ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 20, 2003-06-09 10:00

קולט אביטל: בוקר טוב, הדיון היום הוא המשך של דיון שהתחלנו בו מבלי בעצם להתכוון.

קולט אביטל: טיפלנו בסוגייה אחרת, של עברייני רחוב והומלסים בקרב האוכלוסייה הרוסית.

קולט אביטל: התכוונו אז לייחד מושב מיוחד של הוועדה הזאת לנושא עבריינות הנוער, ובעיקר למה שמעניין אותנו, השיעורים הגבוהים, ההולכים וגדלים של עבריינות בקרב הנוער העולה.

קולט אביטל: באותו דיון במקרה תוך כדי סקירה נציגת המשטרה העלתה את הנושא הזה וזה יצר הרבה מאוד ריקושטים בקרב חברי הוועדה.

קולט אביטל: אנחנו חוזרים לנושא הזה היום ואני מקווה שהוא יהיה פחות טעון.

קולט אביטל: אני מבינה שמה שהפריע לחלק מהמתדיינים, לפחות לחלק מחברי הכנסת, היה הטרמינולוגיה שבה השתמשה נציגת המשטרה.

קולט אביטל: חשוב לנו קודם כול לנסות להבין את ממדי התופעה, שכאמור בחלק מהמקרים הולכת ומכפילה את עצמה.

קולט אביטל: אנחנו רוצים להבין את הסיבות שמביאות לכך, שקשורות ללא ספק לנשירה מבתי-ספר ולהיעדר מסגרות נורמטיביות שיכולות לעזור לבני הנוער להיכנס לאפיקים אחרים.

קולט אביטל: הם נזרקים לרחוב וכתוצאה מזה בסופו של דבר מגיעים לעבריינות.

קולט אביטל: יש עבריינות קלה יותר ויש עבריינות אלימה יותר.

קולט אביטל: אנחנו רואים שמבחינה סטטיסטית העבריינות בקרב בני הנוער עולי אתיופיה היא בעיקר בתחום הגניבות הקטנות והעבריינות האלימה יותר היא דווקא בקרב בני הנוער יוצאי ברית-המועצות, בשיעורים גבוהים הרבה יותר.

קולט אביטל: יש להם סוגי התנהגות אופייניים, כמו חבירה לחבורות וכן הלאה.

קולט אביטל: אנחנו גם יודעים על תופעה מדהימה של עבריינות של ילדים צעירים.

קולט אביטל: בקרב עברייני הנוער בקהילה האתיופית הגילאים צעירים הרבה יותר, הם מתחילים בגילאים 12-13.

קולט אביטל: אלה שהם עבריינים בגיל 17 הם לפעמים עבריינים בפעם השנייה.

קולט אביטל: זאת אומרת שיש פה אולי גם כשל בטיפול.

קולט אביטל: אם ילדים מתחילים בעבריינות בגיל 12-13 וחוזרים לעבריינות בגיל 17 פירושו של דבר שהמערכת לא השכילה לטפל בהם בצורה נכונה ולהכניס אותם למסגרות שיכולות לטפל בהם.

קולט אביטל: בדיון הזה אנחנו רוצים לנסות להבין את הסיבות ולראות איך אנחנו מתמודדים עם התופעה הזאת.

קולט אביטל: אין ספק שהבעיה היא גדולה יותר בקרב בני נוער גם בגלל קשיי קליטה, מצד אחד, וגם בגלל היעדר מסגרות חברתיות ישראליות שיכולות לקלוט אותם טוב יותר, מצד שני.

קולט אביטל: זאת אומרת, יש בעיה במעורבות או בהתערבות שלהם בקרב בני נוער ישראלים.

קולט אביטל: דבר נוסף, אנחנו רוצים לשמוע, אולי גם מהג'וינט, על נסיונות שכן הצליחו.

קולט אביטל: לצדי נמצא חבר הכנסת ברונפמן.

קולט אביטל: אני אוכל לספר שפרט לכך שהדיון הזה הוא יוזמה משותפת של שנינו, ביקרתי בחיפה ושמעתי מפי האנשים שעוסקים בנושא הזה ברשות לקליטת עלייה בחיפה על פתרונות יצירתיים, על חבורה שלמה של עובדים מצוינים, ביניהם עובדים סוציאליים, שמצליחים "לקטוף" ילדים מן הרחובות ומהגנים הציבוריים ולהחזיר אותם למסגרות נורמליות.

קולט אביטל: יכול להיות שנרצה לייחד ישיבה מיוחדת לכל אותם הפתרונות שהרשות בחיפה מצאה, גם בנושא עבריינות אבל גם בנושא דיור, שהוא נושא נפרד אבל לא פחות חשוב.

קולט אביטל: אבקש מנציג המשטרה לפתוח בכמה מילים על הסטטיסטיקה ועל טיפול המשטרה בנושא.

קולט אביטל: גם אם אני אקדים את המסקנה לדיון, אני חושבת שהטיפול לא יכול להיות רק משטרתי.

קולט אביטל: המשטרה מנסה לטפל בעבריינים אחרי שהם כבר עוברים עבירות.

קולט אביטל: אנחנו צריכים לחשוב גם על מסגרות שתאפשרנה למנוע את העבריינות ולשקם את הנערים.

קולט אביטל: לפני שאני אעביר את רשות הדיבור לפקד ירון שטרית אבקש אולי קודם את חבר הכנסת ברונפמן להגיד כמה מילים.

רומן ברונפמן: קודם כול, תודה על זימון הישיבה לפי יוזמתנו.

רומן ברונפמן: זה לא פעם ראשונה שוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות דנה בנושא כאוב זה.

רומן ברונפמן: בסופו של דבר כמעט כל שנה כאשר מתפרסמים דוחות על עבריינות בקרב בני הנוער אנחנו נזעקים לטפל בנושא הזה, ובצדק.

רומן ברונפמן: מזה כמה שנים שפשיעה ועבריינות בקרב בני נוער עולים היא כפליים כמעט מהמשקל הסגולי שלהם באוכלוסייה.

רומן ברונפמן: זה נתון מטריד וכואב שמאלץ אותנו לפעול בתחום הזה.

רומן ברונפמן: אני חושב שזה לא סוגייה שעלתה רק בשנות התשעים בעקבות גל העלייה מברית-המועצות והעלייה מאתיופיה.

רומן ברונפמן: מי שלמד היסטוריה ומי שגר בארץ בשנות החמישים יודע בדיוק שנתונים דומים, אולי לא במספרים אבסולוטיים, היו גם בשנות חמישים ובתחילת שנות השישים.

רומן ברונפמן: כואב להגיד, ואפילו עצוב להגיד אבל זה טבע המעבר מתרבות אחת לתרבות אחרת, שינוי מערכת היחסים במשפחה, התערערות האוטוריטה של הורים.

רומן ברונפמן: ופה נכנס החלק שלנו, לפעמים אי-נכונות ואי-מוכנות של המערכות הישראליות להתמודד עם עלייה מסיבית, עם בעיות ספציפיות של נוער, גם במערכת הפורמלית וגם במערכות הלא פורמליות.

רומן ברונפמן: אני מרוצה מאוד שחברת הכנסת אביטל, יושבת-ראש הוועדה, הזמינה את נציגי חיפה.

רומן ברונפמן: ולא כי אני עומד בראש הרשות שהוקמה לפני 10 שנים, ואני גאה מאוד במה שאנחנו עושים בחיפה, אלא כי לפעמים לצד הנתונים הכואבים והמטרידים רצוי שהציבור יראה גם דוגמאות חיוביות וגישה קונסטרוקטיבית ומוצלחת שקיימת במקום זה או אחר, ואם זה במקרה בחיפה מה טוב.

רומן ברונפמן: עובדה שהנושא החיובי לא מעניין את התקשורת.

רומן ברונפמן: זה דוגמה מצוינת.

רומן ברונפמן: כאשר אין צרחות בכנסת ואין צרחות בוועדה, לתקשורת אין מה לעשות.

רומן ברונפמן: הדוגמאות הפוזיטיביות נשארות לצערי בין כתלי הוועדות.

רומן ברונפמן: חילופי דברים קשים או האשמות הדדיות בוודאי היו מוצאים את דרכם החוצה לדפי העיתון.

רומן ברונפמן: אבל אנחנו רגילים לזה ולכן אנחנו לא מתרגשים.

רומן ברונפמן: אני חושב שהדיון היום צריך להיות בשני חלקים: לראות את התמונה הכוללת, לבדוק מה אפשר לעשות ואיך לגייס את המערכות לטובת זה; ואולי לשמוע את מר יעקב ברודר ואת "מצילה" הארצית על ניסיון מעניין מאוד ומוצלח מאוד שמתקיים בעיר חיפה.

רומן ברונפמן: אולי מערכות אחרות ירצו להעתיק אותו לערים נוספות.

קולט אביטל: כיוון שפקד ירון שטרית נמצא בוועדה לזכויות הילד ויגיע לכאן עוד מעט, נבקש לשמוע את נציגת הסוכנות היהודית.

קולט אביטל: אולי תוכלי להגיד לנו משהו על פעילות הסוכנות היהודית בקרב בני הנוער, ואחר-כך אולי נבקש גם מנציגת המשרד לקליטת העלייה, ונחכה לפקד שטרית שיציג לנו מידע סטטיסטי.

מירה קידר: המחלקה לעלייה וקליטה, בתחום של הקליטה עוסקת בעיקר בפעילות בתוך מסגרות הקליטה, במרכזי קליטה.

מירה קידר: יש לנו 35 מרכזי קליטה עם למעלה מ-10,000 עולים.

מירה קידר: תקופות השהות במרכזי קליטה הן שונות אבל אני רוצה לגעת בקליטת עולי אתיופיה.

מירה קידר: היום יש לנו למעלה מ-6,000 עולים מאתיופיה.

קולט אביטל: אני מבקשת שתתמקדי בבני הנוער, לא בכל העדה.

מירה קידר: אני רוצה לתאר את ההיקף ואז נגיע לבני הנוער.

מירה קידר: אני רוצה להתייחס לנושא של בני נוער בהקשר של קליטה ראשונית של עולי אתיופיה במסגרות קליטה, שנשארים אצלנו עד שנתיים, ולעתים אף יותר.

מירה קידר: אנחנו רואים היום ניצנים של הבעיות שתהיינה בעוד 5 שנים, ואולי פחות מזה.

מירה קידר: בזמנו התקבלה החלטה על-ידי משרד החינוך שבני נוער וילדים יוצאי אתיופיה ישתלבו במערכת החינוך הרגילה.

מירה קידר: זאת אומרת, ההורים יכולים להחליט אם הילד ילמד בממלכתי-דתי או בממלכתי רגיל.

מירה קידר: הקערה התהפכה וכבר מזה כמה שנים כל הילדים לומדים בממלכתי-דתי בגלל כל נושא הקליטה של עולים שהם פלשמורה.

מירה קידר: אנחנו רואים היום בני נוער שמשולבים בבתי-ספר ממלכתיים-דתיים, חלקם בפריפריה, שלא כל-כך ערוכים לקלוט אותם, וחלק מהילדים גם נמצאים בפנימיות רחוק ממשפחותיהם.

מירה קידר: למדנו ואנחנו יודעים שאסור להרחיק את הילד ממשפחתו אלא יש לחזק את התא המשפחתי, בוודאי בשנים הראשונות וגם לאחר מכן, אך במציאות יש תופעה הפוכה.

מירה קידר: אנחנו התרענו ופנינו גם למערכות בעניין הזה.

מירה קידר: הנושרים מקרב עולי אתיופיה שמסתובבים היום ברחובות זה עולים ותיקים יותר.

מירה קידר: את העולים שאנחנו קולטים בשלוש השנים הראשונות, אנחנו ממשיכים לקלוט בקצב של 80-100 נפשות לשבוע, אנחנו נראה את חלקם בטווח של כמה שנים לא משתלבים במערכות בשל הסיבה שהזכרתי.

מירה קידר: אני חושבת שזה מחייב קבלת החלטות.

מירה קידר: התפקיד שלי הוא להציג את הבעיה שאי אפשר להתעלם ממנה.

מירה קידר: התופעה מתרחשת והיא קיימת.

קולט אביטל: באיזה רמה מתקבלת ההחלטה על שיגור אותם הילדים לבתי-ספר מרוחקים מהבית?

מירה קידר: אין החלטות שמתבצעות ממשרד החינוך.

מירה קידר: בעבר היתה החלטה על אחוזים מסוימים, עוד לפני ההחלטה הזאת.

מירה קידר: יושבים פה נציגים של הקהילה והם מכירים את זה טוב ממני.

קולט אביטל: האם ניהלתם דיון משותף עם מערכת החינוך והתרעתם?

מירה קידר: היו כמה דיונים.

מירה קידר: ערכנו דיון גם עם המועצה לשלום הילד על ילדים שנמצאים בפנימיות והנגיעה הזאת של מה שציינתי, של לימודי יהדות וכולי, עם הבעייתיות שאנחנו מרחיקים ילדים מן הבתים.

מירה קידר: הצפנו את הנושא אבל המציאות מכתיבה כעת את התהליך בשטח.

מירה קידר: זה בעיה אמיתית.

יגאל יאסינוב: עד כמה שידוע לי הרבנות דורשת ממשפחות עולי אתיופיה, בגלל החשד לאי-יהדותם, לשלוח ילדים לבתי-ספר דתיים.

יגאל יאסינוב: אני לא מדבר על אלה שנמצאים בהליכי גיור.

יגאל יאסינוב: אני מדבר על אלה שמצידנו אין חשש ליהדותם.

יגאל יאסינוב: הדרישה היא של הרבנות הראשית.

יגאל יאסינוב: הרבנות לא מחייבת את הסוכנות או את משרד החינוך אלא את המשפחות.

קולט אביטל: מה סמכות הרבנות בעניין הזה?

יגאל יאסינוב: כאשר מגיע אליך רב ואומר: אני אוכיח שאתם לא יהודים, שאתם נוצרים, שאתם פלשמורה, ולמשפחה שלכם שעדיין נמצאת באתיופיה לא תהיה זכות לעלות אז המשפחה מוכנה לעשות הכול, לשלוח את הילדים אפילו לחור הכי רחוק, לפנימייה דתית, לא יודע לאן, רק כדי שהרבנים יאשרו את עליית הקרובים.

יגאל יאסינוב: אפילו לא מדובר בגיור אלא בעליית ההורים והאחים מאתיופיה.

יגאל יאסינוב: התופעה הזאת מוכרת מאוד, נתקלתי בדרישות כאלה כבר כמה פעמים.

