ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 8, 2003-04-07 09:30

אילן שלגי: בוקר טוב.

אילן שלגי: ברוכים הבאים.

אילן שלגי: אנחנו בישיבה משותפת לוועדת החינוך והתרבות ולוועדת העליה, הקליטה והתפוצות, בראשות חברת הכנסת קולט אביטל.

אילן שלגי: הישיבה הזו כונסה בעקבות פרשה שהגיעה לעיתונות בשבוע שעבר ושקוממה רבים, וגם אותנו.

אילן שלגי: אני מבקש לומר - שהן כמחנך והן כמשפטן - אני בוש ונכלם לנוכח מה שקרה פה.

אילן שלגי: אנחנו בוודאי לא יכולים לאפשר שיחזירו ליהודים את שיטות ה"נומרוס קלאוזוס" במדינתם הם.

אילן שלגי: לא לשם כך הקמנו מדינה ולא לכן אנחנו קולטים פה עלייה.

אילן שלגי: אני גם מצטער לומר, שאם הייתה איזושהי אטימות במערכת בעניין של מכסות - ואני שמח לשמוע שהנושא של המכסות בוטל - אחר-כך הגענו לאטימות, ואני אפילו הייתי אומר לכסילות בחלק אחר של המערכת, כאשר מסתבר שמישהו בפרקליטות מחוז המרכז העז לכתוב בכתב הגנה ביטויים שהם פשוט גזעניים.

אילן שלגי: לדעתי, הייתי אומר לא מתוך אטימות, אלא כסילות, ואולי מישהו עשה דברים מתוך פיזור רוח, אבל אני מתפלא שכתב טענות יוצא לבית המשפט בלי שגורם בכיר עובר עליו ומאשר אותו.

אילן שלגי: אני סבור שגם במערכת החינוך וגם במערכת המשפט, אנשים צריכים לעשות חשבון נפש.

אילן שלגי: אנשים צריכים לא רק להתנצל, אלא גם לתת את הדין.

אילן שלגי: יכול להיות שבמסגרת הצעדים הקשים שהמערכת תצטרך לנקוט בכלל עכשיו לרגל קיצוצים, אם יהיה צורך, המערכת תיפרד מאנשים שהם לא יהיו דווקא האנשים החדשים וחסרי הקביעות, אלא גם אנשים שבפרשות כאלה או אחרות נאלצו יותר מפעם להתנצל על טעויות.

אילן שלגי: אני אעביר את רשות הדיבור לחברתי, חברת הכנסת קולט אביטל.

אילן שלגי: קולט אביטל: תודה רבה.

אילן שלגי: אני לא הקשבתי לכל דבריך, ואני מתנצלת, אבל קורה לנו בארץ הזאת שמדי פעם יוצאות אמירות שעליהן אחר-כך אנחנו משלמים מחיר מאד כבד.

אילן שלגי: כך היה לפני כמה שנים כאשר החליטו להטיל דופי בקהילה שלמה בכך שהאשימו אותם שכולם נשאי איידס.

אילן שלגי: עכשיו אנחנו שומעים ממערכת החינוך על דוח שיוצא, שיש בו שני היבטים שאותם אנחנו לא יכולים לקבל.

אילן שלגי: קודם כל, יש קביעה שציבור שלם מסוגל פחות ללמוד ולקלוט - וזאת אמירה גזענית.

אילן שלגי: שנית - דווקא ממערכת החינוך, דווקא מאנשים שאמורים לדעת שלא עושים הכללות, נניח אם יש ילד אחד שכושל - מחילים את כל הגזירה הזאת על ציבור שלם והופכים את כל הציבור הזה לכזה שלא מסוגל להיקלט וללמוד.

אילן שלגי: אני חושבת שיש בכך חומרה רבה, יש בכך מעשה שהוא גם גזעני, יש בכך מעשה שהוא גם אטום, כפי שאתה אמרת, אבל מעבר לזה יש בכך מעשה אנטי-חינוכי.

אילן שלגי: אני גם מברכת - אנחנו התכוונו לקיים דיון בנושא הזה.

אילן שלגי: לא אתה ולא אני - אני מניחה - ראינו את אותו הדוח, אני על כל פנים לא ראיתי אותו.

אילן שלגי: אני רואה בחומרה שדבר כזה יוצא תחת ידי מערכת החינוך, ועוד מקבל גושפנקה מהתביעה.

אילן שלגי: לכן, אני חושבת שמן הדין שנדון בדוח הזה וכן שנסיק את המסקנות הראויות.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: האם נמצא כאן מישהו ממשפחתו של הילד?

אילן שלגי: יהודית גידלי: לא, אבל עורך הדין שלהם נמצא.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: עורך-דין סעדון, אם תוכל לעדכן אותנו בעובדות.

אילן שלגי: אלי סעדון: העובדות בקצרה - לפני חצי שנה ביקש מר בוגלה לרשום את בנו לכיתה א' בבית-ספר ממלכתי-דתי "מוריה" בחדרה.

אילן שלגי: אמר מנהל בית הספר: יש לי יותר מדי אתיופים, לכן אינני מקבל את בנך.

אילן שלגי: הנושא עבר למנכ"לית משרד החינוך, והיא במכתב תשובה אמרה שאכן, זו המדיניות.

אילן שלגי: היא כתבה במפורש - בית ספר לא יקבל יותר מ- 20% עד 25% אתיופים.

אילן שלגי: קולט אביטל: יש מכסות.

אילן שלגי: .. אלי סעדון: יש מכסה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: אני מבקש שתעביר אלינו את המכתב הזה.

אילן שלגי: אלי סעדון: אני אעביר תמצית של העניין, וגם את המכתב אעביר לכם.

אילן שלגי: ולכן, מאחר שבית הספר קיבל כבר 100 ילדים יוצאי אתיופיה, בית הספר נהג כדין.

אילן שלגי: אנחנו פנינו בשני מהלכים.

אילן שלגי: ראשית, לבג"ץ - להורות למשרד החינוך לבטל את המדיניות.

אילן שלגי: קודם לכן הייתה התכתבות, משרד החינוך סירב.

אילן שלגי: לאחר העתירה הם חזרו בהם והודיעו שהם מבטלים את המדיניות.

אילן שלגי: המהלך השני היה תביעת פיצויים.

אילן שלגי: היא התבססה על העובדה שבחוק זכויות התלמיד יש סעיף מפורש שאוסר אפליה בקבלת תלמידים או בשיבוצם, מטעמים עדתיים.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: סעיף 5.

אילן שלגי: אלי סעדון: הוגשה תביעה על סך מיליון שקלים, והיא תלויה ועומדת בבית המשפט.

אילן שלגי: כתב ההגנה הוגש על-ידי המדינה לפני שבועיים, והוא בעצם העילה להתכנסות כאן.

אילן שלגי: כאן אנחנו עומדים מבחינת המהלך המשפטי.

אילן שלגי: שאלתם לגבי הדוח שעליו הסתמך משרד החינוך.

אילן שלגי: מעבר לעובדה שכותבים דבר כזה - שזה באמת נורא - מסתבר שגם הדוח איננו אומר את זה.

אילן שלגי: אני שוחחתי אתמול עם פרופ' לוין, שערכה את הדוח, ונבצר ממנה להגיע היום.

אילן שלגי: בכתב ההגנה נאמר כך: "מדובר בקבוצה שאופיינה על בסיס אמפירי כנחותה בכשירותה הלימודית.

אילן שלגי: " היא טוענת - אנחנו כלל לא בדקנו כשירות, אנחנו בדקנו הישגים, וההבדל הוא משמעותי.

אילן שלגי: הישגים הם תלויי נסיבות כאלה או אחרות: מצב סוציו-אקונומי, רקע כזה או אחר.

אילן שלגי: כשירות זה פוטנציאל, זו יכולת, וכאשר מדברים על פוטנציאל נחות, זה משהו שגובל בגזענות, ואין לכך בסיס.

אילן שלגי: המחקר לא עסק בזה והמחקר לא אמר את זה.

אילן שלגי: לכן, שלחו למשרד החינוך וליועץ המשפטי דרישה גם להתנצל בפניהם, כך שהדוח לא אומר את מה שכתוב בכתב ההגנה.

אילן שלגי: כתב ההגנה חטא פעמיים - גם בכך שלא קראו אותו נכון וגם בהתנסחות הנוראה שמופיעה פה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: אין ספק.

אילן שלגי: יוסי שריד: יכול להיות שהיה משגה קדמוני כאשר מדינת ישראל החליטה - אינני זוכר בדיוק מה היה הגלגול של ההחלטה - שהיא מוסרת את ילדי העולים מאתיופיה בעיקר לממלכתי-דתי.

אילן שלגי: זה היה משגה היסטורי, זה פגע בילדים - בתלמידות ובתלמידים.

אילן שלגי: לו הייתי חושב שהממלכתי-דתי עשה זאת מטעמים של רצון להשקיע או אך ורק מטעמים של רצון להשקיע בילדים האתיופים - אז בסדר, היתה דעתי נחה עלי.

אילן שלגי: מכיוון שכנראה לא זו הייתה הכוונה, אלא הכוונה הייתה ליצור עתודות של מצביעים לעתיד, אז הכשילו את הילדים.

