת חייבת לציין, שגם בתוכנית הזו זו היתה הפעם הראשונה שמדינת ישראל המציאה רעיון שבעצם תפס בכל העולם.

שי לי שפיגלמן: הוא זכה ב BEST PRACTICE.

שי לי שפיגלמן: זה במיקרוסופט הניסיון הכי חזק והכי מוצלח בכל העולם.

שי לי שפיגלמן: זה עולה לא מעט.

שי לי שפיגלמן: להתחיל לדבר על כסף?

שי לי שפיגלמן: זה עולה כסף.

אור רון: זו השקעה עצומה.

אור רון: ואנחנו עכשיו גם נעזור לדרום אפריקה, לטורקיה, למדינות אחרות לשכפל.

שי לי שפיגלמן: מיקרוסופט העולמית ביקשו את הסיוע של אור רון להקים פורומים כאלה בכל העולם.

שי לי שפיגלמן: מיקרוסופט עצמה משקיעה והולכת להשקיע בחמש השנים הקרובות מאתים וחמישים מיליון דולר ברחבי העולם בפיתוח תוכניות ועידוד תלמידים בתחום הטכנולוגיה.

שי לי שפיגלמן: בארץ אנחנו מגיעים למיליון דולר.

שי לי שפיגלמן: אפילו קצת יותר.

שי לי שפיגלמן: זה כל מיני יוזמות של אנשים חכמים עם רעיונות חכמים.

שי לי שפיגלמן: המקרה של פורום ג'וניור דוט נט או פורום מפתחים צעירים זה של אור רון ומיכל גבע.

שי לי שפיגלמן: זה התחיל עם מיכל גבע, קולגה שלי במיקרוסופט.

שי לי שפיגלמן: שהרימו את הרעיון הזה.

שי לי שפיגלמן: זה הכל יוזמות מקומיות עם אנשים שמגיעים עם יוזמות ייחודיות אנחנו מפתחים אותם.

שי לי שפיגלמן: ה WEB SERVICES זה בעצם הרעיון של ד"ר אבי כהן, תסלח לי שאני מפרגנת לך.

בר ישראלי: אני רוצה להגיד שכל התוכניות האלה שראינו בסוף כמו של סיסקו וכמו של מיקרוסופט שהן מאוד מבורכות ובטח היו נוספות כאלה, מתבססות בגדול על תחום מדעי המחשב.

בר ישראלי: הם נכנסו דרך הפיקוח על מדעי המחשב.

בר ישראלי: וכרגע משרד החינוך בעקבות החלטה של המרכז הפדגוגי, להגדיר את מדעי המחשב כמקצוע לא מדעי, בעצם זו החלטה חדשה, גדע את הענף שעליו אנחנו יושבים.

בר ישראלי: יש כבר בתי ספר שפיטרו מורים למדעי המחשב.

בר ישראלי: יש בתי ספר ששנה הבאה כבר לא ילמדו מדעי מחשב, כמו למשל - -

בר ישראלי: זה החלטה שהתקבלה.

בר ישראלי: בעצם זה הורס את כל תוכניות מדעי המחשב שמתבססות עליהן.

חנה ויניק: משפט אחד.

חנה ויניק: הנוער הנפלא שיושב כאן, אותם גופים שחלקם יושבים כאן ואחרים לא, והם כולם פועלים בעידוד המשרד, בתמיכת המשרד, בזיקת המשרד.

חנה ויניק: כולם מדווחים על עלייה במספר התלמידים שמשתתפים.

חנה ויניק: ולא רק מספר התלמידים עולה, אלא עולה גם מספר הגופים שמעורבים.

חנה ויניק: כך שההיגיון אומר שהתקנות היו צריכות לגדול.

חנה ויניק: אבל לא רק שהן מידלדלות, אלא עולה מספר הגופים ומספר התלמידים שנהנים.

חנה ויניק: רק שלושת הדוגמאות האחרונות בעצם מהווים דוגמה למעורבים של גופים שבאים עם משאבים.

חנה ויניק: צריך לקיים דיון פעם אחת ברצינות.

חנה ויניק: לא, אני אומרת, זה עולה, ואנחנו רוצים שזה יעלה וחייבים למצוא פתרון לעלייה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: זה ששמעתי עכשיו שהולכים לסגור את התחום הזה זה בכלל צריך לטפל בזה, תכף נראה איך.

מל פולישוק-בלוך: אבל מה שאמרנו פה בישיבה של ועדת מדע וטכנולוגיה, יותר מפעם אחת, ביותר מישיבה אחת, בשיתוף עם כל הגורמים הרלבנטיים, שצריך להיעזר בחברות האלה כדי להציל את הדור הזה.

מל פולישוק-בלוך: ואני אומרת להציל, כי המערכת לא עושה את זה מספיק.

מל פולישוק-בלוך: זה בלשון המעטה מאוד.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר, קודם כל, אני מודה לכם, חברה צעירים ואלה שליוו אותם ואלה שיוזמים ומדריכים, אתם באמת כולכם עושים עבודה נפלאה, כולל אלה שהולכים שם.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני גם רוצה להודות למאיה, ותודי לה בשמי, נורית, למאיה לוי ממוזיאון המדע, שעזר לנו בתחילת הדרך לארגן את הישיבה הנהדרת הזאת.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ראינו שיש לנו תקווה, שיש עתיד במדינת ישראל, רק צריך לעשות את הכל שהתקווה הזאת תהיה נחלתם של כמה שיותר רבים במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: וברוח אופטימית זאת, אני רוצה להודות לכל מי שהשתתף פה, במיוחד לכם החברה הצעירים.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.