קולט אביטל: האם אנחנו יודעים, דרך עובדים סוציאליים או דרך הדרג המקצועי, שאילו אותם ילדים היו נשארים במסגרת משפחתית ולא היו מרחיקים אותם מהבית, אם היו מוצאים להם בתי-ספר סמוכים לבתיהם והם היו ממשיכים להיות תחת חסות הוריהם, האם היינו נתקלים באותם שיעורי עבריינות?

מירה קידר: קשה לנבא שיעורי עבריינות לגבי אוכלוסייה שרק הגיעה.

מירה קידר: ההערכה של עובדי המקצוע, של העובדים הסוציאליים שלנו – בכל מרכז קליטה יש לנו לפחות עובד סוציאלי אחד, יש צוות של מדריכים בני העדה – היא חד-משמעית שהניתוק הזה איננו טוב, לא לילד ולא למשפחה.

קולט אביטל: האם יש קשר בינו לבין שיעורי העבריינות?

מירה קידר: זאת הערכה, אני זהירה מאוד כי אתם יודעים למי ניתנה הנבואה אבל התמונה מצביעה על כך שתהליך הקליטה של ילדים כאלה, שבשלב הקריטי של העלייה מתנתקים מהמשפחות, או שלומדים במערכת חינוך שקשה לה איתם, כי אנחנו מדברים על כמות גדולה של ילדים, בואו נגיד שאז מתחילות בעיות.

קולט אביטל: הייתי רוצה לשמוע את גברת תמר דסטה, נציגת האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

קולט אביטל: אני רוצה להזכיר לפורום הזה שאנחנו ערכנו דיון משותף עם ועדת החינוך והתרבות על שיעורי נשירה של ילדים אתיופיים ממערכת החינוך וראינו גם את הדוח שהתפרסם בצורה מסולפת על-ידי הפרקליטה בתל-אביב.

קולט אביטל: חלק מהדברים שנאמרים היום נדונו כבר בדיון משותף עם ועדת החינוך והתרבות.

קולט אביטל: אני רק מצטערת שאז אני לא ידעתי על הלחץ של הרבנות להוציא את הילדים מהבתים ולשלוח אותם לבתי-ספר מהזרם הממלכתי-דתי.

וילמה מאור: בגלל שבתי-הספר הדתיים הקרובים לבתי הילדים מלאים אז שולחים אותם רחוק, העיקר שייקלטו בבתי-ספר דתיים.

יעקב ברודר: זה תנאי לגיור.

יגאל יאסינוב: זה כמו שאחד התנאים לגיור בנות הוא שאסור להן להתגייס לצבא.

יגאל יאסינוב: בחורה שנמצאת בהליכי גיור ורוצה להתגייס לצבא, לא מסכימים לגייר אותה.

תמר דסטה: אני רוצה להתייחס לדברים שאמרה גברת מירה קידר ושאמרו אחרים לגבי ההוצאה לפנימיות.

תמר דסטה: נערים ונערות בדור שלי נשלחו מסיבות טכניות אלה או אחרות לפנימיות דתיות ונותקו מהחממה המשפחתית.

תמר דסטה: אני חושבת שהיכולת של הצוות לתת חום ואהבה במסגרות הללו יכולה להיות גורם מכריע מאוד באם הילד יקלט במסגרת ויסיים שתים-עשרה שנות לימוד, בלי שום קשר לשאלה האם זה מסגרת דתית או חילונית.

תמר דסטה: אני חושבת שבנושא הזה צריך לקחת בחשבון גם את היחס של המערכות בכלל.

תמר דסטה: באופן כללי אני יכולה להגיד שהיחס הוא בלתי תומך, בלתי מאמין בילד.

תמר דסטה: כשילד נמצא מחוץ למסגרת המשפחתית, במסגרת שהיא לא תומכת ולא מעודדת, הסיכויים שהוא ישאר במסגרת כזאת קלושים.

תמר דסטה: יחסית למספר הכללי שלנו במדינה, ובניגוד לתרבות שאיתה אנחנו באים, אני חושבת שהתופעה הזאת של נוער אתיופי נושר ונוער אתיופי עבריין היא תופעה קשה מאוד.

תמר דסטה: אני חושבת שמה שגברת מירה קידר תיארה לגבי מה שעתיד להיות אם לא ניקח את הדברים בידיים זה תמונה אמיתית ונכונה.

תמר דסטה: אני חושבת שעדיף שעה אחת קודם לחשוב על הדברים ולהתייחס אליהם בצורה הנכונה והראויה.

תמר דסטה: מעבר לזה, הרבה משפחות אתיופיות מתגוררות בשכונות מצוקה.

תמר דסטה: משם ועד להימצא בחבורות נוער הדרך קצרה מאוד, הסיכוי גבוה מאוד.

תמר דסטה: בסך הכול אין תעסוקה, אין גירויים, אין פעילויות אחר-הצהרים וילדים מוצאים עצמם משוטטים או מתחברים לכל מיני חבורות.

תמר דסטה: מכאן הדרך לפרוץ ויטרינות וכל מיני דברים אחרים היא קצרה מאוד.

תמר דסטה: חילקנו לכם נייר עמדה שמציג את ההמלצות שלנו איך לצמצם את התופעות האלה.

תמר דסטה: ציינו גם את הגישה של המערכות בנושא תקנים, גם בקידום נוער וגם קציני ביקור סדיר, בכל מיני תפקידים שאנשי מקצוע מתוך הקהילה יכלו לתת את ידם ולסייע.

תמר דסטה: בכל המערכות האלה יש חוסר אונים, אין להם תקנים לאנשים מבני הקהילה.

תמר דסטה: אני חושבת שאם יהיו 2-3 בכל מסגרת כזאת, בקידום נוער, בעל"ם ובכל יתר המערכות שמטפלות בנוער בסיכון זה יכול בהחלט לסייע.

תמר דסטה: יושב איתנו פה מר מקונן טקלה שמנהל את מרכז המידע לנוער במצוקה בתל-אביב.

תמר דסטה: הוא יוכל לתת לכם נתונים מספריים וגם לתאר את התופעות עצמן ואת הגורמים להן.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: בינתיים הגיע אלינו פקד ירון שטרית.

קולט אביטל: אני מבינה שמסרת סקירה דומה בוועדה לזכויות הילד.

קולט אביטל: חבל שלא עשינו את זה יחד.

קולט אביטל: אנחנו חיכינו לך כדי לשמוע שני דברים.

קולט אביטל: קודם כול, אנחנו אמנם חילקנו פה נייר עם מידע סטטיסטי אבל אנחנו מבקשים שתיתן לנו כמה נתונים סטטיסטיים על גידול התופעה.

קולט אביטל: דבר שני, אנחנו מבקשים לשמוע מה ההיערכות שלכם.

ירון שטרית: אם יורשה לי, אוכל להציג את זה בוויאוגרף ולתת לכם סקירה מפורטת.

ירון שטרית: אני נציג מדור עבריינות נוער במשטרת ישראל.

ירון שטרית: אתן לכם סקירה קצרה על נתונים סטטיסטיים וכולי.

ירון שטרית: כיום במדינת ישראל חיים 2.17 מיליון בני נוער וילדים, שמהווים 34% מכלל האוכלוסייה בארץ.

ירון שטרית: 330,000 בני נוער נמצאים בסיכון, כאשר מתוכם 130,000 נמצאים בסיכון גבוה.

ירון שטרית: סיכון גבוה הוא סיכון מיידי, קטינים שנמצאים ברחובות וצריך לטפל בהם.

ירון שטרית: מתוך 130,000 בני הנוער שנמצאים בסיכון גבוה רק 31,000 זוכים לטיפול של שירותי הרווחה.

ירון שטרית: כחצי מיליון קטינים מצויים היום מתחת לקו העוני.

ירון שטרית: בעשור האחרון אנחנו רואים שעולה נפח הפשיעה של בני הנוער, אפשר לומר אפילו במאות אחוזים.

ירון שטרית: החלתו של חוק חסרי הישע ב-1989 הגדילה גם היא כמובן את נפח תיקי הפשיעה.

ירון שטרית: נוכל לראות ש-30.3% מעברייני הנוער בישראל הם לא יהודים, כאשר 19% מתוכם הם ערביי ישראל, 10% הם ערביי השטחים ו-1.3% הם "אחר", כלומר כל מי שנמצא בארץ שלא כדין.

ירון שטרית: 21.7% מעברייני הנוער בישראל הם עולים חדשים, כאשר 18.9% הם מחבר העמים ו-2.8% מאתיופיה.

קולט אביטל: ה-18% הם מתוך ה-21%?

ירון שטרית: 30% הם ערביי ישראל, ערביי השטחים ומי שנמצא בארץ שלא כדין.

ירון שטרית: 21% הם עולים חדשים והם מתחלקים: 18.9% מחבר העמים ו-2.8% מאתיופיה.

ירון שטרית: 48% הם נוער ותיק.

ירון שטרית: נער עולה הוא כל נער שהגיע למדינת ישראל משנת 1990 ואילך.

ירון שטרית: מבחינתנו הוא נחשב בסטטיסטיקה בקטגוריה של נער עולה.

ירון שטרית: מי שעלה לפני 1990 נחשב כישראלי ותיק, לא כנער עולה.

קולט אביטל: אני לא רוצה לשאול שאלות.

קולט אביטל: אני רק רוצה להעיר שבסקירה שאנחנו כתבנו על סמך נתונים שקיבלנו מסנ"צ סוזי בן-ברוך האחוזים גבוהים יותר.

ירון שטרית: אני יכול להגיד שהנתונים הללו מוצגים היום בפני סגל הפיקוד הבכיר של המשטרה, בפני המפכ"ל והסמפכ"ל.

ירון שטרית: אלה הנתונים הסופיים.

ירון שטרית: אני לא יודע מתי התקבלו הנתונים שהתייחסתם אליהם.

ירון שטרית: צריך להבין שהנתונים האלה עולים בסוף שנה ויורדים בתחילת שנה מכיוון שאז מזינים תיקים למחשב ומריצים טביעות אצבע.

ירון שטרית: לכן הנפח משתנה מדי פעם.

יעקב ברודר: זה אומר ששיעור הפשיעה בקרב העולים הוא כמו השיעור שלהם באוכלוסייה?

ירון שטרית: לא.

ירון שטרית: תכף אני אראה שקף שמתייחס בדיוק לשאלתך.

ירון שטרית: הם מייצרים פשיעה שהיא כמעט פי שניים משיעורם באוכלוסייה.

ירון שטרית: יש כמה מאפיינים יחודיים לפשיעת נוער.

ירון שטרית: בעשור האחרון חלה עליית מדרגה בתחום פשיעת הנוער, זה לא סוד.

ירון שטרית: אנחנו רואים שכמות התיקים הולכת וגדלה מדי שנה בשנה.

ירון שטרית: פשיעת הנוער חוצה ערים.

ירון שטרית: פעם אם הקטין היה תושב ירושלים הוא היה מבצע עבירות בירושלים בשכונת מגוריו.

ירון שטרית: היום הנער הזה מבצע עבירות גם בירושלים וגם בתל-אביב, מה שנקרא "חוצה ערים" וחוצה את המחוזות של המשטרה.

ירון שטרית: לכן אנחנו נתקלים בקשיים רבים לטפל בבני הנוער האלה כי קשה לנו לדעת.

ירון שטרית: אם תושב ירושלים מבצע עבירה בתל-אביב לוקח זמן רב מאוד עד שהחומר מגיע מתל-אביב לירושלים ולכן הוא נופל בין הכיסאות.

קולט אביטל: יש ניידות גבוהה.

קולט אביטל: יכול להיות שהם גם מצליחים לקחת רכבים לצורך הטיול.

ירון שטרית: אי-מוכנות מספקת לקליטת 260,000 בני נוער בשירות הציבורי בכלל ובמשטרה בפרט מביאה לירידה בכושר ההרתעה ואכיפה לקויה.

ירון שטרית: נוער עולה מייצר פשיעה פי שניים ויותר (26%) מחלקו בסך כול האוכלוסייה בארץ (כ-12%).

ירון שטרית: הנוער שלנו מעורב בעבירות של סמים, אלימות וזנות, כל העבירות שישנן בחוק העונשין.

ירון שטרית: פעם נהגנו לומר שהנוער מעורב פחות בעבירות סמים אבל לאט-לאט אנחנו רואים שהנוער יותר הולך לכיוון של סמים ונפתחים הרבה יותר תיקים של סמים, של אלימות וכולי.

ירון שטרית: נוער רצידיוויסטי – ההגדרה שלנו היא שנפתחו לו לפחות 4 תיקים ב-4 השנים האחרונות, ותיק אחד באותה שנה שעליה אנחנו מדברים.

ירון שטרית: נוער כזה זקוק לטיפול.

ירון שטרית: בריחת נערות ונערים חוסים ממעונות חסות: בדרך כלל זה לשטחי הרשות הפלסטינית ששם הנערות משמשות שפחות-מין.

ירון שטרית: סוגרים אותן, אוסרים אותן ולא נותנים להן לצאת מהשטחים.

ירון שטרית: לפעמים זה גם מרצונן כאשר הן רוצות לברוח מן הבית.

ירון שטרית: אנחנו רואים גם בנושא הזה עלייה גדולה מאוד, הרבה קטינות שבורחות ממעונות החסות אל הרשות הפלסטינית.

מרינה סולודקין: גם אלי הגיעו תלונות על דברים כאלה.

וילמה מאור: יש לך מספרים?

ירון שטרית: אין לי כאן את המספר אבל בשיעור הבריחות המדווחות על-ידי שירות מבחן לנוער אנחנו רואים עלייה הולכת וגדלה.

ירון שטרית: זה לא תופעה מקומית שפסקה.

קולט אביטל: אתה יכול לומר לנו באיזה סוג נערות מדובר – יהודיות, ערביות, פלסטיניות?

ירון שטרית: רוב הנערות שנמצאות במעונות חסות הן נערות יהודיות.

קולט אביטל: זאת אומרת שיש תופעה של בריחה של נערות יהודיות מהארץ אל הרשות הפלסטינית, ושם הן מועסקות בזנות.

ירון שטרית: או מועסקות בזנות, או מקיימות יחסי מין תמורת סמים או כל מיני דברים כאלה, נערות שנמצאות במצוקה מן הסתם.

ירון שטרית: אתן לכם קצת נתונים כדי שתבינו מה קורה.

ירון שטרית: שימו לב לתיקי הסמים.

ירון שטרית: בשנת 1990 היו לנו בסך הכול 250 תיקים בעבירות סמים.

ירון שטרית: בשנת 2002 היו לנו 4,086 תיקים, רק בקרב בני הנוער.