אילן שלגי: צריך לדעת, ואת זה אני אומר גם בקשר לפרשה שעלתה – אינני יודע מה בדיוק היה בבית הספר בתל-אביב.

אילן שלגי: החינוך הממלכתי-דתי בנוי ביסודו על בסיס של סגרגציה.

אילן שלגי: לכן, גם לא כל-כך משנה אם היה גילוי כזה בבית ספר פלוני או לא היה גילוי כזה בדיוק בבית ספר אלמוני.

אילן שלגי: כל המערכת בנויה על סגרגציה, או מה שאנחנו בדרך כלל קוראים – לפעמים קצת בחוסר הבחנה – גזענות.

אילן שלגי: למה כל המערכת הממלכתית-דתית בנויה על סגרגציה?

אילן שלגי: משום שנוצרו כל מיני מערכות ומסגרות חינוכיות מיוחדות במרוצת השנים – כמו למשל, אולפנות לבנות, ישיבות תיכוניות – ואם תשימו לב מי הולך לאולפנות ומי הולך לישיבות התיכוניות – תבינו שלקחו את המסגרת הזאת שנקראת ממלכתי-דתי ורידדו אותה ושיטחו אותה ודיללו אותה.

אילן שלגי: תמיד דואגים שיהיה גם איזשהו עלה תאנה ובכל אולפנה ובכל ישיבה תיכונית אפשר להצביע גם על כמה ילדים משכבות יותר חלשות – אבל בסך הכל, זו השיטה.

אילן שלגי: אינני יודע בדיוק מה קורה בשנתיים-שלוש האחרונות.

אילן שלגי: מכל מקום, נעשה מאמץ במשך זמן מסוים כדי לשבור את המונופול הזה של הממלכתי-דתי על הילדים האתיופים משום שהמערכת הזאת היא הפחות מתאימה מכל בחינה שהיא לילדים האלה, ולכן נעשה לילדים עוול.

אילן שלגי: אני לא קונה את הסיפור שמשרד החינוך לא ראה את חוות הדעת של הפרקליטות.

אילן שלגי: באופן טכני, יכול להיות שזה נכון- אולי היכולת שלא לומר אמת היא לא עד כדי כך חדה וחריפה – אבל מכיוון שאני מכיר את מערכת היחסים הדו-צדדית בין משרד – גם משרד החינוך – לבין הפרקליטות, אז קשה להניח שלא ראו.

אילן שלגי: אולי לא ראו במובן הטכני, שכאשר העבודה הושלמה יכול להיות שלא ראו את הגרסה האחרונה, אבל הרי הפרקליטות לא עובדת לבדה – אנחנו יודעים בדיוק כיצד מכינים תשובה לבג"ץ.

אילן שלגי: אנשי משרד החינוך יושבים יחד עם הפרקליטות ומכינים את זה.

אילן שלגי: הרי הפרקליטות לא "מצצה את זה מהאצבע".

אילן שלגי: זאת אומרת, במובן מסוים – במישרין או בעקיפין – גם משרד החינוך איכשהו כשל בחוות הדעת הזאת.

אילן שלגי: אני לא קראתי את המחקר, אבל מספיק לקרוא את העמוד הראשון.

אילן שלגי: כתוב במפורש בתמצית המחקר: "סקירתה של ספרות המחקר העוסקת בהישגיהם של תלמידים עולים מהגרים, מציגה ממצא שאינו חד-משמעי.

אילן שלגי: רבים המקרים שרמת הישגיהם של העולים נמוכה, אך יש מקרים שרמת הישגיהם גבוהה אף מזו של תלמידים ילידי הארץ".

אילן שלגי: זה מה שכתוב פה, מכאן יצאה חוות הדעת של הפרקליטות.

אילן שלגי: קודם כל, צריך לבדוק האם בפרקליטות יש מידה סבירה של הבנת הנקרא.

אילן שלגי: אני לא הייתי מעסיק אנשים שזו רמת ההבנה שלהם.

אילן שלגי: אבל, לו אני הייתי שר חינוך וזו חוות הדעת שיצאה מתחת ידה של הפרקליטות והוגשה לבג"ץ, הייתי אומר לפרקליטות – מעתה ואילך, אם זה כושר ההבנה שלכם ואם זה מה שאתם אומרים מטעם משרד החינוך - שצריך להיות יותר רגיש לעניינים מן הסוג הזה מאשר משרדים אחרים - אני לא רוצה יותר את השירותים של הפרקליטות, אני מוותר על השירותים של הפרקליטות, ומשרד החינוך ינהל את העניינים האלה בעצמו – כאשר גזענות היא עממית, היא מקוממת, היא נוראה, כל מה שאתם רוצים לומר על גזענות עממית, אבל כאשר זה מגיע לגזענות ממסדית, זה מקומם שבעתיים.

אילן שלגי: זו גזענות ממסדית – זו גזענות של משרדי ממשלה, של מוסדות רשמיים, של ממשלה.

אילן שלגי: הרי זה לא דומה בכלל.

אילן שלגי: מילא, יש בכל חברה אנשים נבערים, יש דעות קדומות, יש גזענות – אנחנו מכירים את זה.

אילן שלגי: זה מקומם, זה מעורר פלצות, אבל זו לא גזענות ממסדית.

אילן שלגי: פה זו גזענות של משרד המשפטים ושל משרד החינוך – שני המשרדים שצריכים להיות הכי רגישים לעניין זה, אז הם בעצמם לוקים בביטוי כל-כך בוטה של גזענות, של דעות קדומות ושל אי הבנת הנקרא.

אילן שלגי: בעניין הזה של קבלה או אי קבלה של ילדים אתיופים יש לי גם ניסיון מסוים ועסקתי במקרים רבים כאלה – ואין ברירה אלא לטפל, גם כמדיניות, אבל גם באופן פרטני בכל מקרה כזה.

אילן שלגי: צריך להבהיר למנהל שאי קבלה של ילד אתיופי, פירושו של דבר שבית הספר הזה - משרד החינוך איננו מכיר בו.

אילן שלגי: לא קיבלת ילד אתיופי מטעם זה או אחר, או כל ילד אחר שאי הקבלה שלו מדיפה ריח כבד של אפליה – אנחנו פשוט לא מתקצבים אותך.

אילן שלגי: אין דרך אחרת.

אילן שלגי: אם לא עושים זאת בדרך חריפה, אי-אפשר להנחיל את ההבנה הבסיסית הזאת לראשים של חלק מן המורים וחלק מן המנהלים.

אילן שלגי: מוכרחים לעשות את זה, רק בסנקציות, או לפחות שוט של סנקציות, אחרת העניין הזה אבוד.

אילן שלגי: אני מצטער שחברת הכנסת פינקלשטיין לא הייתה כאן בראשית דבריי, אני לא אחזור עליהם.

אילן שלגי: אני תיארתי את המערכת הממלכתית-דתית, שכל-כולה בנויה על סגרגציה ועל גזענות, משום שאתם את הילדים שלכם תבדקו פעם - - - היו"ר אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, אנחנו נקיים על כך דיון בהמשך חודש זה.

אילן שלגי: יש דיון בנושא.

אילן שלגי: יוסי שריד: תבדקו פעם איפה למדו חברי הכנסת – אם הם למדו בממלכתי-דתי – ואיפה לומדים ילדיהם.

אילן שלגי: אם הם לומדים בממלכתי-דתי - - - גילה פינקלשטיין: יושבת מולך חברת הכנסת גילה פינקלשטיין – שלושת ילדיה למדו בממלכתי-דתי.

אילן שלגי: אורי אריאל: לא.

אילן שלגי: אל תעני כי את מקלקלת, ואל תבלבלי אותו עם העובדות.

אילן שלגי: זה הרי לא בא בחשבון... היו"ר אילן שלגי:

אילן שלגי: אלי סעדון: נכון.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:

אילן שלגי: יוסי שריד:     אני מקבל את התיקון.

אילן שלגי: אורי אריאל:     ראשית, אני רוצה להודות לכם, היושבי ראש, על כינוס הישיבה המיוחדת הזאת כי הנושא מצריך את זה.

אילן שלגי: אני לא מקבל מילה מדבריו של חבר הכנסת שריד בקשר לחינוך הממלכתי-דתי.

אילן שלגי: גם כן שיטה – עוסקים בעניין חשוב, תופסים טרמפ ומשמיצים את כולם בדרך.

אילן שלגי: אני לא רוצה להרחיב על כך.

אילן שלגי: אני אגיד שתי מלים על העניין.

אילן שלגי: במצב הדברים הנוכחי, אני אתיופי.

אילן שלגי: זה הכל.

אילן שלגי: בזה סיימתי.

אילן שלגי: אני גם מתנצל על כך שאצטרך לצאת משום שמתקיימת ועדת חוץ וביטחון.

אילן שלגי: אין לי מלים נוספות.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     אני מבקש לשמוע את סגן יושב-ראש ארגון הגג של עולי אתיופיה, מר אברהם ירדאי.