ירון שטרית: אני מדבר על תיקים פ"א (פנקס אישום) וא"ת (אי-תביעה) שהם תיקי אזהרה.

אמונה לנדאו: כמה מתוכם תיקים חוזרים, של בני נוער שכבר מוכרים לכם?

ירון שטרית: אני לא יכול לתת לך את הנתון הזה אבל בעיקרון אני יכול להצביע על הגרף.

ירון שטרית: שימו לב מה קורה בשנת 1993.

ירון שטרית: אני לא אומר שזה בגלל העלייה אבל זה בגלל שכמות בני הנוער גדלה ויצרה גידול בגרף הפשיעה.

קולט אביטל: ציינת גידול של פי עשרים בכמות התיקים שנפתחו.

קולט אביטל: האם יש לך מידע כמה מהם עולים חדשים?

ירון שטרית: אני אציג את הנתון הזה בהמשך.

ירון שטרית: שימו לב מה קורה בתיקי האלימות.

ירון שטרית: אנחנו רואים בלימה קטנה בשנת 2002 בתיקי אלימות של בני נוער, 14,696 תיקים לעומת 14,338 תיקים.

ירון שטרית: העלייה היא לא רצינית לעומת 1998 מול 2000, שכאן אנחנו רואים באמת עלייה רצינית מאוד.

ירון שטרית: שימו לב, בשנת 1990 היו 3,508 תיקים לעומת 14,696 תיקים עכשיו.

ירון שטרית: זה כמעט פי 5.

ירון שטרית: זה כמות אדירה של תיקים שנפתחים לבני נוער.

ירון שטרית: שימו לב מה קורה בעבירות רכוש.

ירון שטרית: בשנת 1990 היתה פתאום ירידה והקו הולך בצורה גלית.

ירון שטרית: אני חייב לציין שבשנים 2001 ו-2002 אחד היעדים שקבע המפכ"ל היה הורדת נפח הפשיעה בעבירות רכוש.

ירון שטרית: לכן אנחנו רואים כאן ירידה מסוימת, ובשנת 2002 שוב מתחילה עלייה.

ירון שטרית: אני יכול להשוות את זה מול תיקי האלימות ורואים שזה בערך אותו מצב.

ירון שטרית: זה אומר שיש בלימה מסוימת כרגע, אין עלייה דרסטית.

יעקב ברודר: אולי הבלימה נובעת מסגר בשטחים, מכך שהמשטרה עסוקה בכל מיני ענייני ביטחון שוטף?

ירון שטרית: הירידה נובעת בוודאות מכך שהנושא הזה הוכרז כיעד מפכ"ל.

ירון שטרית: המשטרה שמה דגש על נושא תיקי רכוש מכיוון שהמפכ"ל הציב את זה כיעד.

ירון שטרית: כאן אנחנו הצלחנו במידה מסוימת לעצור את התופעה הזאת.

ירון שטרית: ידעו שיש אכיפה גדולה יותר, יותר אנשים נתפסו ובני הנוער פחדו יותר להתעסק עם רכוש.

ירון שטרית: ויכול להיות, כמו שאתה אומר, הדבר הזה לא נבדק, שהירידה נובעת גם בגלל הסגר בשטחים.

ירון שטרית: יתכן שכאשר יש סגר מן הסתם יש פחות עבירות רכוש.

ירון שטרית: שימו ללב לסך כול התיקים שנפתחו לבני נוער בשנת 2002.

ירון שטרית: אנחנו מדברים על 32,067 תיקים.

ירון שטרית: בשנת 2001 נפתחה כמות תיקים דומה.

ירון שטרית: אנחנו יכולים לראות שזה נמצא במגמה של עלייה מתונה.

ירון שטרית: זה עולה, זה לא גרף שנמצא במגמת ירידה.

ירון שטרית: בנושא של רכוש או בנושא של אלימות אי אפשר להגיד שזה מתאזן.

ירון שטרית: אלה התיקים הכלליים, גם פ"א (פנקס אישום) וגם א"ת (אי-תביעה).

ירון שטרית: זה לא כולל תיקי נעדרים.

קולט אביטל: אנא הסבר להדיוטות כמונו מה זה פ"א ומה זה א"ת.

ירון שטרית: המשטרה נוהגת בשני מסלולים.

ירון שטרית: המסלול הראשון הוא תיק א"ת – תיק אי-תביעה.

ירון שטרית: זה תיק פלילי לכל דבר שממלאים אותו במסמכים ובראיות הרלוונטיות אבל הוא נסגר בתוך המשטרה והוא לא מגיע למחלקת תביעות או לפרקליטות להגשת כתב אישום.

ירון שטרית: בתיק פלילי (פ"א) אוספים את כל הראיות והכול מועבר לפרקליטות או למחלקת תביעות ומוגש כתב אישום.

דן שלום: פ"א זה פנקס אישום.

ירון שטרית: הדבר הזה נרשם במסוף המשטרתי כרישום פלילי.

ירון שטרית: לקטינים, מכיוון שאנחנו לא רוצים לתייק אותם כעבריינים ורוצים לתת להם הזדמנות נוספת, החליטו במשטרה לתת מה שנקרא הזדמנות, אי-תביעה.

ירון שטרית: אם הנער מבצע עבירה נוספת אז כמובן שרואים שיש לו תיק בעבר ומתחשבים בזה.

קולט אביטל: רוב הרצידיוויסטים, כפי שאתה קורא להם, באים מה-פ"א או מה-א"ת?

ירון שטרית: רק מה-פ"א.

קולט אביטל: אלה שהחלטתם לתת להם עוד צ'אנס בסך הכול מתנהגים בסדר אחר-כך?

ירון שטרית: רובם, למעלה מ-70% לא חוזרים לפשע.

מרינה סולודקין: א"ת זה לעתים תיקים שנפתחו נגד נער מסוים ואחר-כך לא היו מספיק ראיות ולכן לא הוגש כתב אישום.

מרינה סולודקין: אני מתעסקת בזה ולעתים יש סימנים שתיקים נתפרו ושפברקו ראיות.

ירון שטרית: ב-א"ת אוספים את כל הראיות.

ירון שטרית: אם קטין לא משתף פעולה עם שירות מבחן לנוער לפעמים הופכים את התיק הזה ל-פ"א ומגישים נגדו כתב אישום ומעבירים את זה לבית-המשפט.

ירון שטרית: זה לא תלוי בשאלה אם יש די ראיות או אין די ראיות.

מרינה סולודקין: אני מתעסקת בעיקר בשגיאות של המערכת.

יגאל יאסינוב: עם כל הכבוד למשטרה, צריך להבהיר שבתיקים האלה שנסגרו במערכת יש מספר מוכר לא קטן של תיקים שנפתחו בטעות.

יגאל יאסינוב: לא היתה עבירה ותיקים נפתחו וילד הוזהר שלא לפי הצדק.

ירון שטרית: אני לא מכיר תיקים כאלה.

ירון שטרית: יכול להיות שיש מקרים בודדים שנפתחו תיקים בטעות, אולי בשל טעות מקומית.

קולט אביטל: יהיה מקום לשאלות אחר-כך.

קולט אביטל: אנחנו ניתן לו לסיים את הסקירה.

קולט אביטל: אני מבקשת מאוד שתתמקד בעניין העולים החדשים.

ירון שטרית: עבריינים בחלוקה לקבוצות אוכלוסייה לשנת 2002:

ירון שטרית: שימו לב ש-47.6% הם בני נוער ותיקים.

ירון שטרית: 19% הם ערביי ישראל, 1.8% הם נוער עולה מאתיופיה ו-18.9% נוער יוצא חבר העמים.

ירון שטרית: שאלת קודם לגבי החלק שלהם באוכלוסייה והחלק שלהם בין כלל העבריינים.

ירון שטרית: העמודה האדומה זה החלק של העבריינים, לעומת העמודה הכחולה שזה החלק של כלל האוכלוסייה.

ירון שטרית: בני הנוער הוותיקים בישראל מהווים 65.7% מהאוכלוסייה והם מייצרים 48% מהפשיעה הכללית במדינת ישראל.

ירון שטרית: ערביי ישראל מהווים 22% והם מייצרים 19% מהעבריינות בישראל.

ירון שטרית: שימו לב שזה קצת נמוך מהחלק שלהם באוכלוסייה.

ירון שטרית: העולים מאתיופיה מהווים 1.3% מכלל האוכלוסייה והם מייצרים כפול עבירות, דהיינו 2.8% עבירות מסך כול העבריינות.

ירון שטרית: עולי חבר העמים, גם כאן אנחנו יכולים לראות שזה כמעט כפול.

ירון שטרית: הם מהווים 11.1% מכלל האוכלוסייה ומייצרים פשיעה של 18.9%.

ירון שטרית: אלה נתונים נכונים לסוף שנת 2002.

ירון שטרית: ישנם כמה הסברים למה החלק של אוכלוסיות העולים האלה גדול יותר בין העבריינים.

ירון שטרית: אוכלוסיית העבריינים מהווה קבוצות סגורות ואין זה סוד שקשה מאוד לחדור אליהן.

ירון שטרית: הם עולים ביחד, הם גדלים ביחד, ופתאום להביא איזה בחור ישראלי ולהחדיר אותו פנימה זה קשה מאוד.

ירון שטרית: זה לא כמו עם הנוער הוותיק.

ירון שטרית: בעיקר זה נכון לגבי יוצאי קווקז והעדה האתיופית.

ירון שטרית: קיים חוסר אמון בסיסי מצד הנוער העולה כלפי המשטרה.

ירון שטרית: הם חושבים למשל ש"מחפשים אותם".

תמר דסטה: הם לא רק חושבים כך.

מרינה סולודקין: לחלקם גם יש ניסיון מר, לצערי הרב.

ירון שטרית: אני קצין נוער במדור עבריינות נוער במטה הארצי.

ירון שטרית: אני מייצג כעת את כלל המשטרה ולא את מחוז ירושלים לדוגמה.

ירון שטרית: אני לא יודע איך הקצינים בירושלים למשל עובדים מולכם.

ירון שטרית: כרגע אני נותן תמונה כוללנית.

ירון שטרית: אם אתם רוצים להעלות מקרה ספציפי, תנו לי את פרטיו ואני מבטיח לבדוק.

ירון שטרית: קשיי השפה: במשטרת ישראל אין הרבה דוברי אמהרית או רוסית.

מרינה סולודקין: זה אשמה שלכם.

ירון שטרית: אני לא אומר של מי האשמה.

ירון שטרית: אני נותן תמונת מצב.

ירון שטרית: אין הרבה דוברי רוסית או אמהרית במשטרת ישראל.

ירון שטרית: אנחנו מנסים לגייס יותר אנשים כדי שיהיה קל יותר לטפל באוכלוסייה הזאת.

מרינה סולודקין: זה לא מדויק.

מרינה סולודקין: יש לכם אידיאולוגיה לא לתת, לצערי הרב, מקום לעולים חדשים במשטרה.

ירון שטרית: צר לי שאת משמיצה כך את המשטרה.

ירון שטרית: המשטרה עושה מאמץ אדיר לגייס יוצאי חבר העמים ויוצאי אתיופיה.

קולט אביטל: אנחנו נשמח לעזור לכם בעניין הזה.

ירון שטרית: אנחנו עושים כל מאמץ לגייס עולים חדשים למשטרה.

ירון שטרית: הטיפול בבני נוער עולה הוא לא רק של המשטרה אלא גם של גופים אחרים.

ירון שטרית: כמה דוברי רוסית או אמהרית יש למשל בשירות המבחן לנוער?

ירון שטרית: אין רבים.

ירון שטרית: במשטרה יש את כמות העולים הרבה ביותר.

ירון שטרית: אנחנו מודעים לזה, אנחנו מנסים לגייס עולים חדשים לשורותינו כי אנחנו יודעים שזה טוב גם לנו וגם לנוער.

קולט אביטל: יש לכם תקנים?

ירון שטרית: יש תקנים כמובן.

ירון שטרית: אנחנו רוצים לגייס את המתאימים.

מרינה סולודקין: כבר 7 שנים ממתינים עולים חדשים שסיימו את שירותם בצבא.

מרינה סולודקין: הגיעו אלי 10 פניות בעניין זה.

מרינה סולודקין: אני אפילו מתכתבת עם מחלקת כוח-האדם במשטרה.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים להדגיש שזה לא מספיק, מסיבות אלה או אחרות.

ירון שטרית: כמו שאמרתי, בשל קשיי שפה קשה לנו לתקשר איתם.

קולט אביטל: יש הבדלי נורמות תרבותיות.

ירון שטרית: כמובן שזה יוצר קושי מסוים לטפל בבני הנוער.

ירון שטרית: גורם נוסף הוא התערערות הסמכות ההורית עקב חבלי הקליטה שמקשים על שיתופם בהליך שיקום הנוער.

ירון שטרית: אם נער שעלה מחבר העמים ועבר עבירה כלשהי מוזמן רק אחרי 2-3 חודשים לשירות המבחן לנוער, יש סיכוי גדול שהוא ימשיך לעשות עבירות כי הוא לא יודע מה הוא צריך לעשות, וההורים לא יודעים מה קורה איתו.

ירון שטרית: אנחנו אומרים שוב, צריך להכות על הברזל כשהוא חם.

ירון שטרית: כאשר תופסים נער צריך לשתף את ההורים ולערב אותם.

ירון שטרית: כמובן שזה לא רק הטיפול של המשטרה.

ירון שטרית: כמה שאנחנו משתדלים להיות גוף טיפולי, אנחנו עדיין גוף אכיפתי.

ירון שטרית: אנחנו משתדלים מאוד לעשות את העבודה של שאר הגופים במדינת ישראל, ואני חושב שאנחנו עושים את זה בהצלחה גדולה.

ירון שטרית: יש בעיה של מחסור במסגרות טיפול לנוער עולה, דבר שמקשה על הפניית נערים לשיקום.

ירון שטרית: צריך לשים על זה את הדגש.

ירון שטרית: בעקבות הגידול המשמעותי במספר בני הנוער העולה המעורבים בפעילות עבריינית מתחייבת פעולה דחופה בטיפול בנערים מייד עם פתיחת התיק הראשון במשטרה.

ירון שטרית: כמובן, כמו שאמרתי, אם לא נפתח את התיק הראשון ונטפל בזה מייד אותו קטין לא יידע מה קורה איתו והוא ימשיך לבצע עבירות.

ירון שטרית: אם הוא ממשיך לבצע עבירות, הוא הופך להיות עבריין מבחינת המשטרה כי הוא חוזר על העבירות, הוא רצידיוויסט, ואז למשטרה לא נותר אלא לטפל בו בחומרה רבה יותר.

ירון שטרית: לחוקרי הנוער במשטרה אין כיום כתובת ברורה וזמינה כאשר יש צורך להצמיד קצין מבחן לנער שנמצא על סף הידרדרות.

ירון שטרית: אנחנו לא יודעים למי לפנות.

ירון שטרית: אני לא מדבר על שירות המבחן לנוער.

ירון שטרית: אני מדבר על דוברי שפה רוסית או אמהרית.

ירון שטרית: אין לנו כתובת שאנחנו יכולים לפנות אליה.

קולט אביטל: המשרד לקליטת העלייה לא יכול לעזור בעניין?

ירון שטרית: אנחנו נעזרים איפה שאפשר אבל זה לא מספיק.

ירון שטרית: שמתם לב שכמות העבריינים מחבר העמים ומאתיופיה כמעט מכפילה את עצמה.

ירון שטרית: בשל הכמות הגדולה של העבריינים קשה לנו לתת טיפול לכולם.

ירון שטרית: אנחנו מעדיפים שהטיפול יהיה זמין ומהיר.

ירון שטרית: דהיינו אם קטין ביצע עבירה, לקחת אותו אפילו ביד לשירות המבחן לנוער, שמישהו יטפל בו, שיערבו את ההורים וכולי.

ירון שטרית: אין לנו אפשרות לפעול כך.

ירון שטרית: יש לנו לצערנו עוד הרבה מטלות במשטרה ואנחנו לא יכולים לתפוס כל נער עולה שהשתמש במריחואנה, לקחת אותו ביד לשירות המבחן לנוער ולהגיד: בוא, חביבי, אנחנו מטפלים בך אישית, לוקחים אותך אישית, מעבירים אותך טיפול וכולי.

ירון שטרית: אין למשטרה את הלוקסוס הזה.

ירון שטרית: אנחנו מעבירים את המסמכים לשירות המבחן לנוער, לוקח בסביבות 1-2 חודשים עד ששירות המבחן לנוער מזמן אליו את הקטין ובחודשיים האלה הוא ממשיך לבצע עבירות.

ירון שטרית: זה נקודת תורפה שחייבים לתת עליה את הדגש.

ירון שטרית: במקרים בהם מופנים בני נוער לשירותי הנוער הקהילתיים עובר זמן רב עד המפגש, כמו שאמרתי.

ירון שטרית: זה נקודה חשובה מאוד, שכול הגופים חייבים לשים עליה את הדגש הרב ביותר.

ירון שטרית: לסיכום, על-פי נתוני משטרת ישראל בשנת 2002 נפתחו בסך הכול 34,873 תיקים.

ירון שטרית: כמובן שזה כולל גם את 2,000 התיקים של הנעדרים.

ירון שטרית: בסך הכול טופלו 44,519 תיקים ללא תיקי הנעדרים.

ירון שטרית: מה ההבדל בין תיקים שטופלו ביחידות הנוער לבין תיקים שנפתחו לנוער?

ירון שטרית: יש הרבה תיקים שהחשוד הוא בגיר והקורבן הוא קטין, ולמרות זה התיק מטופל על-ידי יחידות הנוער.

ירון שטרית: אז כמובן הנפח של התיקים שמטופלים על-ידי עובדי הנוער באופן אוטומטי גדל.

ירון שטרית: הוא גדל ב-10,000 תיקים.

ירון שטרית: לדוגמה, עובדי הנוער מטפלים בכל התיקים של חסרי-הישע מכיוון שמעורב בהם קטין.

ירון שטרית: אנחנו מקווים שתהיה החלטה של ראש אגף החקירות בימים הקרובים שכל התיקים האלה יועברו לטיפול החוקרים הכלליים ואז תהיה לחוקרי הנוער אפשרות רבה יותר לטפל בבני הנוער.

רומן ברונפמן: אתם תומכים בהחלטה הזאת?

ירון שטרית: אנחנו תומכים בזה, כמובן בלי לפגוע במצבת התקנים של חוקרי הנוער.

ירון שטרית: מחקרי אלימות מצביעים על מעורבות גבוהה, מקום 8-7, של קטינים בעבירות אלימות.

ירון שטרית: מחקרי סמים מצביעים על מעורבות של 70,000 קטינים בעבירות סמים.

ירון שטרית: המעורבות של קטינים בעבירות סמים ורכוש היא בשיעור 30%-50%.

ירון שטרית: עבירות הנוער הידועות למשטרה הן קצה הקרחון.

ירון שטרית: אין זה סוד, בעיקר בעבירות סמים אבל גם בעבירות אלימות, שהדברים נסגרים פנימה בחבורה הקטנה או בחוג המשפחה, בכל מיני סולחות או עטוות שנסגרות בתוך השבט או בתוך הקבוצה וזה לא מגיע למשטרה.

ירון שטרית: אנחנו יודעים על עבירות, ואנחנו הצבענו לכם כאן על נתונים קשים מאוד אבל קחו בחשבון שכל הנתונים האלה הם קצה קרחון.

ירון שטרית: יש עוד המון תיקים שהמשטרה לא יודעת עליהם.

מרינה סולודקין: אנחנו מודים לך מאוד, חברת הכנסת קולט אביטל, על שאת מקיימת היום את הישיבה הכל-כך חשובה הזאת.

מרינה סולודקין: היה חשוב לנו מאוד לשמוע את הדיווח של המשטרה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שיש שינויים לטובה.

מרינה סולודקין: בשנים האחרונות יש שיתוף פעולה טוב מאוד עם המפכ"ל אהרונישקי בכל הנושאים הקשורים למשטרה, גם בעניינים של עבריינות נוער.

מרינה סולודקין: הנתונים הם מדאיגים מאוד.

מרינה סולודקין: אנחנו רואים גידול בכמות העבריינים, ובקרב בני הנוער העולים זה פי שתיים משיעורם בכלל האוכלוסייה, גם אצל האתיופים וגם אצל הרוסים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שיש קורלציה בין הנתון על נשירה מבתי-הספר, שזה 25%, לבין עבריינות נוער.

מרינה סולודקין: השיעור הוא דומה מאוד.

מרינה סולודקין: חלק מהדברים ששמענו כאן אני לוקחת בערבון מוגבל בגלל שיש מטען קשה מאוד ביחסים בין המשטרה לבין אוכלוסיית העולים, לא רק עם מבוגרים אלא גם עם בני נוער.

מרינה סולודקין: אנחנו, ביחד עם המשטרה, מנסים לטפל בנושאים האלה אבל לצערי הרב בעיר אשקלון אפילו ראיתי פנייה של ארגון לזכויות האדם למחלקת זכויות האדם באומות המאוחדות על יחס המשטרה לעולים ולמחבלים במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: נדהמתי מאוד.

מרינה סולודקין: בגלל שאני גרה באשקלון ומשתתפת בפגישות עם המשטרה, וגם מעורבת במקרים פרטיים כשיש בירורים בין האוכלוסייה למשטרה, אני לא רציתי לראות פנייה של הארגון לאומות המאוחדות אבל היו סיבות לדבר הזה.

מרינה סולודקין: לפקד ירון שטרית אני ממליצה מאוד לא לומר לחברי כנסת שהם משמיצים את המשטרה.

מרינה סולודקין: אנחנו רוצים לשבח את המשטרה.

מרינה סולודקין: אתם אומרים שאתם לא מבינים את העולים.

מרינה סולודקין: יש מקרים של התנגשויות בין נוער עולה לנוער יליד הארץ והתוצאות הן לא טובות, לרעת הנוער העולה.

מרינה סולודקין: מדי שנה יש 3-4 תיקים תפורים, שערורייתיים מאוד, שכל חברי הכנסת צריכים להתעסק בהם.

מרינה סולודקין: רק עם שיתוף פעולה ניתן יהיה לעשות משהו.

מרינה סולודקין: גברתי היושב-ראש, אני רוצה להגיע למסקנות.

מרינה סולודקין: אני חוזרת להצעה שלי לפתוח כאן ועדת-משנה לנוער העולה, לכל הנוער: גם אתיופים, גם רוסים, גם ארגנטינאים.

מרינה סולודקין: עכשיו בגלל הקיצוצים בתקציב אנחנו נכנסים לתקופה מאוד-מאוד קשה.

מרינה סולודקין: משפחות חד-הוריות, שמהוות קבוצת סיכון, נמצאות על סף קריסה.

מרינה סולודקין: יש הרבה דברים, גם בחינוך, גם ברווחה וגם בעלייה וקליטה שביחד אנחנו צריכים לשבת ולדון בהם.

מרינה סולודקין: פניתי ליושב-ראש ועדת החינוך והתרבות, חבר הכנסת אילן שלגי, אך לצערי הרב הוא לא חושב שזה נכון.

מרינה סולודקין: אבל אם יש ועדה לזכויות הילד ניתן גם להקים תת-ועדה לנוער העולה.

מרינה סולודקין: צריך לקחת בחשבון, יש רבע מיליון בני נוער שהם עולים חדשים.

מרינה סולודקין: זה משפיע על הכול, גם על החינוך, גם על המשטרה, גם על הרווחה בארץ, גם על כל האקלים התרבותי.

מרינה סולודקין: בשנים האחרונות אני רואה הרבה מאוד תופעות חמורות ומדאיגות.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לטפל במוקד אחד ואני חושבת שהמוקד הוא כאן.

קולט אביטל: יש לנו הרבה דוברים.

קולט אביטל: בחצי השעה הקרובה הייתי רוצה לנסות לעבור בצורה יותר מעשית על סוגי הפתרונות.

קולט אביטל: קודם כול לשמוע מהגופים המטפלים כמה דוגמאות של דברים שהם עושים כדי לנסות לראות איך אנחנו יכולים להעתיק מודלים שאפשר לאמץ.

קולט אביטל: אם אני הבנתי אותך נכון, פקד שטרית, חסר במשטרה כוח-אדם דובר רוסית ואמהרית אך קיימים תקנים.

קולט אביטל: אם הארגונים שנמצאים פה יתגייסו ויצרו קשר בין המשטרה לבין אנשים בקרב העולים שיש להם פוטנציאל לעבוד במשטרה, האם אפשר להפנות אותם אליך?

ירון שטרית: אפשר להפנות אותם ללשכות הגיוס במשטרה.

ירון שטרית: כל מי שיימצא מתאים, יגויס למשטרה.

ירון שטרית: אנחנו נשמח מאוד אם יתגייסו לשירותנו יוצאי חבר העמים וכמובן גם יוצאי אתיופיה.

תמר דסטה: השאלה היא לאילו תפקידים אתם שולחים אותם.

ירון שטרית: אני לא מנהל את משטרת ישראל.

ירון שטרית: יש מפכ"ל שמנהל את המשטרה.

ירון שטרית: אני לא יכול לקבוע שאדם מסוים יעבוד בתפקיד מסוים.

רומן ברונפמן: אנחנו למודי ניסיון מההצהרות האלה של משטרת ישראל על גיוס עולי ברית-המועצות וגיוסי עולי אתיופיה.

רומן ברונפמן: אם אני לא טועה, הגיוס שהתקיים בפועל נמדד לא במאות אלא בעשרות בודדות.

יגאל יאסינוב: וגם אלה שגויסו נמצאים במשטרת התנועה.

מילנה אבז: אני עובדת בארגון שתי"ל ומרכזת קואליציית ארגונים למען נוער עולה בסיכון.

מילנה אבז: הקואליציה הזאת מורכבת מארגוני עולים מחבר העמים.

מילנה אבז: לאחרונה יש לנו שיתוף פעולה גם עם ארגוני עולים מאתיופיה.

מילנה אבז: ביחד אנחנו מנסים לקדם סוגיות שקשורות לבעיות המתעוררות בקרב נוער עולה בנושאים כמו זכויות תלמידים עולים, כוח-אדם מקצועי דובר שפות העולים, סמים ואלימות.

מילנה אבז: אלה הנושאים שאנחנו מזהים כצרכים הבוערים ביותר בשטח היום ומנסים באמצעות לובי לקדם את הטיפול בהם.

מילנה אבז: אני רוצה להגיד שני דברים.

מילנה אבז: ראשית, שאלה לנציג המשטרה.

מילנה אבז: האם יש איזה התפלגות של עבירות ראשונות?

מילנה אבז: ברור שיש שיעור גבוה מאוד של עבירות בקרב בני נוער עולים.

מילנה אבז: האם ידוע לכם מה שיעור העבירות הראשונות, מספר התיקים שנפתחו לבני נוער עולים?

ירון שטרית: בסביבות 50% זה תיקי אי-תביעה, תיקי אזהרה, ו-50% זה תיקים פליליים.

ירון שטרית: אנחנו משתדלים לא לפתוח בתיק הראשון תיק פלילי אלא אם כן מדובר בעבירה חמורה מאוד.

ירון שטרית: בעבירות קלות אנחנו פותחים תיק אזהרה.

קריאה: אבל המספר שהצגת מתייחס גם לאלה לגם לאלה.

ירון שטרית: המספר מתייחס גם לעבירות סמים ולעבירות אלימות ורכוש.

ירון שטרית: זה מתפלג בערך 50%-50%.

מילנה אבז: עבירה ראשונה זה עדיין יכול להיכנס בסוגייה של מניעה, עדיין לא מאוחר מדי לטפל בנער.

ירון שטרית: נכון.

ירון שטרית: גם בתיק השני לעתים ניתנת הזדמנות שנייה אבל רק באישור של קצין הנוער המחוזי או המרחבי.

קולט אביטל: יש לי שאלה משלימה על אותם התיקים של אי-תביעה.

קולט אביטל: מאחר ואתם מחליטים לא לתבוע, מה אתם עושים עם החומר?

קולט אביטל: לאן אתם מפנים את הטיפול באותם נערים שחשודים בעבירה ראשונה אבל החלטתם לתת להם צ'אנס נוסף, את 50% מהתיקים האלה?

ירון שטרית: קודם כול הם חותמים על טופס אזהרת קטין והם מתחייבים בנוכחות ההורים.

קולט אביטל: זה הילד עצמו.

קולט אביטל: מי מטפל בנערים?

ירון שטרית: אנחנו מעבירים את הטיפול לשירות המבחן לנוער.

ירון שטרית: שירות המבחן לנוער מקבל מאיתנו הפניה עם כל הפרטים המלאים והמדויקים של ביצוע העבירה, מי היו השותפים לעבירה וכולי, והוא אמור לזמן את הקטין לשירות המבחן לנוער ולהצמיד לו קצין מבחן שילווה אותו לאורך תקופה מסוימת.

קולט אביטל: למרות שלא הוגשה נגדו תביעה?

קולט אביטל: כדי לנסות למנוע?