אילן שלגי: אברהם ירדאי:     אנחנו מדי זמן מתבשרים על פרשה חדשה ביחס ליוצאי אתיופיה בארץ – פרשה שלילית כלשהי – והפעם אנחנו מדברים על חינוכם של יוצאי אתיופיה במדינת ישראל.

אילן שלגי: אנחנו קולטים את יהודי אתיופיה בארץ כבר 25 שנה, וצריך לזכור שכל המערכות – ובראשן משרד החינוך – היו צריכות לטפל בעניין הזה כמשרד ראשי שמכיר את המערכות, שמכיר את הקהילה, שמכיר את התרבות.

אילן שלגי: משרד החינוך הזמין מחקר מהאוניברסיטה.

אילן שלגי: מדוע?

אילן שלגי: מה, לא יודעים מהי כשירותם של יהודי אתיופיה, של הילדים, מה הכושר שלהם, מה הם עברו במהלך העלייה, במהלך הקליטה?

אילן שלגי: הם לא יודעים?

אילן שלגי: אני חושב שההזמנה הזאת טומנת בחובה כוונות רעות כדי לכסות על המחדלים החמורים שקורים לאורך שנים ביחסו של משרד החינוך לקהילה של יוצאי אתיופיה.

אילן שלגי: באוקטובר שנה שעברה גילינו בבית ספר צמח ב' באשדוד הפרדה טוטלית של יוצאי אתיופיה מחבריהם האחרים הוותיקים.

אילן שלגי: מדינת ישראל מביאה את העולים לפה כדי לקלוט אותם, כדי לשלב אותם בעם, במדינה, אבל מפרידה אותם בחינוך כשהם עוד בגיל הרך, כשהם עוד בתמימותם, אומרת להם שהם אחרים, אומרת להם שהם לא שווים לאחרים, ואין יותר חמור מזה.

אילן שלגי: אנחנו – כארגון הגג – ביקשנו פגישה דחופה עם שרת החינוך לימור לבנת.

אילן שלגי: היא דחתה אותה על הסף.

אילן שלגי: המצב לא היה חמור מספיק כדי לפגוש אותי, את אדיסו, את ארגון הגג, ולדבר על העניין הזה.

אילן שלגי: היא בוחרת לה נציגים משלה - ואין חמור יותר מזה – ואין יותר טוב מאשר לעבוד בקרב הקהילה עם המנהיגות של הקהילה ולא עם מנהיגות שמכופפים אותה, מנהיגות שתשרת את לימור לבנת או את משרד החינוך.

אילן שלגי: משרד החינוך לפני שנים  הקים גוף שנקרא מרכז היגוי של עולי אתיופיה.

אילן שלגי: היו יועצים מקצועיים של יוצאי אתיופיה – אצל שר החינוך רובינשטיין, אצל שר החינוך יוסי שריד – והנושא הזה קיבל תנופה ויחס מיוחד, אבל בשנים האחרונות העניין הזה נעלם.

אילן שלגי: משרד החינוך הזמין את המחקר האחרון כדי להגיד שיוצאי אתיופיה הם חלשים, אין להם כשירות, גנטיקה וכל מיני שטויות כאלה.

אילן שלגי: מה הם רוצים שהילדים יהיו?

אילן שלגי: איפה הילדים לומדים?

אילן שלגי: אני מלווה את הקהילה מאז ראשית העלייה.

אילן שלגי: איפה יוצאי אתיופיה לומדים?

אילן שלגי: בבתי ספר הכי  חלשים שיכולים להיות, בפנימיות הכי חלשות שיכולות להיות, אז מה מצפים מהילדים?

אילן שלגי: לאיזו תוצאה מצפים מהילדים?

אילן שלגי: ועוד אנחנו מדברים על ילדים שעברו דרכים כל-כך קשות ושלבים קשים בעלייה שלהם, בקליטה שלהם.

אילן שלגי: הם באים מבית חלש ולא קיבלו הזדמנות שווה, אז לאיזו תוצאה משרד החינוך ואנחנו מצפים?

אילן שלגי: במשך 25 שנה אנחנו מדברים על הקליטה של יוצאי אתיופיה, על זה שהם חלשים, על זה שיש להם איידס, על זה שיש להם מחלה כזאת.

אילן שלגי: מה אתם רוצים?

אילן שלגי: צריך לטפל בקהילה הזאת כפי שצריך.

אילן שלגי: צריך לתת לה הזדמנות שווה.

אילן שלגי: לכן, כל העסק הזה הוזמן כדי לכסות על המחדל שנעשה מצד משרד החינוך בזמנים האלה כלפי יוצאי אתיופיה, וזה לא יכול להימשך.

אילן שלגי: הילדים האלה והקהילה הזאת צריכים לקבל הזדמנות שווה כמו שאר האוכלוסייה במדינת ישראל.

אילן שלגי: אני דיברתי על בית ספר באשדוד שבו התגלתה כיתה נפרדת של 80 ילדים יוצאי אתיופיה, וזה הוסתר בכוונה.

אילן שלגי: בני הקהילה שלנו, שעובדים במשרד החינוך, ידעו את זה במשך חצי שנה, שמונה חודשים לפני כן הם ביקרו שם והם הסתירו את זה מפני שהם מפחדים מהבוסים שלהם במשרד החינוך, כי אין להם עצמאות, כי הם לא יכולים לעבוד על פי מצפונם.

אילן שלגי: גם היום, בבתי ספר רבים יש אוכלוסייה גדולה של יוצאי אתיופיה שרק הם מהווים את האחוז הניכר בבית הספר – 20% נקבע לפני כמה שנים כמכסה של יוצאי אתיופיה בבתי ספר.

אילן שלגי: אנחנו הסכמנו בזמנו עם העניין הזה.

אילן שלגי: 20% כדי שהאתיופים לא יהוו רוב בבית הספר – וזו הייתה כוונה טובה – אבל העניין הזה לא מיושם בשטח, ואף פעם לא יושם.

אילן שלגי: אם יש בבית ספר מסוים 25%, אז בכיתה יוצאי אתיופיה מהווים 60%, אז מה עשינו?

אילן שלגי: הילד מחדרה, שדובר עליו, הוא יליד הארץ.

אילן שלגי: הוא לא שייך בכלל לקטגוריה הזאת.

אילן שלגי: מה עשה בית הספר?

אילן שלגי: בגלל הצבע שלו, בגלל שהוא אתיופי, אומר בית הספר: אני לא מקבל אתיופי.

אילן שלגי: בגלל המחדל הקיים מהיסוד, אנחנו מידרדרים וכל פעם מגיעים לפרשה חדשה, וכל פעם עם יוצאי אתיופיה.

אילן שלגי: המדינהרוצה להעלות עוד 20,000 יוצאי אתיופיה, כמו שקלטה עד היום 80,000 יוצאי אתיופיה, אני חושב שקליטה של יוצאי אתיופיה זה מבחן של החברה הישראלית, זה העיניים של החברה הישראלית.

אילן שלגי: צריך לתת לילדים האלה הזדמנות שווה, בשיתוף הקהילה, בשיתוף נציגי הקהילה.

אילן שלגי: תודה רבה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     אני מקדם בברכה את הגב' תירוש, מנכ"לית משרד החינוך, וכעת אני מבקש לתת רשות דיבור ליועץ השרה לענייני אתיופים, מר דוד מהרט.

אילן שלגי: בבקשה.

אילן שלגי: דוד מהרט:     שמי דוד מהרט, אני ממרכז ההיגוי של מערכת החינוך ומשמש כיועץ ומתאם לשרת החינוך.

אילן שלגי: ראשית, אני רוצה להתייחס למה שאמר אברהם בנושא של מרכז ההיגוי.

אילן שלגי: אברהם עבד במרכז ההיגוי חמש שנים – באותה תקופה, במשך ארבע שנים שימשתי שם כממונה על המרכז והוא עבד שם.

אילן שלגי: להגיד שבגלל שאברהם לא עובד שם, מרכז ההיגוי הפך להיות פחות מקצועי, אני חושב שזה דבר לא נכון, ואני אומר את זה בלשון המעטה.

אילן שלגי: אברהם ירדאי:     אתה היית מנהל המרכז, והיום היא לקחה אותך ליועץ שלה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     מר אברהם, אל תיקח את הדברים אישית.

אילן שלגי: דוד מהרט:     אני אומר את זה כדי שהדברים יקבלו פרופורציה.

אילן שלגי: מרכז ההיגוי – מאז שאתה מספר עליו- היום עובדים בו 35 אנשים, הוא גדל פי שניים והכפיל את עצמו, כך שבאותה חגיגה...

אילן שלגי: איתן כבל:     אני מציע שלא תתווכחו ביניכם כי הבעיה היא של האתיופים.

אילן שלגי: דוד מהרט:     ...

אילן שלגי: באותה חגיגה לסגור חשבון אישי עם מרכז ההיגוי – זה חבל.

אילן שלגי: מבחינת היושר הפנימי שלי, אני לא חושב שאני יכול להאשים – גם כאשר יוסי שריד היה שר חינוך הייתי במשרד, גם עם אמנון רובינשטיין, גם עם יצחק לוי ועם זבולון המר ז"ל, עבדתי עם כל השרים בשנים האחרונות – אני לא חושב שיש איזושהי מדיניות וגישה גזענית במשרד החינוך כלפי ילדים יוצאי אתיופיה.