ירון שטרית: חשוב להבין שבעבירות קלות, מה שהוא לא עבירת סמים, אנחנו מעבירים את הפנייה לשירות המבחן לנוער אך שירות המבחן לנוער בכלל לא מזמן אותם בעבירות כלליות שנחשבות קלות.

ירון שטרית: בעבירות סמים חובה עליהם לזמן את הקטין, בלי יוצא מן הכלל.

מילנה אבז: אמרת קודם ששירות המבחן לנוער הוא לא בדיוק כתובת.

מילנה אבז: אין שם די אנשים שיכולים לסייע במניעה, לגשר, למנוע הידרדרות.

ירון שטרית: לא אמרתי שזה לא כתובת.

ירון שטרית: זה כתובת.

ירון שטרית: זה גוף ממשלתי.

קולט אביטל: סליחה, זה לא דו-שיח.

קולט אביטל: יש פה מישהו משירות המבחן לנוער?

קולט אביטל: הזמנו אותם והם לא הגיעו.

קולט אביטל: מעניין שהם לא הגיעו.

מילנה אבז: אני רוצה רק להציע, אמרת שאתם לא מצליחים לגייס עולים חדשים לשורות המשטרה.

מילנה אבז: יש כאן ארגונים חברתיים שמקובלים בקהילה.

מילנה אבז: בואו נעשה איזה עבודה מסודרת, תגידו מה אתם צריכים ואנחנו ננסה לתאם.

מילנה אבז: יש היום הרבה מובטלים שישמחו לעבוד במקום מסודר כמו המשטרה ואפשר להכשיר אותם.

מילנה אבז: זה יעזור גם לאנשים וגם למשטרה.

ירון שטרית: אנחנו צריכים גם תקנים בשביל זה.

קולט אביטל: אמרת שיש לכם תקנים.

מקונן טקלה: אני מנהל מרכז נוער בתחנה המרכזית החדשה בתל-אביב.

מקונן טקלה: קצת היסטוריה.

מקונן טקלה: המרכז הוקם ב-1995.

קולט אביטל: אין לנו זמן להיסטוריה.

קולט אביטל: אנא תתרום לדיון שלנו.

מקונן טקלה: אל המרכז פונים בממוצע 100-120 בני נוער בחודש.

מקונן טקלה: באים בני נוער מנותקים שברחו מבתיהם.

קולט אביטל: מי מפנה אותם אליך?

מקונן טקלה: הם מגיעים בעצמם.

קולט אביטל: זאת אומרת שהם יודעים על קיום המרכז ובאים ביוזמתם?

מקונן טקלה: הם באים ביוזמתם.

מקונן טקלה: אח שלהם מביאים אותם, או חבר מביא חבר, משפחות פונות אלינו, חיילים מגיעים אלינו, מגיעים חיילים עריקים ואנחנו מחזירים אותם למסגרת.

מקונן טקלה: אנחנו עובדים מ-10:00-18:00 אבל אתמול חזרתי הביתה רק בשעה 23:00.

קולט אביטל: אתם עובדים עם עובדים סוציאליים?

מקונן טקלה: אנחנו עובדים עם כל הגורמים, עם עובדים סוציאליים, עם קציני מבחן, עם המשטרה.

מקונן טקלה: אל המרכז בתל-אביב מגיעים הרבה מאוד בני נוער.

מקונן טקלה: נערים בורחים מהבית ומגיעים אלינו, ואנחנו מפנים אותם חזרה לבתיהם.

קולט אביטל: זה מרכז שעיריית תל-אביב מחזיקה?

מקונן טקלה: לא.

מקונן טקלה: זה מרכז של עמותת "פידל" שמופעל על-ידי עמותת "פידל" בלבד.

שרה כהן: ובתמיכת המשרד לקליטת העלייה.

מקונן טקלה: בוודאי, בתמיכת המשרד לקליטת העלייה.

מקונן טקלה: מגיעות אלינו המון פניות.

קולט אביטל: איך אנשים יודעים על קיום העמותה הזאת?

קולט אביטל: איך אתם מפרסמים כדי שאנשים יידעו שאתם קיימים?

מקונן טקלה: דרך אחת היא "חבר מביא חבר".

מקונן טקלה: העדה היא קטנה מאוד, השמועות עוברות מפה לאוזן.

מקונן טקלה: זה מפורסם גם ברדיו באמהרית ובטלוויזיה.

מקונן טקלה: אבל בעיקר חבר מציל חבר.

מקונן טקלה: כמו כן, אנחנו עושים עבודת שטח, אנחנו יורדים לשטח.

מקונן טקלה: אתמול חזרתי הביתה בשעה 23:00 כי אנחנו הולכים לדיסקוטקים, מסתובבים בשטח, מאתרים אותם ומחזירים אותם לבתיהם.

מקונן טקלה: לדעתי אחת הבעיות היא מחסור במסגרות א-פורמליות כאלה.

מקונן טקלה: אם בשכונות בהן מתגוררים עולי אתיופיה היו מסגרות בלתי פורמליות, שהנוער ירגיש מחובר וידברו איתו בגובה העיניים – אפשר היה לדבר עם המשפחות, עם כולם, בשפה שהם מבינים.

מקונן טקלה: ניתן להציל אותם.

מקונן טקלה: רבותי, באתיופיה אנחנו גידלנו ילדים למופת.

מקונן טקלה: מה יכול להשתנות, ואפילו עם כל משבר העלייה והקליטה, עם כל המשברים שקיימים פה?

מקונן טקלה: לנו כעדה יש את הכוח.

קולט אביטל: אתה בעצם אומר שבאתיופיה לא היו שיעורי פשיעה כאלה.

מקונן טקלה: באתיופיה לא היה אצלנו בכלל מושג כזה כמו עבריינות נוער.

מקונן טקלה: את המושג הזה הכרתי בארץ.

מקונן טקלה: רבים מבני העדה שמדברים את שתי השפות, מבינים את התרבות, את הקודים התרבותיים, את כל הניואנסים, היו יכולים לסייע.

מקונן טקלה: אני חושב שאם היו נותנים לבני העדה מקום ניתן היה לצמצם את התופעה.

מקונן טקלה: צריך להקים מועדוני נוער בשכונות מצוקה, בתמיכה של המשרד לקליטת העלייה ושל משרד הרווחה ומשרד החינוך וכל הגורמים.

מקונן טקלה: צריך להקים מועדונים כאלה.

מקונן טקלה: תנו לי להקים עוד שני מועדונים, אחד בדרום ואחד בצפון, בעלות של 50,000 דולר אני אציל מאות אלפי בני נוער.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: יש פה מישהו מעל"ם?

קולט אביטל: דיברתי בעבר עם מנהל על"ם שסיפר לי על סוג המסגרות שאתם התחלתם להפעיל בכמה מקומות.

קולט אביטל: האם תוכלי להגיד כמה מילים על זה?

אמונה לנדאו: יש לנו כמה מסגרות כאלה.

אמונה לנדאו: יש לנו 20 מרכזי מידע וייעוץ שקוראים להם "הפוך על הפוך" ברחבי הארץ.

אמונה לנדאו: יש בהם 13 עובדים דוברי השפה הרוסית.

אמונה לנדאו: כמעט בכל מרכז יש לפחות דובר שפה זרה אחד, בדרך כלל אמהרית או רוסית.

אמונה לנדאו: לפעמים יש שם גם דוברי ערבית, במקומות שיש בכך צורך.

אמונה לנדאו: בנוסף לזה יש לנו שני מרכזי נוער וצעירים, בעיקר למחוסרי דיור עם בעיות סמים קשות מאוד, גם בירושלים וגם בתל-אביב.

אמונה לנדאו: אנחנו עוסקים בבני נוער מגיל 16-18, ואפילו עד גיל 26.

אמונה לנדאו: אנחנו אוספים בני נוער וצעירים מהרחוב, מחוסרי דיור במצבים קשים מאוד.

אמונה לנדאו: בעבודה שלנו אנחנו רואים שגיל הפשיעה יורד.

אמונה לנדאו: אם דיברתם על גיל 12-13, אנחנו בעבודה שלנו רואים גם ילדים בגילאים 9-10, ואפילו 8 שמבצעים פריצות וגונבים, עם כל הבעיות שאתם מכירים.

אמונה לנדאו: בתקופה האחרונה הגילאים יורדים.

אמונה לנדאו: דבר נוסף, יש לנו תכנית של עובדות סוציאליות יוצאות אתיופיה בתוך היחידות לנערה ברחבי הארץ.

אמונה לנדאו: יש לנו היום 13 עובדות סוציאליות יוצאות אתיופיה, דוברות אמהרית, שעובדות במניעה, בטיפול ובאיתור עם נערות יוצאות אתיופיה שלפני כן לא הגיעו לשירותים האלה והיום הן כן מגיעות.

אמונה לנדאו: השירות לנערה מבורך מהבחינה הזאת שהוא מוכן לקבל את העובדות שלנו, ואף לקלוט חלק מהן בתקנים מקומיים.

אמונה לנדאו: הבעיה היא שגם לשירותי הרווחה אין עדיין מספיק תכניות ואין להם די תקנים לעובדים יחודיים יוצאי אתיופיה או יוצאי חבר העמים, וצריך לתת את הדעת על כך.

אמונה לנדאו: האנשים בשטח קיבלו הכשרה לפני כמה שנים אבל בינתיים המצב השתנה.

אמונה לנדאו: היום מדברים על יותר תיקים של סמים, יותר תיקים של אלימות, יותר תופעות כאלה.

אמונה לנדאו: הדברים משתנים והעובדים בשטח לא מקבלים הכשרה נאותה.

אמונה לנדאו: צריך לעדכן את ההכשרה שלהם, צריך לתת לאנשים עוד הכשרה, גם בנושא של עולים חדשים.

אמונה לנדאו: אנחנו עושים המון הכשרות בנושא העולים מחבר העמים ומאתיופיה, בנושא של אלימות ופשיעה, גם לעובדים סוציאליים ולעובדי נוער מכל הארץ, אבל צריך לפתוח את זה יותר רחב ולתת לזה יותר תקציב.

אמונה לנדאו: צריך לפתוח את זה לכל מי שרוצה לבוא, לשמוע וללמוד, לעדכן את עבודתו ולהשתפר.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: אני רוצה לפנות עכשיו לנציג עיריית חיפה, מר יעקב ברודר.

יעקב ברודר: אני מנהל את "מצילה" בחיפה ועובד עם הרשות לקליטת עלייה בחיפה.

יעקב ברודר: חברים, אני יושב פה וצובט את עצמי כאשר אני שומע את המספרים האלה.

יעקב ברודר: אני אומר: נכשלנו כנראה בקליטה.

יעקב ברודר: מתוך הכרות, עסקתי בקליטה, עסקתי בעיקר בקליטה של עולי אתיופיה ואני מכיר את הנושא של הקליטה, אני חושב שאנחנו שוגים בגדול בתפיסה.

יעקב ברודר: אני חושב שהנוער הוא נוער טוב, בוודאי שבאתיופיה הוא לא היה עבריין.

יעקב ברודר: אני חושב שאנחנו מביאים אותם לכישלון ביום הראשון שהם נוחתים בארץ ולא נותנים להם אופציה להצליח ולהרגיש טוב עם עצמם.

יעקב ברודר: הם מסתובבים בארץ עם דימוי עצמי נמוך מאוד.

יעקב ברודר: אם הסוכנות היהודית לדוגמה היתה מאתרת כבר לפני שהם עולים את תחומי המצוינות, התחומים הטובים של הנוער מאתיופיה, של הנוער מאוקראינה ומכל מקום אחר, והיו פה בארץ דואגים שהם ימשיכו להצטיין, שירגישו טוב עם עצמם כשהם מגיעים, לאו דווקא בלימודים, אני חושב שהיינו מצילים חלק גדול מהאוכלוסייה הזאת.

יעקב ברודר: אני מקצר כי אנחנו צריכים לסיים.

יעקב ברודר: הכנתי משהו ארוך יותר.

יעקב ברודר: אני מחזיק בידי סיפורים שקיבלתי אתמול מחלק מהצוות שעובד בפרויקט, שאני אפרט עליו בשתי מילים.

יעקב ברודר: אותי זה מדהים.

יעקב ברודר: חבר'ה שנמצאים על הקנטים, חבר'ה עם תיקים, עם בעיית סמים, עולים חדשים בעיקר, שעם תשומת לב מיוחדת פתאום נכנסו לתלם והם ילדים טובים.

יעקב ברודר: מה עשינו בסך הכול?

יעקב ברודר: רצינו להפחית בחיפה את האלימות בבתי-הספר.

יעקב ברודר: כאשר דיברנו עם מנהלי בתי-הספר הסתבר שיש 3% אלימים בבית-הספר בסך-הכול.

יעקב ברודר: כל השאר זה או נגררים או קורבנות.

יעקב ברודר: בדרך כלל נותנים טיפול נגד אלימות לכל בית-הספר.

יעקב ברודר: אנחנו אמרנו: בואו נמפה את הילדים האלה.

יעקב ברודר: בבית-ספר של 400 תלמידים יש 12-15 ילדים לכל היותר שהמנהל או המנהלת אומרים: קחו אותם ותטפלו בהם כדי שאנחנו נוכל לעסוק בחינוך כי היום 100% מזמננו מוקדש לילדים האלה.

יעקב ברודר: החלטנו לקחת את הילדים האלה ולטפל בהם וכך להפחית בוודאות את האלימות באותו בית-ספר.

יעקב ברודר: ביקשנו עזרה מאגף הרווחה, מעל"ם, הלכנו בגנים ציבוריים ואספנו 160 ילדים בחיפה.

יעקב ברודר: הג'וינט עזר לנו בתקציב מבורך מאוד.

יעקב ברודר: אספנו 160 ילדים ובנינו להם תכניות אישיות.

יעקב ברודר: לא מועדון נוער אלא לכל אחד תפרנו לפי מידתו, בהנחה שהנער הזה לא נולד אלים, לא נולד עבריין וזה כנראה תוצאה של תסכול אחר.

יעקב ברודר: אמרנו: בואו נבנה לו איזה אפיק, ניתן לו את האור בקצה המנהרה, נעשה משהו כדי שיהיה כדאי לו לקום בבוקר ולא להיות אלים.

יעקב ברודר: רובם באים ממשפחות שלא יכולות לאפשר להם.

יעקב ברודר: אמרנו לו: נעשה ביחד, אנחנו נעזור לך להגשים איזה משאלה קטנה, משהו שאתה טוב בו, ונעשה אתך חוזה.

יעקב ברודר: במה אתה טוב?

יעקב ברודר: באנו מתוך החוזק שלו ולא מתוך החולשה שלו.

יעקב ברודר: אמרנו: בואו נחזק אותך יותר.

יעקב ברודר: שאלנו אותם.

יעקב ברודר: ילד אחד אמר שהחלום שלו לנגן על גיטרה בלהקת רוק.

יעקב ברודר: בואו נעזור לך להתקבל למתנ"ס מסוים שהוא הכי טוב בחיפה בנושא הזה.

יעקב ברודר: ילד אחר אמר שהוא רוצה לשחות ולהתחרות.

יעקב ברודר: לקחנו אותו למועדון בדניה, יש לנו 5 ילדים ששוחים בשכונת דניה בחיפה אצל מאמן, ממוצא רוסי במקרה, שמחזיק אותם קצר.

יעקב ברודר: הם שוחים 4 פעמים בשבוע והוא מוציא להם את הנשמה.

יעקב ברודר: רק בינואר התחלנו את הפרויקט והם מתכוננים כבר לתחרויות.

יעקב ברודר: החבר'ה האלה פתאום מרגישים שהם מתחרים כשווים בחברה.

יעקב ברודר: היו ילדים שהחלום שלהם היה לרקוד ברייקדנס.

יעקב ברודר: לקחנו את חיים רחום, מדריך שגדל כמוהם, שבא מאיפה שהם באים, שאומר שהוא יודע בדיוק איך הם מרגישים, והוא אלוף העולם בברייקדנס, בוגר ארצות-הברית, ויש לו כיפה סרוגה מתחת לכובע.

יעקב ברודר: חיים רחום לקח קבוצה וב-30 ביוני הם יופיעו באודיטוריום רפפורט במרכז הכרמל על הבמה בפני קהל רחב.

יעקב ברודר: הם אומרים: אנחנו לא מאמינים, אנחנו היינו בגן אזולאי לפני חצי שנה ופתאום אנחנו מופיעים בפני אחרים.

יעקב ברודר: אנחנו לא המצאנו את הגלגל.

יעקב ברודר: פשוט נתנו לילדים האלה הרגשה שהם שווים משהו, שהם יכולים להצטיין, ועשינו איתם חוזה במקביל.

יעקב ברודר: אמרנו להם: זה עסקת חבילה.

יעקב ברודר: אתה לא רק מקבל, אתה גם נותן.

יעקב ברודר: אתה נותן בזה שאתה מופיע יותר לבית-הספר.

יעקב ברודר: היה לנו ילד שהיה רשום בשלושה בתי-ספר ולא הופיע באף אחד מהם.

יעקב ברודר: כל ה-160 לומדים בבתי-ספר, אנחנו לא לקחנו נוער מנותק.

יעקב ברודר: לקחנו נוער שיש לנו סיכוי להצליח איתו.

יעקב ברודר: לא רצינו להיכשל, לקחנו נוער שיש לו סיכוי, שהוא מתנדנד, שהמנהלים אומרים שמבחינתם שיעזבו את בית-הספר.

קולט אביטל: באילו סוגי עבירות הנערים היו מעורבים בדרך כלל?

יעקב ברודר: עבירות סמים, עבירות אלימות, גניבות.

יעקב ברודר: יש לי כאן סיפורים, אתם לא תאמינו.

יעקב ברודר: יש לנו ילדה שהשתוללה בבית-הספר והצוות אמר שהוא לא יכול איתה.

יעקב ברודר: כאשר אתה מתחיל לגרד אתה מתחיל לעלות על הבעיות האמיתיות.

יעקב ברודר: כאשר נכנסים לבורות האלה השערות סומרות לי כל פעם מחדש.

יעקב ברודר: הילדה הזאת עסקה בזנות.

יעקב ברודר: היא עלתה עם אמא שלה לארץ, האמא נפטרה מסרטן מייד אחרי העלייה והילדה גדלה אצל הסבא והסבתא ונמצאת איתם בכסאח.

יעקב ברודר: אין כסף בבית.

יעקב ברודר: הילדה, בת 15, עסקה בזנות ובכסף היתה קונה בגדים, לא סמים.

יעקב ברודר: אז פלא שהיא משתוללת למחרת בבוקר בבית-הספר?

יעקב ברודר: אני לא אתן יותר מדי פרטים כדי שלא תזהו.

יעקב ברודר: הצלחנו בכוחות משותפים לחבר אותה לבית-ספר יוקרתי מאוד בחיפה ובית-הספר לקח את זה כמשימה שלו.

יעקב ברודר: אי אפשר לעשות את זה לבד, שיהיה לכם ברור.

יעקב ברודר: אין עמותה שיכולה לעשות את זה, אין משטרה שיכולה לעשות את זה.

יעקב ברודר: אנחנו יושבים ביחד.

יעקב ברודר: המשטרה מביאה לנו את המקרים, קצין הנוער בחיפה, אלי, יושב איתנו בוועדות שלנו.

יעקב ברודר: בכל שכונה הקמנו ועדה.

יעקב ברודר: אנחנו פועלים ב-5 שכונות בחיפה.

קולט אביטל: איזה גופים משתתפים בפרויקט הזה?

יעקב ברודר: הג'וינט, המשטרה, עירית חיפה על מחלקותיה השונות – נוער, חינוך, רווחה.

יעקב ברודר: אנחנו יושבים באופן קבוע, אנחנו עוברים ילד-ילד בכל שכונה.

יעקב ברודר: בכל שכונה יש ועדה שכונתית, שגם נציגי ועד השכונה חברים בה.

יעקב ברודר: ויש לנו ועדה עירונית שחברים בה הרשות לקליטת עלייה, שדרכה אנחנו מפעילים את הפרויקט מבחינה תקציבית, "מצילה" כמובן, שאני הנציג שלה, אגף שפ"י של משרד החינוך, מנהלי המרכזים הקהילתיים.

יעקב ברודר: המשרד לקליטת עלייה מעורב באמצעות הרשות לקליטת עלייה.

יעקב ברודר: בוועדה העירונית יושב נציג של המשרד לקליטת עלייה.

יעקב ברודר: כל אחד נותן את האינפוט שלו.

יעקב ברודר: הג'וינט הביא כסף, ומאחר שזה פרויקט מנצח כל הגופים האחרים משתתפים.

יעקב ברודר: בית-ספר להורים בחיפה, שגם שותף ברמה העירונית, אמר שהוא ייתן כסף לסדנאות הורים.

יעקב ברודר: בלי הורים אין לנו כל סיכוי להצליח.

יעקב ברודר: אם ההורים לא יקחו חזרה את המושכות לידיהם, נפסיד את המלחמה.

יעקב ברודר: אני חושב שאנחנו טועים טעות חמורה, זה אבי כל חטאת לטעמי, כאשר קוראים לדור ההורים "דור המדבר".

יעקב ברודר: בטח לא בעליית אתיופיה או בכל עלייה אחרת.

יעקב ברודר: כאשר אתה מבטל את ההורים, ביטלת גם את הילד באותה הזדמנות, הוצאת אותו לרחוב.

יעקב ברודר: אנחנו משקיעים המון בהורים כדי לעשות את החיבורים האלה, עובדים גם עם הילד, ועובדים מערכתית.

יעקב ברודר: מנהל בית-הספר יודע שהילד הזה נמצא בפרויקט ושאנחנו רוצים ממנו הצלחה.

יעקב ברודר: בשבוע שעבר אמרה לי מנהלת בית-ספר, שלומדים אצלה שני ילדים שמשתתפים בפרויקט, שחלים איתם נסים.

יעקב ברודר: שאלתי: איך נסים?

יעקב ברודר: אנחנו לא יודעים לעשות נסים.

יעקב ברודר: את זה עושים אחרים, לא אנחנו.

יעקב ברודר: היא אמרה שיש אצלה ילד שבמשך חמש שנים ישב בכיתה ולא פתח את הילקוט אף פעם, לא בבית ולא בבית-הספר.

יעקב ברודר: היא אמרה שפתאום יש לו תשומת לב, פתאום הוא עוסק בספורט, רוקד באיזה מקום, מרגיש טוב כי הוא מופיע על הבמה, פתאום הוא פותח את הילקוט בכיתה, מראה שהוא מנסה לעשות שיעורי בית.

יעקב ברודר: קשה לו מאוד והוא בא אל המנהלת ומבקש שהיא תעזור לו אחר-הצהרים.

יעקב ברודר: גייסנו מהסוכנות היהודית את מרכז אבא חושי, מרכז לסטודנטים עולים, גייסנו אותם לעזור לנו ללמד את הילדים אחר-הצהרים.

יעקב ברודר: מנהל המרכז, בני, בשמחה רבה אמר: בואו, אני אעזור לכם.

יעקב ברודר: איגמנו את כל המשאבים.

יעקב ברודר: היום אנחנו יודעים איפה נמצא כל ילד, איך הוא מתקדם.

יעקב ברודר: אני לא מדבר על קבוצות, לא מעניין אותי הקבוצות.

יעקב ברודר: אני הרי לא רוצה לשים ילדים אלימים בקבוצה.

יעקב ברודר: אם מתחברים לי 5 ילדים ביחד מאזורים שונים בחיפה לקבוצה שמנגנת רוק-נ-רול, זה מתאים לי.

יעקב ברודר: שמנו להם את המדריך הכי טוב בחיפה לנושא הזה.

יעקב ברודר: העלות לשנה לילד היא 700 דולר.

יעקב ברודר: זה כולל אינטגרטור לכל 20 ילדים שעובר בבתים, שעובר לראות שהם נמצאים בחוגים.

קולט אביטל: ואתה מוציא אותם מהפשע?

יעקב ברודר: אני לא רוצה להכריז הכרזות אבל התוצאות מדהימות.

יעקב ברודר: אנחנו מוציאים אותם מהרחוב.

יעקב ברודר: מנהלי בתי-הספר טוענים שהם פתאום מופיעים לבית-הספר.

יעקב ברודר: פתאום יש תקשורת בין ההורים לילדים.

יעקב ברודר: אני יכול לקרוא לכם סיפורים.

קולט אביטל: כמה דוברי שפות זרות ישנם בצוות שלכם?

יעקב ברודר: יש לנו 5 קבוצות.

יעקב ברודר: בחרנו את מיטב האנשים.

יעקב ברודר: יש לנו כמה בודדים ממוצא אתיופי באזור נווה-דוד בחיפה.

יעקב ברודר: יש לנו שם מדריכה אתיופית שהיא גם מהוותיקים.

קולט אביטל: אתה אומר שאחד האלמנטים הנחוצים, חוץ מאיגום כל המשאבים, זה גם להפעיל כוח-אדם מתאים?

יעקב ברודר: יש לנו דוברי רוסית שמכירים את התרבות.

יעקב ברודר: לכל אחד מ-160 הנערים והנערות תפרנו תכנית אישית, אילו לימודים הוא ילמד, עוקבים איפה הוא מסתובב אחר-הצהרים, מה קורה עם ההורים שלו.

יעקב ברודר: יש סדנאות הורים, אנחנו עושים פעילות עם בית-הספר להורים בחיפה, ועם הרשות למלחמה בסמים.

יעקב ברודר: אנחנו מאגמים את כל המשאבים ביחד.

רומן ברונפמן: טוב שאתה מתלהב אבל בוועדה צריך לקצר.

רומן ברונפמן: אני רוצה, ברשותך חברת הכנסת קולט אביטל, להציע לקואליציית הנוער לבקר בחיפה.

רומן ברונפמן: אני אדאג שיקבלו אתכם יפה.

מילנה אבז: אנחנו נשמח לקבל פרטים.

יגאל יאסינוב: קודם כול, גברתי היושבת-ראש, תודה לך על הישיבה הזאת שדנה בנושא חשוב מאוד.

יגאל יאסינוב: הדוגמה החיפאית היא הדוגמה הכי טובה בארץ, זה פרויקט שעבד.

יגאל יאסינוב: מר יעקב ברודר לא רצה להגיד מספרים.

יגאל יאסינוב: לפי הנתונים שאני קיבלתי מחיפה לא פחות מ-90% מהנוער שאתם טיפלתם בו השתקם, יצא מהמעגל לחלוטין, וזה הצלחה ענקית.

יגאל יאסינוב: לא היה פרויקט אחר שהגיע למספרים כאלה.

יגאל יאסינוב: מצד אחד, אני יודע שהמשטרה כן מנסה לגייס עולים חדשים לשורותיה.

יגאל יאסינוב: מצד שני, נקבעו כללים כל-כך חמורים לגיוס שאי-אפשר להתקבל.

יגאל יאסינוב: העולים החדשים לא יכולים להתגייס ליחידות שלכם מסיבות כלשהן.

יגאל יאסינוב: רוב העולים החדשים, לא רק מחבר המדינות ומאתיופיה, מכל הארצות, מתגייסים למשטרת התנועה ולא מגיעים לחקירות, מסיבות שונות.

יגאל יאסינוב: רציתי להגיד שהפרויקט הזה שנעשה בחיפה הוא הפרויקט הכי טוב, הכי מתאים.

יגאל יאסינוב: מה שלפי דעתי חסר בו זה עוד צד, פעולה עם מוסדות החינוך.

עודי בהט: זה קיים.

יגאל יאסינוב: אני חושב שאולי כדאי לעשות שיעורים כמו "לימודי הקטנת פשיעה" לתלמידים, נניח פעם בחודש או פעם בחודשיים להביא את נציגי המשטרה להרצאות בבית-הספר וזאת כדי להפחית את רמת הפשיעה.

ירון שטרית: זה קיים במודל "בית-ספר בטוח".

יגאל יאסינוב: צריך להפחיד ולהרתיע.

ירון שטרית: צריך להסביר.

יגאל יאסינוב: מי שנכנס למעגל הפשע לעתים עושה את זה כי הוא גר בשכונה שבה מי שנמצא בפשע הוא איש מכובד.

יגאל יאסינוב: צריך להראות שהדבר הזה הולך להיגמר במעצר, בבית-כלא.

ירון שטרית: נציגי המשטרה נכנסים אל תוך בתי-הספר ונותנים עשרות הרצאות כאלה, בשיתוף עם משרד החינוך.

ירון שטרית: אנחנו מפעילים את מודל "בית-ספר בטוח".

ירון שטרית: יש הרבה מאוד תכניות שהמשטרה נכנסת אל תוך בתי-הספר.

ירון שטרית: אנחנו עושים מעל ומעבר, בשיתוף עם משרד החינוך.

קולט אביטל: אני חושבת שככל שאפשר לעשות יותר, כך יותר טוב.

קולט אביטל: לפני כמה שבועות שמעתי ברדיו באחת מתכניות הבוקר על מקרה של ילדים שנתפסו ברחובות, ילדים בני 7-8 שנתפסו בגניבה.