אילן שלגי: אני גם חושב שהעניין של 25% הוא עניין מורכב.

אילן שלגי: אפילו בדבריו של אברהם יש איזושהי סתירה.

אילן שלגי: נניח, האחים שלי שנולדו באתיופיה – נתייחס אליהם כאל 25%, והאחים שלי שנולדו פה בישראל – לא נתייחס אליהם כך.

אילן שלגי: קולט אביטל:     זה צריך להיות 30%, לא 25%.

אילן שלגי: החלטת ממשלה אומרת 30%.

אילן שלגי: דוד מהרט:     לא משנה.

אילן שלגי: הגישה שלי – ואני חושב שהגישה הזאת מתקבלת במשרד החינוך – שלא צריך לעשות מכסות לקהילה כזו או אחרת.

אילן שלגי: אני חושב שאינטגרציה זו איזושהי אידיאולוגיה ותפיסת עולם, שצריך להעמיד כרשות, כאפשרות, בפני ההורים.

אילן שלגי: בסופו של דבר, ההכרעה האם לאמץ את הגישה הזאת או לא לאמץ, צריכה להיות החלטה של ההורים.

אילן שלגי: פעם ציטטתי מן התנ"ך – אתם מכירים את הסיפור של מרים.

אילן שלגי: באופן כללי, כאזרח במדינה הזאת, אני חושב שהיה צריך ללמוד מהסיפור הזה כי המפגש הראשון הזה והתגובה של הקב"ה – לפחות לאנשים המאמינים – היה בו איזשהו מסר מאד-מאד חריף.

אילן שלגי: את מרים שמו בבידוד.

אילן שלגי: אני חושב שהמפגש שלנו, של החברה הישראלית, עם יוצאי אתיופיה – עם העור השונה-  מוסיף כל מיני דברים ואולי החברה הישראלית צריכה לצאת מתוקנת מהסיטואציה הזו.

אילן שלגי: השוני שיוצאי אתיופיה הביאו לחברה הישראלית הוא מבחן חריף לדעתי, והחברה הישראלית צריכה ללמוד ולהתמודד עם כך.

אילן שלגי: אני לפעמים חושב מה היה קורה אילו  היינו מגיעים בשנות ה- 50 – אם בשנות ה- 2000, בעידן הרב-תרבותיות, הפלורליזם, יש היתקלויות כאלה.

אילן שלגי: אני חושב שאני הייתי נזהר מלייחס את זה למשרד החינוך או למשרד המשפטים, כפי שנאמר.

אילן שלגי: הרי היום זה קורה במקום כזה, מחר זה יקרה בצבא ומחרתיים זה יקרה במפעל.

אילן שלגי: צריך להתייחס לשאלה איך החברה היהודית צריכה להתמודד עם השוני הזה שאנחנו מציגים בפניה.

אילן שלגי: אני מרגיש שמבחינת הסולם שהחברה צריכה לטפס – אולי  רמת הסולם קצת עלתה ואני מרגיש שכל הזמן במכשול הזה כולם נתקלים ונופלים - כך שהייתי מעלה את זה לרמה קצת רחבה יותר,  ברמה כללית-לאומית-ציבורית מה אנחנו לומדים.

אילן שלגי: האם זה אומר לנו עכשיו שצריך לפעול יותר במערכות החינוך במישורים השונים, לקדם את ההיכרות עם תרבותם של יוצאי אתיופיה, עם עברם, למשל עם מסע העלייה המופלא שהקהילה עשתה.

אילן שלגי: אני חושב שיש הרבה דברים שהקהילה יכולה להתגאות בהם, אולי גם החברה הישראלית – כיהודים – יכולים להתגאות בהם.

אילן שלגי: אומרים – להכיר על מנת להוקיר.

אילן שלגי: הדברים – מקורם מחוסר היכרות, מחוסר מגע ומחוסר מפגש עם הקהילה הזאת.

אילן שלגי: אני חושב שאנחנו צריכים לראות מה מפיקים מזה לטובת הקהילה וגם לטובת החברה הישראלית.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     מנכ"לית משרד החינוך, הגב' תירוש – אם תוכלי בבקשה בדברייך להתייחס גם לנושא של המכסות וביטול המכסות, משום שמן התקשורת למדנו שלאחרונה - כנראה בעקבות המקרה הזה, בעקבות הבג"ץ שהמקרה הזה הביא – אמנם בוטלו המכסות, ואני רואה שהמכסות האלה נקבעו בהחלטת ממשלה.

אילן שלגי: יש החלטה משנת 1993 על 30%, יש מכתב שלך בנושא חדרה מלפני כשנה, שמדבר על 20%-25%, והיום אנחנו שומעים שאין מכסות.

אילן שלגי: נודה לך על ההבהרה.

אילן שלגי: קולט אביטל:     שאלה נלווית – האם נכון שאתם לא ראיתם את הדוח הזה שכתבה הפרקליטות, ואיך זה קרה?

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     בוקר טוב לכולם.

אילן שלגי: אני לא באה ממקום של התנצלות, כי אני לא חושבת שיש לנו על מה להתנצל.

אילן שלגי: אני אגיד יותר מזה – אני רותחת, אני כועסת ואני פגועה, לא פחות מחברי העדה האתיופית, ואני אגיד לכם את הדברים על השולחן.

אילן שלגי: אין משרד חינוך, כמו בקדנציה הזאת שאני מכהנת, שהשקיע ומשקיע באתיופים כמו שאנחנו עושים.

אילן שלגי: אני באופן אישי השתדלתי לפגוש כל מי שהתיימר להיות מייצג את העדה האתיופית, ואני רוצה להגיד לכם – אני מרימה ידיים.

אילן שלגי: פגשתי כל-כך הרבה אנשים, כל-כך הרבה ועדות, ואני עדיין פוגשת כאלה שטוענים – אנחנו מייצגים את העדה האתיופית.

אילן שלגי: חבריי, זה לא יילך כך.

אילן שלגי: הדבר הכי חמור שיכול לקרות במערכת החינוך, שאנחנו עושים פוליטיזציה של מערכת החינוך – כל אחד מסיבותיו שלו, וזה בדיוק מה שעשו מהמקרה הזה.

אילן שלגי: אני לא אחותה ולא חברה של הפרקליטה.

אילן שלגי: אני לא מכירה אותה, אפילו לא ראיתי אותה, ונמאס לי כבר לגונן עליה.

אילן שלגי: שתבוא היא ותאמר מה היא עשתה.

אילן שלגי: אין לנו יד וחלק בעניין הזה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     אנחנו הזמנו אותה.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     למען הסדר הטוב, והעובדות.

אילן שלגי: אנחנו נתבקשנו להגיב על תביעת נזיקין פרטית של המשפחה שנפגעה בחדרה - ואנחנו לא יכולים לייצג את עצמנו, כך קבעו.

אילן שלגי: הפרקליטות היא זו שמייצגת את משרדי הממשלה השונים.

אילן שלגי: מה שעושים המשרדים המקצועיים הרלוונטיים – הם מספקים לפרקליטות מידע שעל בסיסו הם כותבים את כתב ההגנה או את כתב התשובה.

אילן שלגי: וכך עשינו.

אילן שלגי: לקחנו מחקר – דרך אגב, לפני חצי שעה קיבלתי שיחת טלפון מאד קשה מפרופ' תמר לוין, שגם היא אמונה על המחקר יחד עם פרופ' שוהמי ועוד פרופ' שהייתה בתוך העניין - -  יהודית גידלי:     שתיהן הוזמנו לישיבה.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     והיא התחננה שאני אסביר את הדברים כהווייתם, והנה אני אומרת אותם.

אילן שלגי: המחקר הוא מחקר מקצועי ברמה הכי גבוהה, שהוזמן על-ידינו.

אילן שלגי: למה הוזמן על-ידינו?

אילן שלגי: משום שאני מרגישה מתוסכלת, אני מרגישה שלמרות ההשקעות הרבות שלנו בתלמידים האתיופים, ההישגים הם לא כפי התשומות שאנחנו משקיעים.

אילן שלגי: אני מצפה ליותר, כי אני מאמינה שאפשר להשיג יותר, ואני מתוסכלת שלא השגנו יותר.

אילן שלגי: אני גם חושבת שיש לנו מה לעשות – חשבון נפש עם עצמנו – מדוע לא הצלחנו לצמצם פערים, כפי שהיה מגיע שנצמצם, בין האוכלוסיות המבוססות לבלתי מבוססות במדינת ישראל, ואני לא מדברת רק על העדה האתיופית.

אילן שלגי: אני באתי מניהול בית ספר בדרום העיר תל-אביב במשך הרבה מאד שנים – שכונת התקווה, כפר שלם – זה בית ספר שאני ניהלתי, ואני יודעת כמה השקענו שם וכמה המדינה נתנה בידינו וכמה העירייה נתנה בידינו להשקיע, ואני יצאתי מתוסכלת כי כנראה אנחנו לא עושים את העבודה בנתיבים הנכונים, באפיקים הנכונים.

אילן שלגי: הזמנו מחקר מאוניברסיטת תל-אביב, שיבהיר לנו מהו בדיוק ה"באג", איפה הכשל ואיפה הבעיה.

אילן שלגי: המחקר הזה לא מדבר על כשירויות, בשום פנים ואופן לא.

אילן שלגי: הוא לא מדבר על עניינים גנטיים, זה בכלל לא התפקיד שלהם.

אילן שלגי: עד היום, אגב, לא נפתרה הבעיה של כל נושא האינטגרציה.

אילן שלגי: אני מאלה שמאמינים ומאמינות, שכל ילד יכול להגיע, כל ילד יכול להשיג בגרות, ולא בכדי אומרת שרת החינוך – כשלצערי הרב, הציניקנים שבינינו צחקו מן העניין – שהיא רוצה מאה אחוז בגרויות.

אילן שלגי: היא לא אמרה זאת סתם, אני הגוף המקצועי שעומד לצדה ונותן לה את העצות - אני מקווה הנבונות - כי אני מאמינה שבגרות כל אחד יכול להשיג, רק צריך להביא אותו לכך.

אילן שלגי: אני בכלל מדברת על דברים אחרים.

אילן שלגי: אני מדברת על אהבה, אני מדברת על אמון בתלמידים, על אמונה בתלמיד.

אילן שלגי: אני כלל לא מדברת על כסף.

אילן שלגי: אני מאלה שאומרות, שאנחנו – המחנכים – צריכים למצוא את אותו ניצוץ שקיים בכל ילד, להבליט אותו, לאפשר לו להביא אותו לידי ביטוי, והילד הזה יצטיין בגינון, בדרמה, במוזיקה, בספורט, אבל דרך זה הוא יגיע גם להישגים לימודיים.

אילן שלגי: ואני, בבחינת נאה דורש נאה מקיים - כך עשיתי בעירוני ט'.

אילן שלגי: עירוני ט' היום על המפה בזכות הדברים האלה, לא בזכות הלימודים.

אילן שלגי: כל אחד יכול היה להצטיין בקטע שלו, ואז ראה זה פלא, פתאום הוא הצטיין גם בלימודים.

אילן שלגי: מדוע?

אילן שלגי: כי הביטחון העצמי שלו התחזק, הוא הרגיש שהוא שווה משהו.

אילן שלגי: הוא הרגיש שמוקירים אותו, שמתי אותו על במה.

אילן שלגי: לכל אחד כזה עשיתי טקס, שמתי אותו על הבמה בפני כל בית ספר, ופתאום הוא התחיל לתפקד גם מבחינה לימודית.

אילן שלגי: זה הפטנט, ועד שאני לא אצליח להביא את כל מחנכי מדינת ישראל להבנה שזה הפטנט, אנחנו נמשיך להשקיע ולא להצליח.

אילן שלגי: אני חושבת שאני פתרתי את החידה הזאת, אבל מה לעשות – בין פתרון החידה עד לכך שאני אחיל את אותה אמונה על כל מורי ישראל, המרחק הוא רב – ויושבת כאן חברת הכנסת פינקלשטיין, היא יודעת את זה.

אילן שלגי: עד שאנחנו לא נצליח לשדר אמונה בתלמידים ואמון בתלמידים – זה לא יעבוד.

אילן שלגי: יש היום סרט – שעדיין לא ראיתי אותו – שעלה לאקרנים בשבוע האחרון "הכוכבים של שלומי" – סיפרו לי שהוא מדבר על מורה שהבליט את הניצוץ שקיים אצל ילד, ופתאום הילד הזה פרח.

אילן שלגי: יש גם את הסרט "לאדוני באהבה", והסרטים האלה בדיוק מדברים על אותם דברים.

אילן שלגי: תחזרו לעירוני ט' שאותו ניהלתי – ואני מצטערת שאני מעבירה אתכם לרקורד הפרטי שלי – אבל זה מצביע על השקפת עולמי, ומשם אני באה ועם זה אני עובדת.

אילן שלגי: כל הזמן אמרתי לתלמידים – אתם הכי טובים, אתם מסוגלים.

אילן שלגי: ולהגיד לכם שכל מאה אחוז המורים שלי, אחרי שמונה שנות ניהול בבית ספר, שידרו את המסרים כמוני – לא.

אילן שלגי: קשה מאד לשנות דעות והשקפות עולם של אנשים, אבל הצלחתי להביא 70% מהמורים בבית ספרי אז שיעבדו בכיוון הזה, והרבה מאד מהם הצליחו למצות את הפוטנציאל של הילדים.

אילן שלגי: אני מנסה בכל דרך אפשרית להבליט את התרומה של כל עדה, של כל תפוצה, של כל גלות שהגיעה לארץ, של כל סקטור שהגיע לארץ.

אילן שלגי: אני נלחמתי קשות בוועדת המקצוע לספרות להכניס את מורשת תרבות המזרח.

אילן שלגי: כמה "חתכו" אותי בעיתונים, איפה כולם היו כדי להגן עלי קצת ולגונן על השקפת עולמי?

אילן שלגי: ומה אמרה השקפת עולמי?

אילן שלגי: – תנו ביטוי לכל תרבות.

אילן שלגי: אף פעם לא שמעו אותי מספרת זאת, אבל אני יודעת מה זה עשה לי.

אילן שלגי: אני זוכרת שפעם כינו אותי "שווארצה חייה".

אילן שלגי: עד היום אני הולכת עם זה.

אילן שלגי: אז אמרתי – בואו ניתן ביטוי בלימודים שלנו לכל תרבות, בואו נאפשר קטע ספרותי ראוי גם מהעדה האתיופית, גם מהעדה הרוסית – מזה, אגב, יש לנו הרבה.

אילן שלגי: כל ביאליק ודומיו באים משם, תנו גם לעדות המזרח.

אילן שלגי: תנו לילד להרגיש שהוא לומד קטע או פרק, כשהוא יכול ללכת הביתה ולהגיד לאימא – היום סיפרו לי את מה שאת סיפרת לי, ופתאום הוא יצביע ויהיה לו מה לומר.

אילן שלגי: זה יחזק אותו, זה יאפשר לו להגיד גם אני שווה.

אילן שלגי: אז לא.

אילן שלגי: כל ועדת המקצוע שלי – שאני עומדת גם להחליף אותה – כולם אמרו לי זה הקנון, וזה מה שיהיה.

אילן שלגי: מחקו עדה, מחקו תרבות, מחקו מורשת של הרבה מאד עדות ואף אחד לא קם להגנתנו, והמאבק שלי בעניין הזה לא נגמר.

אילן שלגי: אז משם אני באה.

אילן שלגי: אני חושבת שמה שעשו כאן – ואני לא יכולה להגיד זה או זה עשה, אינני יודעת את מי להאשים – אבל שפכו את התינוק עם המים.

אילן שלגי: בכל הקדנציה הזאת של שנתיים שאנחנו "אוכלים קש" עם הנושא של קיצוץ בתקציבים, מאלף סעיפי תקציב יש ששה סעיפים שלא נגעתי בהם: עלייה וקליטה; פסיכולוגים יועצים; חינוך מיוחד; קציני ביקור סדיר; נוער בסיכון ונוער מנותק; ותנועות נוער.

אילן שלגי: אלה ששה סעיפים שבהם לא נגעתי.

אילן שלגי: עכשיו, לצערי, עם הקיצוץ האחרון, אני אגע גם בהם, אבל יש עוד דבר אחד שאני נאחזת באמות הספים לא לגעת ולא לקצץ בו – עדיין זה הנושא של קליטת עלייה, הרבה לפני הפרסום הזה של הפרקליטות.

אילן שלגי: דרך אגב, נשאלתי ואני אומרת – העברנו לה את המחקר, קרה מה שקרה, הבינה מה שהבינה, שלחה בלי לשאול אותנו , בשונה מהנוהל הקיים, שעד היום עבד.

אילן שלגי: כל פעם לפני שמגישים כתב הגנה, נותנים לנו לקרוא אותו ואנחנו מאירים את עיניהם בדקויות משום שהם לא אנשי פדגוגיה.

אילן שלגי: ד"ר יאיר סמוכה:     אנחנו חותמים עליו.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     אנחנו חותמים.

אילן שלגי: פה זה לא עבר, לא ראינו, לא חתמנו, והם יצאו ישר בהתנצלות, היה כשל פעמיים – פעם בכך שלא העבירו לנו ופעם בכך שהם כתבו את מה שהם כתבו.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     איך אתם גורמים לכך שמעבר להתנצלות, המערכת גם תעמיד מישהו לדין משמעתי?

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     את מי?

אילן שלגי: את הפרקליטות אני אעמיד?

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     לא אמרתי את מי.

אילן שלגי: יש מערכת משמעתית של עובדי המדינה.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     אדוני היושב ראש, אני מדברת על המהות של העניין ואחר-כך נלמד מכם איך אנחנו מענישים את מי שצריך להעניש.

אילן שלגי: להאשים את משרד החינוך בגזענות?

אילן שלגי: אני אומרת – זו שיא החוצפה.