קולט אביטל: בילדים קטנים גם קצת יותר קשה לטפל.

קולט אביטל: מפקד המשטרה סיפר שאחרי כמה פגישות עם הילדים ועם הוריהם הסתבר שאותם ילדים בכלל לא ידעו שלגנוב זה רע.

קולט אביטל: הם חשבו שזה בסדר גמור.

קולט אביטל: לצערנו כל מערכת הערכים שלהם היתה שגויה.

קולט אביטל: אולי לא הנחילו להם בבית או שלא הנחילו להם בבית-הספר.

קולט אביטל: הם חשבו שזה בסדר גמור, הם לא הבחינו שמה שהם עושים זה פשיעה וזה רע.

קולט אביטל: לכן בוודאי אחד הדברים שצריך לעשות זה לתגבר את מערכת החינוך, בבחינת הנחלת ערכים.

קולט אביטל: הייתי רוצה להגיע לסיום הישיבה הזאת ולהגיד כמה דברים.

קולט אביטל: קודם כול, במה שנוגע לנתונים המדאיגים, לכך שזה קצה הקרחון, ושהמשטרה עושה את מה שהיא יכולה – אני לא רוצה להפנות אצבע מאשימה לאף אחד.

קולט אביטל: אני חושבת שאחת המסקנות היא שהמשטרה צריכה לעשות מאמץ גדול יותר, וזה נושא שאחריו אנחנו נעקוב, לגייס לשורותיה דוברי אותן שפות, רוסית ואמהרית בעיקר ואולי גם ערבית.

קולט אביטל: אני לא יודעת כמה שוטרים אתם מגייסים גם מקרב ערביי ישראל.

קולט אביטל: אני רק יודעת שאלי פונים עשרות אנשים שהיו רוצים להתגייס למשטרה.

קולט אביטל: הדבר השני, אני חושבת שבסך הכול כל אחת מהרשויות הממשלתיות פועלת אך נראה לי שבדרך כלל פועלים די בנפרד.

קולט אביטל: אותי מצער למשל ששירותי רווחת הילד לא היו כאן היום כי אולי היינו שומעים מהם מה הם כן עושים.

קולט אביטל: אני רוצה לבדוק למה הם לא הגיעו.

קולט אביטל: אני חושבת שאולי ניתן לקחת את המודל של חיפה ולנסות לשכפל אותו בכמה ערים בישראל, כשכל המערכות עובדות יחד וכשעוסקים גם במניעה אינדיבידואלית וגם בחינוך, וגם מפעילים את כל הארגונים הוולונטריים.

קולט אביטל: אני חושבת שזה מודל נכון.

קולט אביטל: אני אמליץ לעשות יום עיון בכנסת שאליו נזמין ראשי ערים או אחראים לשירותים האלה מערים שונות כדי לראות מה קורה.

קולט אביטל: ברור לחלוטין שבכל הנוגע לשיקום בני הנוער חסרים תקציבים.

קולט אביטל: אני חושבת שאנחנו נצטרך לפנות ולנסות למצוא יותר תקציבים לנושא השיקום, להפעלת המסגרות הלא-פורמליות.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על מסגרות מהסוג שיש לעל"ם, ומסגרות כמו שמפעילה עמותת "פידל" בתל-אביב.

קולט אביטל: אתה אומר שבסך הכול כאשר הילדים האלה כבר נמצאים בתוך הפשע אתה מטפל בהם באופן אינדיבידואלי, וזה נכון.

קולט אביטל: אתה מאגם את כל המשאבים ונותן לנערים תחושה של ערך עצמי, וזה נכון.

קולט אביטל: אבל אנחנו היינו רוצים שהאנשים האלה לא יגיעו לפשע.

קולט אביטל: אני מנסה כרגע לא לדבר רק על הנוער העולה.

קולט אביטל: קח את הנערים הערבים בכפרים שאחרי בית-הספר אין להם כלום, אין להם מועדונים, אין להם שום מקום אליו הם יכולים ללכת, אין להם בית-קפה, אין להם בית-קולנוע, הם מתגלגלים ברחובות משועממים.

קולט אביטל: אין מועדונית פיס, אין אשכול פיס, אין כלום.

קולט אביטל: בסופו של דבר הם מתגלגלים לפשע.

קולט אביטל: אותו דבר אומר האחראי על הנושא הזה מטעם עמותת "פידל" בתל-אביב, שאם היו לו עוד שני מועדונים אפשר היה להביא את הילדים אליהם כדי לנסות למנוע מהם מלהגיע לפשע.

קולט אביטל: זאת אומרת שצריך פה גם להשקיע הרבה יותר משאבים במסגרות של מניעת הפשע כדי שאנשים לא יגיעו לפתיחת תיקים, בין אם פסיביים ובין אם אקטיביים.

עודי בהט: הרשו לי לתאר בשני משפטים את הפעולות הנעשות בתוך משרד החינוך.

עודי בהט: דבר ראשון, אני רוצה להזכיר לחברי הוועדה שבשנה שעברה בוועדה לזכויות הילד, אז בראשות חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, שעסקה בנושא הקשר בין נשירה לבין פשיעה, המסקנה העיקרית, והיא מיושמת ככתבה וכלשונה על-ידי משרד החינוך, היתה ברוח הדברים שאמרת, לא רק לטפל בילד לאחר שמתחיל כבר שלב הפשיעה אלא לעסוק במניעה, לעסוק בשפה, לעסוק בתרבות.

עודי בהט: משרד החינוך שוקד על יישום המסקנות הללו ככתבן וכלשונן מאז שהוועדה פרסמה את מסקנותיה.

עודי בהט: זה דבר ראשון.

עודי בהט: מאז עברו למהלך אחר לחלוטין בנושא של הקניית שפה, בנושא של המפגש התרבותי.

קריאה: דוח שושני.

עודי בהט: בין השאר.

קולט אביטל: אני מצטערת שלא היית פה מוקדם יותר כי היינו מפנים אליך שאלות על מה ששמענו על השפעת הרבנים, שמוציאים ילדים אתיופיים מבתי-ספר סמוכים לבתיהם ועומדים על כך שהם ילכו לפנימיות של החינוך הממלכתי-דתי.

עודי בהט: אני מייצג את עמדת משרד החינוך ולא את עמדת הרבנות.

עודי בהט: משרד החינוך לא חושב כך, וזה לא עמדתו.

עודי בהט: הדברים נעשים בניגוד לעמדת משרד החינוך בקטע הזה, כולל בניגוד לעמדת המינהל לחינוך דתי במשרד החינוך.

עודי בהט: המגמה של המינהל לחינוך דתי לא תומכת בסגירת הילדים שבאים מאתיופיה בתוך מערכת החינוך הדתי.

עודי בהט: מי שמכתיב את הדבר הזה אלה רשויות רבניות שעוסקות בתהליכים אחרים לגמרי, שלא עולים בקנה אחד עם מדיניות משרד החינוך.

עודי בהט: זה דבר ידוע והוא מוכר גם בוועדה הזאת.

עודי בהט: רציתי לומר משפט אחרון ברוח מה שאמר כאן הנציג בחיפה, ואת בעקבותיו, שכדאי להחיל ולשכפל את הפרויקט.

עודי בהט: אני רוצה לומר שכבר בשנה שעברה הושקה תכנית בשם "עוגן", והוצגה לכם, שפועלת בחטיבות ביניים בדיוק ברוח מה שהוצג כאן.

עודי בהט: מטרתה לאתר נקודות חוזק אצל ילדים ספציפיים בתוך המערכת, ילדים שיש להם פוטנציאל גבוה לנשירה, ולעסוק בהם באופן פרטני בתוך בתי-הספר במסגרת של מניעת נשירה.

עודי בהט: בשנה הבאה זה יפעל כבר ב-30 חטיבות ביניים, לאחר שהשנה היה לנו פיילוט ב-15 חטיבות ביניים.

יעקב ברודר: ומה קורה אחרי שעות הלימודים בבית-הספר?

עודי בהט: אני אומר מה אנחנו עושים כעת בתוך בתי-הספר.

יגאל יאסינוב: זה לא סותר.

יגאל יאסינוב: זה יופי, אבל צריך גם להמשיך הלאה.

עודי בהט: נמצאים פה כמה אנשים שאולי לא יספיקו לדבר מקידום נוער ומהשירות הפסיכולוגי שעוסקים במקביל, כמדריכים יעודיים וכאנשי מקצוע יעודיים, גם מקרב העדה האתיופית וגם מקרב עולי חבר העמים, שנמצאים בתוך החבורות של אלה שכבר נשרו, אלה שנמצאות בקרבת הפשע.

עודי בהט: משרד החינוך מטפל בעניין הזה לכל האורך.

עודי בהט: כמובן שתמיד אפשר לעשות יותר.

דן שלום: אני ראש אגף מצילה במשרד לביטחון פנים.

דן שלום: אני שמח מאוד שהוועדה מצאה לנכון להביא כדגם את הפרויקט מחיפה, שהוא באמת מעין ספינת דגל.

דן שלום: אני חייב לציין שהנושא הזה מבוצע אצלנו, לא המודל אבל על-פי אותו רעיון.

דן שלום: אנחנו פועלים היום ב-30 ישובים בארץ במודלים למניעה, עם אופציה ליותר ישובים.

דן שלום: מר יעקב ברודר באמת הציג את זה נכון.

דן שלום: בשנת 2003 החלטנו במצילה להתחיל במניעה כבר בגני ילדים כדי ליצור אקלים שדוחה אלימות, שהילד יגדל איתו במשך 6-7 שנים.

דן שלום: אנחנו עושים פעילות גם עם הגיל השלישי, הפנסיונרים.

דן שלום: אנחנו מחברים אותם לתכניות "סב לגן", אימצנו אותם לנושא מניעת אלימות.

דן שלום: הפרויקט הזה מבוצע מצוין, כשהחלק השני זה הנוער בסיכון.

דן שלום: אני חייב לציין, לפני שבועיים היתה כתבה של עמוס כרמלי על אור-עקיבא, על גיוס לצבא של בני נוער שהיו עבריינים עם 6-7 תיקים פליליים.

דן שלום: במקום ללכת לבית-הסוהר, שאז הם היו עולים למדינה הרבה כסף, בהשקעה של סכום כסף קטן הם גויסו ליחידות קרביות.

דן שלום: הפרויקט הזה מבוצע בהרבה מקומות, כולל בחיפה, שם מבצעים פרויקט לגיוס לצה"ל בהפעלת כל מיני קבוצות בנושא הזה.

דן שלום: אני רוצה לסיים בנקודה אחת.

דן שלום: אנחנו יושבים פה ואף אחד לא מכיר את משנהו.

דן שלום: זאת הבעיה שלנו.

דן שלום: אם אני ממשיל את זה לספינה בלב-ים, אין לנו שליטה, לא על כיוון הרוח ולא על עוצמת הרוח, אבל אם לא תהיה לנו שליטה על המפרשים, אם כל אחד לא ישים יד במפרש ויכוון את המפרש נכון, לא נגיע לתוצאות.

קולט אביטל: זה נכון מאוד.

קולט אביטל: כמעט בכל ישיבה של הוועדה אני מגיעה לאותה מסקנה.

קולט אביטל: יש המון אנשים נחמדים שכל אחד עושה משהו קטן ואין עבודה מערכתית.

דן שלום: הדבר השני שאני אגיד לגבי בני נוער וילדים, חייבים לאמץ את התפיסה שאין ילד רע, יש ילד שרע לו.

דן שלום: צריך לחפש את מקור הרע ולטפל במקור הרע, לפעמים אפילו לא בילד עצמו כי פשוט לילד רע.

דן שלום: תודה רבה.

שרה כהן: במשרד לקליטת העלייה מתייחסים לעבריינות כחלק מהתנהגויות סיכון, וקיימות גם נוספות, שאנחנו רואים שמשבשות את כל ההתנהלות של הנוער העולה, ונותנים לזה בהחלט ביטוי משמעותי, לא בהיקפים די רחבים אבל בהחלט ביטוי משמעותי.

שרה כהן: זה יעד מרכזי בתקציבים של המשרד, גם בתקציבים שעוברים לרשויות המקומיות וגם לעמותות ולארגונים.

שרה כהן: בשבוע שעבר קיימנו שיח מקצועי נרחב מאוד בסוגייה הזאת אצל השרה לקליטת העלייה.

שרה כהן: חלק ניכר מבין האנשים שנמצאים כאן השתתפו גם בדיון אצל השרה.

שרה כהן: הנושאים שעלו באותו דיון היו הצורך בשיתוף-פעולה, קביעת כמה דגשים מרכזיים בתוך ההתייחסות לרצף טיפולי, החל מהשלב של הנער בבית-הספר, והכנסה של כוח-אדם רגיש לשפה ותרבות.

שרה כהן: העניין ימשיך ויתלבן גם במסגרת המשרד.

שרה כהן: אני רוצה לציין במיוחד את הפיתוח החדש ביותר, תכנית שנקראת "מסיכון לסיכוי".

שרה כהן: זאת תכנית מערכתית, בשותפות בין-משרדית.

שרה כהן: כנציגת המשרד לקלטת העלייה הייתי שותפה גם בכתיבה שלה ובפיתוח שלה, ואני חלק מהמינהלת שמפעילה אותה.

שרה כהן: התכנית היום קיימת ב-4 ישובים – נצרת עלית, אשקלון, בית-שמש וחדרה (זה מהתקציבים של פדרציית טורונטו) – מתוך דגש על מרכיבי סיכון.

שרה כהן: התכנית מתייחסת לרצף הסיכון של הנוער העולה, כשהדגש המרכזי הוא הנושא של השפה העברית שזיהינו אותו כאחד המרכיבים הכי קריטיים בהידרדרות ובהתנהגות אנטי נורמטיבית של הנוער.

שרה כהן: כל הנושא של השליטה בשפה העברית הוא בעייתי.

שרה כהן: הם פשוט לא יודעים עברית, ובין היתר זה גם מעצים את תחושות הניכור וחוסר השייכות.

שרה כהן: חלק ניכר מתקציבי התכנית ברמה היישובית מכוונים לנושא של חיזוק מיומנויות השפה העברית, תוך חיבור לנושא של שעות פנאי וחיבור למורשת ולתרבות כדי ליצור אצלם יותר תחושה שהם חלק מתוך ההוויה הישראלית.

שרה כהן: מעבר להתנהגויות סיכון בכלל ושעות הפנאי, אני רוצה לציין את הפיתוח הכי חדש שהוא תפקיד של קצין מבחן לנוער.