אילן שלגי: אני עומדת בראש המשרד הזה – ברמה המקצועית לפחות – שיסתכלו לי בעיניים ויגידו לי גזענית.

אילן שלגי: אני גזענית?

אילן שלגי: אני באה מתוככם, אני מייצגת אתכם.

אילן שלגי: לכן אני כואבת, לכן אני כועסת, לכן באתי לפה היום.

אילן שלגי: בנושא של המכסות באתי כדי לעשות שירות.

אילן שלגי: אני הרגשתי שלא מוקירים את השירות שאני מוכנה לתת – וכאשר אני אומרת מוכנה לתת זה אומר לא רק לא לקצץ בתקנה של העלייה, אלא גם להוסיף עליה.

אילן שלגי: נסעתי לארצות הברית, גייסתי את הג'וינט, וכדי להראות לג'וינט שכוונתי היא רצינית, אמרתי שלמרות הקיצוצים אני מביאה תוספת של מיליון שקלים כדי לבנות את פרוייקט PACT- PARENTS AND CHILDREN TOGETHER.

אילן שלגי: זה הרעיון להכשיר גם את ההורים לתרבות אחרת, מה שלא עשו להורי כאשר עלו לארץ.

אילן שלגי: אמרתי – בואו נשקיע בהם.

אילן שלגי: למרות הקיצוצים, אני מקצה עוד מיליון שקל – כדי שהיהודים בפדרציות יראו שאני רצינית – למרות הקשיים נתתי תוספת.

אילן שלגי: במאי אני יוצאת פעם נוספת כדי להביא תוספת ולהעביר את פרוייקט PACT לא רק לגני ילדים-כיתות א', אלא לכיתות ב', ג', ואולי גם לכיתה ד' כי אני רואה שזה לא מספיק.

אילן שלגי: אני לא מבקשת תודות, אבל לנזוף בנו ולהגיד שאנחנו גזענים, שאנחנו לא נותנים?

אילן שלגי: יושב כאן עודי בהט, שייתן לכם רשימה שלמה של מה שנתנו ושאנחנו עושים, אבל להגיד שאני שמחה ושבעת רצון מהתוצאות – לא.

אילן שלגי: אני לא שבעת רצון, יש לי עוד הרבה מה לעשות, אני רק מבקשת אנשי מקצוע שיסייעו בידינו ויגידו לנו מה עוד ניתן לעשות, או לחילופין לאן להסיט את התקציבים שאולי לא הוסטו למקומות הנכונים.

אילן שלגי: יכול להיות.

אילן שלגי: אני מספיק אמיצה, שקופה, שמה את הדברים על השולחן, ואני חוטפת על הראש.

אילן שלגי: על מה?

אילן שלגי: באשר למכסות הללו, גם בלי ההחלטה של הממשלה – אני באה מחינוך, נולדתי שם - אני יודעת שכיתה שכל-כולה הומוגנית והיא ברמה נמוכה מבחינת ההישגים, לא תתרומם לעולם.

אילן שלגי: היא צריכה כוח שימשוך אותה למעלה.

אילן שלגי: לכן, היו מי שחשבו בזמנו – בשנת 1967 – ברפורמה, שהאינטגרציה צריכה להיות בנויה מפרופורציות כאלה ואחרות: 30%: 70%.

אילן שלגי: ד"ר יאיר סמוכה:     40:60.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     לא משנה, פחות או יותר.

אילן שלגי: על אותו רציונל – שבמהות אני מסכימה אתו – אמרתי שאני אעשה את השירות הזה.

אילן שלגי: מה זה אומר?

אילן שלגי: שאני אאפשר לילדים לפרוץ את אזורי הרישום ולנסוע למקומות אחרים כדי שאפשר יהיה לווסת אותם, וזה עולה הרבה מאד כסף, כאשר אתם יודעים כמה כל שקל היום עולה לי בדמים.

אילן שלגי: אמרתי – אני אתן לכל ילד כזה לנסוע, אבל כדי שזה לא יהיה פרוץ וכל אחד ייסע לאן שהוא רוצה, נבנה את זה.

אילן שלגי: המדינה, המחוז, הוא זה שיווסת.

אילן שלגי: תשאלו מה קורה בממלכתי-דתי לגבי  הספיגה והקליטה של העולים האתיופים.

אילן שלגי: אנחנו מדברים עם בני העדה – אבל אני אף פעם לא יודעת אם אני מדברת עם המנהיגים הנכונים משום שכל פעם יש מנהיגות אחרת – גם פה אנחנו נעשה סדר.

אילן שלגי: סיכמתי אתמול עם השרה שאנחנו נקיים פגישה של נציג מכל ארגון של האתיופים ואז נבנה לנו ועדת היגוי שיהיו בה נציגים של כולם – אולי יהיו שם 50, אולי 60, אינני יודעת – אבל פעם אחת ולתמיד נראה עם מי אנחנו מדברים.

אילן שלגי: כל פעם אומרים – השרה לא רצתה לפגוש, המנכ"לית לא רצתה לפגוש.

אילן שלגי: איך ייתכן?

אילן שלגי: אני כל הזמן פוגשת, אבל כל פעם כנראה את האנשים הלא נכונים.

אילן שלגי: חבר'ה, אל תעשו מזה פוליטיקה, אל תשפכו את התינוק עם המים.

אילן שלגי: אנחנו פה בשביל לעשות את הדברים נכון יחד אתכם.

אילן שלגי: אני לא מאלה שאומרים – אנחנו הפטרונים, אנחנו יודעים, אתם לא יכולים לחדש לנו.

אילן שלגי: נהפוך הוא.

אילן שלגי: אגב, לא רק לגבי העדה האתיופית.

אילן שלגי: בכל ישיבה מהותית של שינוי מדיניות, אני לא חותמת על המלצות הישיבה אם אני לא יודעת שישבו אנשי שטח, כלומר השותפים האמיתיים, ואמרו זה הכיוון הנכון.

אילן שלגי: אני מאמינה באנשי השטח, אינני חושבת שכל החוכמה היא אצלנו – ודאי לא ברמת המטה.

אילן שלגי: ולכן, במכסות האלה אמרנו נפתח בצורה מובנית, נאפשר עירוב ונקצה לכך משאבים – גם בהסעות, ואדוני היושב ראש, גם בתגבורים.

אילן שלגי: אי-אפשר לשלוח ילד ולהגיד תסתדר.

אילן שלגי: צריך לתת לו שעות וכסף לתגבר אותו, וזה עולה יותר כסף למדינה.

אילן שלגי: אבל, פתאום התנפלו עלי.

אילן שלגי: המכסות זה גזעני.

אילן שלגי: אמרתי – תודה, לא רוצים, לא צריך.

אילן שלגי: נחסוך את הכסף, אבל כאדם מקצועי, אני אומרת לכם – אני בכיתי ביום שנאלצתי להגיד בתצהיר לבג"ץ: חזרתי בי, אין מכסות.

אילן שלגי: אני לא בקטע של מכסות כדי לעשות סטיגמה.

אילן שלגי: כדי לסייע.

אילן שלגי: שאלתי – איפה שגיתי?

אילן שלגי: איך לא הצלחתי להעביר מסר ולשכנע בצדקת הדרך המקצועית?

אילן שלגי: אבל לא רוצים?

אילן שלגי: הרמתי ידיים.

אילן שלגי: והנה, בתוך בני העדה יש חילוקי דעות מדוע חזרנו בנו.

אילן שלגי: עכשיו כועסים – למה חזרת בך?

אילן שלגי: אז תחליטו, חבר'ה, תנו לנו לעבוד.

אילן שלגי: או שאתם סומכים עלינו, על חוות הדעת המקצועית שלנו, על שיקול הדעת המקצועי – ואני מוכנה תמיד לשמוע איפה טעינו, ואין לי בעיה להגיד טעיתי, אני מחזירה – אבל אל תגרמו לנו, בגלל לחצים פוליטיים, לחזור בנו מהחלטות מקצועיות נכונות, וזה בדיוק מה שעשינו עם המכסות.

אילן שלגי: זו היתה החלטה שגויה לחזור בנו, אבל האמת – אני גם בן-אדם.

אילן שלגי: כנראה כוחותי גם מוגבלים.

אילן שלגי: כמה אפשר להילחם נגד כל העולם?

אילן שלגי: די.

אילן שלגי: תפסיקו לנצל כל הזדמנות לבמה.

אילן שלגי: אם יש רמה של תסכול ומרירות – תביאו אותם בפנינו, הדלתות שלנו פתוחות.

אילן שלגי: שיסתכל לי מישהו בעיניים ויגיד שלא רציתי לפגוש אותו.

אילן שלגי: אני לא יודעת למה את נאנחת, חברת הכנסת אביטל, אבל אצלי, זה מהקרביים שלי.

אילן שלגי: קולט אביטל:     אני אגיד לך בדיוק למה אני נאנחת.

אילן שלגי: אני ודאי שמחה לשמוע את השקפת עולמך, אני ודאי שותפה לחלק מהדברים שאת מביעה כמה שמדריך אותך ושהדריך אותך תמיד.

אילן שלגי: אני חושבת שאף אחד לא מנסה לנצל במה לצרכים פוליטיים.