שרה כהן: זה דבר חדש לחלוטין בתוך הישובים האלה, שבא בכוונה להעמיד איש מקצוע הדובר את שפת העולים החדשים.

קולט אביטל: הוא ת"פ של מי?

שרה כהן: הוא יהיה ת"פ של שירות המבחן לנוער.

שרה כהן: התפקיד הוא חדש, הוא לא קיים במערכת.

שרה כהן: זה נמצא בשלבים מתקדמים כעת באשקלון ואני מקווה שגם בנצרת-עלית.

שרה כהן: הכוונה היא להכניס איש מקצוע עם מיומנויות של קצין מבחן לנוער, שדובר את השפה.

שרה כהן: מרבית האנשים שיגויסו יהיו דוברי רוסית, כאשר תוך בניית התפקיד יגויסו גם מגשרים דוברי אמהרית שאפשר יהיה לחבר אותם עם האוכלוסייה הדוברת אמהרית.

תמר דסטה: למה הם צריכים להיות ברמה של קציני מבחן?

שרה כהן: יש יחסית מעט בני נוער דוברי אמהרית בכל אחד מהישובים.

שרה כהן: התפקיד המרכזי שם יהיה של קצין מבחן דובר רוסית.

שרה כהן: כוונתנו להקיף את האוכלוסייה המרכזית באותו ישוב.

שרה כהן: אנחנו מתכוונים להכניס לשם ¾ משרה של קצין מבחן לנוער וזה כרוך בעלויות.

שרה כהן: פיתחנו את התפקיד הזה לאחר שהבנו שמרגע שנער מבצע עבירה אין מי שיתייחס מייד לצורך שלו, ואם הוא עבר עבירה ראשונה על אחת כמה וכמה.

שרה כהן: חשוב ליצור איתו מייד קשר בשפתו, תוך התייחסות להורים.

שרה כהן: המרכיב של ההורים כאן הוא קריטי, בכלל בכל התכנית "מסיכון לסיכוי" שהיא תכנית יישובית שמקיפה את בני הנוער ביישוב.

קולט אביטל: את קציני המבחן האלה תציבו קודם כול בארבעה הישובים האלה או שאתם מתכוונים להגדיל את הפרויקט לישובים נוספים בארץ?

שרה כהן: העלות של התכנית גדולה מאוד.

שרה כהן: בשלב הזה היא תכנית פיילוט שלצערנו מופעלת רק ב-4 ישובים.

שרה כהן: תכננו לקיים אותה ב-10 ישובים אך לא היה מקור תקציבי.

קולט אביטל: את התכנית "מסיכון לסיכוי" אתם תתחילו ב-4 ישובים.

קולט אביטל: קציני המבחן הם חלק מתוך התכנית?

שרה כהן: בשלב הראשון זה יהיה במסגרת אותם ארבעה ישובים.

שרה כהן: הכוונה היא לאפשר זמינות מיידית של קצין המבחן, בדיוק לאותם דברים שפקד ירון שטרית התייחס אליהם.

שרה כהן: ברגע שהנער מבצע עבירה צריך לפעול מייד, תוך התחברות להורים.

שרה כהן: אנחנו מכירים מקרים שפשוט מוותרים על ההורים, לא מתקשרים אליהם, וההורה יודע על מה שעובר על ילדו רק אחרי 3-4 עבירות שהוא ביצע.

שרה כהן: כאן הכוונה להתמודד בין היתר עם הזווית הזאת.

קולט אביטל: תוכלי בטובך להגיד לנו כמה עולה תכנית ספציפית כזאת, אפילו שזה פיילוט?

שרה כהן: 930,000 שקל לישוב לשנה.

קולט אביטל: זה לא בשמים.

שרה כהן: אנחנו מטפלים ב-500 בני נוער בכל ישוב שעברו תהליך, כלומר קדמה להפעלת התכנית כניסה למיפוי ישובי מדוקדק ביותר.

שרה כהן: התייחסנו לצורך בעבודה משותפת של כל השירותים ונכנסנו עד לרמה של סימון כל הילדים שנמצאים בכל אחת מהמערכות, תוך שיתוף מנהלי בתי-הספר וקביעת האחריות של מנהלי בתי-הספר, בין היתר כדי למנוע הידרדרות ומעבר של בני נוער מבית-ספר אחד לאחר.

קולט אביטל: אילו היה לך כסף, אילו היית מקבלת תקציב לזה – אני חושבת שצריכה להיות לזה קדימות, ודאי ברמת התרומות מחוץ-לארץ, וזה מחייב אותנו להגיד לתורמים לאילו צרכים לאסוף לנו כסף – כמה מרכזים כאלה היית רוצה להקים בארץ?

שרה כהן: מבחינתנו, כמה שיותר.

רומן ברונפמן: בכל עיר.

רומן ברונפמן: גברת שרה כהן, את זוכרת תכנית של מגשרים חינוכיים שנפתחה במשרד החינוך בשנים 1992-1993 ונסגרה ב-1996/7?

רומן ברונפמן: אני מאמין שלו התכנית לא היתה נסגרת אז היא היתה מונעת הקמה של התכנית הזאת.

רומן ברונפמן: זה הוקם עם האגף לחינוך מבוגרים והתייחס למשולש בין בית-הספר, ההורה והילד.

עודי בהט: פועלים היום, הפונקציה הזאת קיימת היום.

רומן ברונפמן: איפה היא פועלת?

רומן ברונפמן: היא פעלה בפעם האחרונה בחיפה, וגם בחיפה לא הצלחנו.

רומן ברונפמן: זה לא קיים, זה נסגר לפני 4 שנים.

שרה כהן: התכנית היא תכנית יישובית.

שרה כהן: אחד הפרמטרים של בחירת התכנית היה שיעור פשיעת בני הנוער באותו ישוב.

שרה כהן: אבל היא לא מתייחסת רק לנוער שהוא עובר חוק.

שרה כהן: זאת תכנית רוחבית שמתייחסת לבני הנוער שנמצאים על פני רצף הסיכון, גם בתוך בית-הספר וגם כאלה שנשרו והם מנותקים.

שרה כהן: יש פיתוחים יפים מאוד, למשל מדריכי מסדרון לאותם בני נוער שיוצאים מהכיתה ואפשר לעבוד איתם גם במסדרון ולאפשר להם שלא להיות בניתוק מוחלט; פיתוח של בתים חמים, בין היתר כדי לאפשר לבני הנוער להגיע לאותם מקומות ולהרגיש חלק, להרגיש שייכים.

שרה כהן: התכנית מלווה בהערכה של מכון ברוקדייל.

שרה כהן: היום יש תחושה טובה מאוד של שותפות בין הגורמים, שיש בה איזה סיכוי להגיע אל כמה שיותר בני נוער.

שרה כהן: הבעיה היא מחסור בתקציבים.

שמואל ילמה: אני אחראי על תכניות לנוער וצעירים בג'וינט.

שמואל ילמה: דובר פה על הגורמים למצבם של בני הנוער.

שמואל ילמה: שמענו כאן את הדברים מזווית הראייה של המטפלים.

שמואל ילמה: היה חשוב לשמוע מה בני הנוער חושבים על מצבם.

שמואל ילמה: בענין הזה אנחנו יזמנו למידה של קבוצות מיקוד.

שמואל ילמה: אנחנו נשמח להעביר לוועדה את הדוח, הוא מלמד אותנו דברים מעניינים.

שמואל ילמה: אני מבין שאין כעת זמן להציג את זה.

שמואל ילמה: נקודה שנייה, גברת שרה כהן דיברה על תכנית שיוצאת כעת לדרך, "מסיכון לסיכוי".

שמואל ילמה: במשפט אחד אני רוצה להזכיר תכנית שכבר סיימנו את הפיילוט שלה, שנקראת "רשת ביטחון", ושותפים לה כמעט כל מי שנמצא פה, והיא גם מופיעה בדוח של המשטרה שהוגש כאן.

שמואל ילמה: בכל ישיבה מעין זאת אנחנו מגיעים לאותה נקודה, שהפתרון הוא מערכתי.

שמואל ילמה: זה מתחיל מכך שאנחנו לא עובדים ביחד, לא די מכירים זה את זה.

שמואל ילמה: פשוט נשגב מבינתי מדוע זה כך.

שמואל ילמה: אולי נוכל לנסות להבין מדוע אנחנו מנהלים את עצמנו מפרויקט לפרויקט ולא מצליחים למצוא איזה מודל שיאפשר לנו לעבוד ביחד.

שמואל ילמה: בפרויקט "רשת ביטחון" – וכולם פה היו שותפים אליו – אני חושב שמצאנו את המודל לעבודה משותפת כדי להגיע באופן פרטני לכל אחד מהנערים.

שמואל ילמה: הייתי מציע לחשוב שוב למה כך קורה לנו, שכל אחד עובד בנפרד.

קולט אביטל: אני רוצה לסכם את הדיון.

קולט אביטל: אתם תוכלו לדבר אחר-כך אבל לפני שחבר הכנסת ברונפמן יוצא אני רוצה לסכם לפחות מה יכולה להיות תרומתנו הסגולית כאן.

קולט אביטל: את כל החוליים אנחנו מכירים.

קולט אביטל: בכל מהלך הדיון שמענו על עוד ועוד מסגרות שעובדות בתחום הזה, שבוודאי עושות עבודה טובה אך הן לא מתואמות עם יתר המסגרות.

קולט אביטל: נציג הג'וינט אמר נכון, שכמעט בכל ישיבה אנחנו מגיעים לאותה מסקנה, שאין טיפול מערכתי.

קולט אביטל: הנושא מתפזר בין משרדי ממשלה שונים, בין המשטרה לבין המשרד לקליטת העלייה, לבין הסוכנות, לבין משרד הרווחה ולבין כל העמותות.

קולט אביטל: יש התפזרות גדולה מאוד.

קולט אביטל: אני רוצה להציע, פרט לכל המסקנות שכבר העלינו במהלך הדיון, שאנחנו נקים פה – ואני אקרא לזה בשם הכי בלתי פורמלי שאני מוצאת בלקסיקון שלי – שולחן משותף של כולם, שייפגשו כאן פעם בחודש לדון בכל התכניות שקיימות כדי לנסות להגיע לתיאום רחב יותר.

קולט אביטל: כמובן שאני לא באה להקים מסגרות חדשות אבל אני חושבת שכיוון שהתיאום כמעט ולא קיים אנחנו נצטרך אולי לדאוג לתיאום הזה כאן בכנסת.

קולט אביטל: תודה רבה לחבר הכנסת רומן ברונפמן.

פאינה רוזין: אני נציגת קידום נוער במחוז תל-אביב ששייך לעיריית תל-אביב.

פאינה רוזין: אנחנו פועלים כמעט בכל הכיוונים שהוזכרו כאן.

פאינה רוזין: אנחנו מטפלים גם באופן פרטני וגם באופן קבוצתי.

פאינה רוזין: אנחנו עובדים גם עם ההורים, גם במניעת סמים ובכל מיני פרויקטים שמגיעים אלינו, והתוצאות מדברות בעד עצמן.

פאינה רוזין: היו לנו המון מקרי הצלחה.

רימה גלקין: אני נציגת הקואליציה למען נוער עולה בסיכון, יועצת חינוכית.

רימה גלקין: אני חושבת שהגיע הזמן שאנחנו נשמע את הקול של השטח.

קולט אביטל: עד עכשיו לא שמענו את הקול של השטח?

רימה גלקין: ילד עולה חדש שנמצא רוב הזמן בבית-הספר, הראשון שמטפל בו הוא הצוות החינוכי.

רימה גלקין: אני מוצאת לנכון לציין כאן את אחת הסיבות לכך שבני נוער עולים מגיעים להתנהגות אנטי-סוציאלית (ואני לא רוצה להשתמש במינוחים שהוזכרו כאן).

רימה גלקין: בכל המחקרים שנעשו עד היום הובהר כי רמת החרדה, רמת הלחץ, רמת התסכול אצל בני נוער עולים גבוהה מאשר אצל צברים.

רימה גלקין: אותם נתונים יש לנו גם לגבי ילדים שנולדו בארץ אך הוריהם עלו ארצה.

רימה גלקין: זאת אומרת, אנחנו צפויים לראות בעוד כמה שנים תופעה חוזרת של בני נוער צברים עם אותם סימנים של התנהגות אלימה.

רימה גלקין: למה זה קורה?

קולט אביטל: סליחה, אנחנו לקראת סוף הישיבה.

קולט אביטל: בתחילת הדיון ניסינו לעמוד על כמה סיבות לתופעה.

קולט אביטל: אנחנו לא יכולים עכשיו להיכנס להרצאה ארוכה של כל הסיבות שמביאות את הנוער העולה לאלימות.

רימה גלקין: אני מבקשת להציע פתרונות.

רימה גלקין: דבר ראשון, הכשרת כוח-אדם מקצועי דובר שפות לבתי-הספר.

רימה גלקין: דבר שני, השלמת רכישת שפה אצל אותם ילדים ותיקים שתהליך רכישת השפה אצלם עדיין לא הושלם.

רימה גלקין: דבר שלישי, למנוע עד כמה שניתן נשירה של בני נוער ממסגרות חינוך.

רימה גלקין: ילד צריך להימצא בבית-ספר ופה המקום לעזור לו.

רימה גלקין: אני מזמינה את כל הגורמים, לדעתי כולם צריכים לתת את ידם לעזור לאותו ילד שנמצא במסגרת פורמלית, שם המקום לעזור לו.

קולט אביטל: קיימנו כאן לפני שבועיים ישיבה בנושא הנשירה, בעיקר של העולים, עם משרד החינוך.

קולט אביטל: אלה בדיוק המסקנות אליהן הגענו, כמו הכשרת כוח-אדם, כמו לחזק את השפה העברית, וכמו לאפשר לילדים לעבור את בחינות הבגרות, לפחות בתחומים המדעיים, בשפה שלהם.

קולט אביטל: אלה בדיוק המסקנות שאליהן הגענו באותה ישיבה, ואלה המסקנות שהתקבלו גם על דעת משרד החינוך, ואני מקווה שייושמו.

קולט אביטל: את במקרה קולעת לדעת אנשים נוספים שעסקו בתחום הזה מהזווית החינוכית לפני שבועיים.

קולט אביטל: זאת ישיבה שלישית או רביעית שלנו בנושא, כל פעם מזוויות אחרות.

קולט אביטל: כבר עשינו ישיבה אחת משותפת עם ועדת החינוך והתרבות, ועשינו ישיבה שנייה בנושא הנשירה, שגם שודרה בטלוויזיה, עם משרד החינוך.

קולט אביטל: אלה דברים שבהחלט ידועים ומטופלים.

קולט אביטל: תודה רבה.