אילן שלגי: כשאנחנו קוראים בעיתון כותרת כזו, אני חושבת שמחובתנו – של כולנו – להזדעק, בדיוק כמוך, ולכן אין פה ניצול פוליטי, ועל כך אני נאנחת.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     לא על הבמה הזאת אני מדברת.

אילן שלגי: קולט אביטל:     שנית, בכל זאת ולמרות ששמענו את השקפת עולמך – ואנחנו מקבלים אותה בברכה – אנחנו רוצים לדעת שני דברים מעשיים.

אילן שלגי: ראשית, מה קרה במקרה הספציפי הזה ומה קורה במקרים שבהם מנהלים או מורים אינם מקבלים את הילדים.

אילן שלגי: מהי מידת המעורבות של המשרד, מה ואיך המשרד מנחה את המנהלים לחזור בהם מהחלטות שהן בלתי חוקיות, בלתי סבירות, ואנחנו חוזרים על כך – לדעתי, גזעניות.

אילן שלגי: אני רוצה גם לדעת - בעקבות הפגישה הזאת, בעקבות הנושא שעלה שוב לכותרות – מה ההנחיות שאת תוציאי למערכת החינוך.

אילן שלגי: אלה הדברים שאותנו מעסיקים כרגע.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     אני מבקש להוסיף לשאלה הזאת – מאחר ששמענו שנושא המכסות בוטל, אני מבין שאתם תפעילו עכשיו את הוראות סעיף 5 לחוק זכויות התלמיד, ומי שלא ירשום תלמיד בשל טעמים עדתיים, רקע חברתי-כלכלי, או מטעמים של השקפה פוליטית – בין של הילד ובין של הוריו – אתם תעמידו אותו לדין, תפעילו את החוק.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     אני אשתדל לקצר כי קצת נסחפתי, אבל כנראה שהמטענים כבר נצברו מדי.

אילן שלגי: הנושא של הרישום הוא על הרשויות.

אילן שלגי: הרשויות צריכות לעבוד על-פי חוק, וזה אומר שיש אזורי רישום.

אילן שלגי: בעיקר מדובר על בתי ספר יסודיים וחטיבות – אם אתה גר ברחוב X, אתה הולך לבית ספר Y, ורשות לא יכולה להגיד אחרת.

אילן שלגי: אלא מאי?

אילן שלגי: בגלל הבלגאן שנוצר, אמרתי שכל ילד שיביע נכונות לעבור למקום מרוחק יותר– מהסיבה הזאת, שהוא רוצה להתערות בחברה הוותיקה יותר – אני מוכנה לממן את הנסיעה שלו ואת התגבור שלו.

אילן שלגי: מי שיחליט שהוא רוצה להישאר במקומו – יישאר במקומו.

אילן שלגי: זאת אומרת, בבסיס הוא שייך למקום שלו, לאזור הרישום שלו.

אילן שלגי: זה תלוי רק בו, לא תלוי ברצון המנהל, לא תלוי בראש העיר – רק במשפחת הילד.

אילן שלגי: אם הם יגידו אנחנו רוצים בית  ספר אחר - זה יתואם עם המחוז, אני אשלם את מחיר ההסעה, פלוס התגבור.

אילן שלגי: להגיד לך שזה טוב?

אילן שלגי: זה לצאת מזה איכשהו קצת שפויים, כי זה לא עושה סדר במערכת.

אילן שלגי: בסוף כולם ירצו לנסוע לבית ספר אחר, אז מה עשינו?

אילן שלגי: שוב הם יהיו מסה קריטית שם וזה לא יספק, אבל אני חושבת שבתנאים שנוצרו, פתחתי את כל האופציות.

אילן שלגי: העיקרון הוא שרצון הילד הוא הקובע.

אילן שלגי: נמצא פה מנהל אגף חינוך בחדרה, שם התחיל כל הסיפור ואולי נשמע מן השטח מה קורה.

אילן שלגי: איתן כבל:     בוקר טוב.

אילן שלגי: הדיון המרכזי הפך להיות לרגע, המכסות.

אילן שלגי: אני לא בטוח שהסיפור של המכסות הוא הבעיה כי אם יש שכל בעניין המכסות, צריך להסביר מה המשמעות של המכסות.

אילן שלגי: אני הזדעקתי בראש ובראשונה על שבמדינת ישראל, שנות ה-2000, ההסבר מדוע צריך לקבוע מכסות - כי יש בעיה גנטית עם האתיופים.

אילן שלגי: זה מזכיר לי, ואני אספר לכם משהו אישי על  מישהי ממשפחתי.

אילן שלגי: במקרה מישהו מצא נייר שהתגלגל בחוצות הרחוב, והיה כתוב שם שיש בעיה גנטית לילדה.

אילן שלגי: בסופו של דבר, כל הסיפור היה שהילדה נכנסה בגיל צעיר לכיתה א' והיא הייתה מבוהלת עד מוות ממורתה, שהיתה מורה שמכה תלמידים.

אילן שלגי: זה מזכיר לי ומחזיר אותי למקום בו אני למדתי ובו אני חייתי – זאת לא פעם ראשונה שאני אומר זאת בוועדה, ואתה כנראה תשמע את זה לא פעם אחת – כי לא יכול להיות שגם במדינת ישראל, אוכלוסיות שלמות הגיעו לכאן ולא הצליחו, ומאותו ישוב בחוץ-לארץ הגיעו לארצות אחרות, והם כן הצליחו.

אילן שלגי: מדובר בשנות ה-2000 – והעדה האתיופית לא הגיעה מניו-יורק – כמונו התימנים, העבירו אותנו מהחמור למטוס.

אילן שלגי: זו עובדה.

אילן שלגי: אבל לאחר 50 שנה, כשיודעים מה הבעיות ויודעים שיש בעייתיות, אז עם כל הכבוד, אתם באמת עושים דברים נהדרים אבל חברים יקרים, העדה האתיופית לא נמצאת בראש סולם המצוינות, ולא כי הם בעייתיים בראש.

אילן שלגי: כי מישהו לא עושה ומישהו לא פועל מספיק או לא עושה את מה שהוא צריך לעשות, על מנת להתמודד עם המציאות.

אילן שלגי: זו לא הבעיה שאתה מתווכח אתו אם המקצוענות פסה מהרגע שבו הוא עזב או לא- ובכלל, אני גם לא מציע לך להיאבק, המאבק הוא של שניכם.

אילן שלגי: פוליטיקה תעשו במקומות אחרים.

אילן שלגי: לגופו של עניין, אני אומר לכם שזה מזעזע.

אילן שלגי: פרקליטות מדינת ישראל – וצודקת מנכ"לית המשרד – נכון, מי שמייצג את המשרד זו פרקליטות המדינה, הם לא שולחים את היועץ המשפטי שלהם.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     כאן מדובר על פרקליטות מחוז המרכז.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     זה עדיין המדינה.

אילן שלגי: איתן כבל:     זה עדיין פרקליטות המדינה.

אילן שלגי: קולט אביטל:     אבל הם סילפו את הדוח.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     הם סילפו את הדוח, ומסתבר שהם גם לא העבירו לגורם במשרד החינוך.

אילן שלגי: איתן כבל:     ודאי.

אילן שלגי: זאת אומרת שיש עוד היום אנשים שאצלם יש מחשבה כזאת והם פוטרים את עצמם מלהתמודד עם הבעיה – וזה לא רק לגבי האתיופים, זה עולה לגביהם עכשיו.

אילן שלגי: אני מכיר את זה במשך 50 שנה אצל קבוצות – ואני רחוק מלדבר על עצמי במושגים של קיפוח.

אילן שלגי: אבל, אני תמיד שואל את עצמי וזה מחזיר אותי ב"פלאשבק" 30-40 שנה אחורה, שמעניין- במקום שבו למדתי הגיעו המורים באיכויות הנמוכות ביותר, מעניין מאד שבמקומות שבהם למדתי רמת החינוך תמיד הייתה נמוכה, מעניין מאד שהיחס אלינו היה יחס כמו אל פרות.

אילן שלגי: אני אומר שאם התפיסה היום הייתה אז – אנשים היו נכנסים למאסר עולם עם עבודות פרך על מה שעשו לנו.

אילן שלגי: עוברות 50 שנה, וכאילו דבר לא השתנה.

אילן שלגי: יש אנשים שהמחשבה שלהם מקובעת באופן גזעני – ואנחנו מדברים על מדינת ישראל.

אילן שלגי: אנחנו מדברים על הפקת לקחים  – כאשר אנחנו לא חיים בפחונים ואנחנו לא גרים באוהלים ולא גרים בתוך מעברות.

אילן שלגי: אני הייתי מציע לך – מכסות זה נשמע רע, נשמע רע מאד-מאד.

אילן שלגי: מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     נכון.

אילן שלגי: איתן כבל:     אף אחד מאתנו לא שר החינוך ומנכ"ל משרדו.

אילן שלגי: כשאני קורא בעיתון "מכסות", זה נשמע לי מאיזשהו מקום אחר.

אילן שלגי: יחד עם זאת, אם מה שאת אומרת הוא נכון – ואני נותן לך את הקרדיט שהוא נכון – ואני אומר זאת גם לחברים מן העדה האתיופית – צריך להודות על האמת.

אילן שלגי: היחס לעדה הוא יחס משפיל, לא משקיעים את מה שצריך להשקיע, הרמה נמוכה מאד.

אילן שלגי: זו עובדה, ויש כאלה שרוצים להסתיר אותה.

אילן שלגי: ביישוב ממנו אני בא תמיד אמרו הכל בסדר אצלנו.

אילן שלגי: לא הכל בסדר, אבל בואו נתמודד עם זה כפי שצריך ולא ניתן שבתי ספר, יהיו בהם רק אתיופים, כמו שביישוב שלי אני רוצה שתהיה אינטגרציה – שיהיו חזקים, חזקים פחות וגם חלשים, כי בסופו של עניין אני מאמין שהחזקים אמורים למשוך גם את החלשים כלפי מעלה.

אילן שלגי: לכן אני אומר – צריך קודם כל ממש להוקיע.

אילן שלגי: זה פשוט מבזה.

אילן שלגי: אישית, היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה צריכים לקרוא למי שהכין את כתב ההגנה הזה ולהעמידו לדין משמעתי, ואני אומר לכם ואינני רוצה להגזים – אם הפרטים אכן נכונים ואכן הוגש כתב הגנה כזה, איננו ראוי – פרקליטה או פרקליט כזה – להמשיך ולהיות חלק מהשירות הציבורי.

אילן שלגי: מי שיש לו דעות כאלה, שישמור אותן לעצמו במקום אחר, לא בתוך המערכת הציבורית.

אילן שלגי: שנית, הייתי מאד מציע – בנושא המכסות - - -  מנכ"לית משרד החינוך רונית תירוש:     נקרא לזה הטרוגניות.

אילן שלגי: אתה צודק, החיים והמוות ביד הלשון, זה נכון.

אילן שלגי: איתן כבל:     אני מציע שיתקיים כאן דיון כן, אמיתי ורציני – לא אמוציונלי, כפי שאת הצגת אותו- זה לא אישי, אין כאן שום דבר אישי.

אילן שלגי: האישי הוא אם את לא תעשי את מה שאת צריכה לעשות ולא תיאבקי עליו אם את חושבת שאת צודקת – ויכול להיות שאנחנו הטועים, אבל את צריכה להעמיד את הדברים כפי שצריך.

אילן שלגי: אני מבקש ממך, אדוני היושב ראש, שאנחנו נצא בקריאה כוועדה ליועץ המשפטי לממשלה ולפרקליטת המדינה – בעניין של מי שכתב את כתב ההגנה הזה וסילף את הדברים – לדעתי, אין לו מקום בתוך המערכת הציבורית במדינת ישראל.

אילן שלגי: תודה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     אני מציע שאת הפסקה הזאת בדבריך אנחנו לא נכניס להחלטה, אבל ייצא מכתב.

אילן שלגי: קולט אביטל:     נראה.

אילן שלגי: אמנון אריה:     אמנון אריה, מנהל אגף החינוך בעיריית חדרה – שנים רבות במערכת החינוך כמורה, מנהל, והיום במערכת העירונית.

אילן שלגי: אנחנו שותפים - אני יליד חדרה, להורים יוצאי תימן – ומכיר את המערכת, וחי בחדרה עד היום.

אילן שלגי: נקודה נוספת אולי לזכותי – אני הראשון שקלטתי את ילדי אתיופיה שהגיעו לחדרה, את הילדה הראשונה זהבה, בשנת 1985.

אילן שלגי: אדוני יושב ראש הוועדה, אני מוכן להיות הנידון של מערכת החינוך על מה שהוא עשה, או לא עשה, לתלמידי העדה הנחמדים, הנהדרים, האלה.

אילן שלגי: אני מוכן - הנה אתה עורך-דין, הפרקליטות – תדונו לכאן או לכאן.

אילן שלגי: אני באמת לא מבין, תאמינו לי שאני לא מבין על מה הגענו לפה.

אילן שלגי: אני באמת לא מבין, בכל הרצינות, ואני יודע שאני מרגיז כמה אנשים.

אילן שלגי: קולט אביטל:     למה?

אילן שלגי: המקרה הזה לא ידוע?

אילן שלגי: אמנון אריה:     חברת הכנסת אביטל, אני יומיום במערכת.

אילן שלגי: יוצאי אתיופיה מכירים אותי, הם בני ביתי, הם בני משרדי – ביום ובלילה.

אילן שלגי: לא עשינו דבר אחד בחדרה, למען ילד אחד – בחינוך הרגיל או בחינוך המיוחד – מבלי להיוועץ עם בני העדה בשעות הלילה המאוחרות, במקום זה או במקום אחר.

אילן שלגי: אני לא רוצה להתפזר ולהגיע לאן שהוליך חבר הכנסת כבל.

אילן שלגי: מה רוצים?

אילן שלגי: ששוב נעשה בית ספר לעדות תימן?

אילן שלגי: בחדרה היה בית ספר "בילו" – הוקם לפני כ-100 שנה, הגיעו אליו תימנים נחמדים.

אילן שלגי: אני לא למדתי בו, אני למדתי בבית ספר אינטגרטיבי, כאשר הרוב היו אשכנזים.

אילן שלגי: היה בית ספר לעדות תימן.

אילן שלגי: באו האתיופים לחדרה, הכניסו אותם לבית ספר תחכמוני – היכן שאני למדתי, לימדתי וניהלתי – שהיו שם מכל עדות ישראל.

אילן שלגי: אמרו האתיופים – לא, אנחנו רוצים ב"בילו" – אינני רוצה להגיד למה, כל אחד שידמיין לו מדוע.

אילן שלגי: לאחר תקופה הם הפכו להיות רוב מוחלט.

אילן שלגי: כאן יושב המפקח – אמרו, מה אתם עושים מאתנו גזענים?

אילן שלגי: אתם רוצים ללכת?

אילן שלגי: קדימה.

אילן שלגי: וחבל שחבר הכנסת יוסי שריד, לשעבר שר החינוך, איננו פה כרגע.

אילן שלגי: אמרו להם – קדימה, הכל פתוח.

אילן שלגי: יקשיב אדוני היושב ראש – אני בכיפה, ראש העיר לשעבר בכיפה, המפקח בכיפה – הראשונים במדינת ישראל, נותנים אפשרות חופשית בכל בתי הספר, והמספרים יעידו על עצמם.

אילן שלגי: לא אלאה אתכם במספרים, אבל מעט כדי שתבינו מדוע אני אומר שאני לא מבין על מה מדברים.

אילן שלגי: מתוך 811 תלמידים יוצאי אתיופיה בבית הספר היסודי, 373 תלמידים בבתי הספר הממלכתיים – טובים ופחות טובים – חופשי, כל אחד היכן שהוא רוצה; 432 בממלכתי-דתי.

אילן שלגי: צריך להבין – סך הכל הממלכתי-דתי בחדרה מונה כ-1,600 תלמידים.

אילן שלגי: אם היית לוקח את כל ה- 800 תלמידים האלה ומכניס אותם לבית הספר הממלכתי-דתי, היית מקבל אחוזים גדולים.

אילן שלגי: אני רוצה להגיד ואני יכול להסתכל לכל יוצאי אתיופיה בעיניים – זה לא נעים כל הטיפול בעניין הזה, לא נעים לנו.

אילן שלגי: לפעמים אני מרגיש עם זה זוועה, אבל אני אומר – אם אני לא אעשה את העבודה, אם לא אסביר להם, מי יעשה את זה.

אילן שלגי: המנכ"לית הייתה בשבוע שעבר בביקור פדגוגי – פעם ראשונה בחדרה – שהתמקד במיוחד בהוראת החשבון.

אילן שלגי: היא ביקרה בשני בתי ספר ממלכתיים.

אילן שלגי: תוך כדי הביקור, דאגתי שהמנכ"לית – אשר שימשה גם כמורה בביקור הזה – תבדוק את הילדים האתיופים ברמה גבוהה ביותר בחשבון.

אילן שלגי: כשם שהיא ביקרה אותנו בחדרה – ראשית, אני מוכן להיות נידון, ושנית – תבואו כולכם לחדרה, אני מזמין אתכם, תראו את מערכת החינוך, תבדקו מה אנחנו עושים בעבור האוכלוסייה הזאת, מגיל שנתיים.

אילן שלגי: אנחנו בוויכוחים עם הפיקוח, מלמדים את הילדים בהכנה לכיתה א' על מנת שיבואו מוכנים ככל ילדי ישראל.

אילן שלגי: אמרו לי – המאבקים שלך נשאו פרי, וזו הבשורה הטובה שקיבלתי מעובדת בשטח – שיש ילדים יוצאי אתיופיה בגיל חמש שקוראים.

אילן שלגי: איתן כבל:     זו לא בעיה גנטית...

אילן שלגי: אמנון אריה:     לא בעיה גנטית.

אילן שלגי: חבר הכנסת כבל, יש כאן כמה פרדוכסים.

אילן שלגי: אם רוצים בית ספר לתימנים שהיו – והיו - אז בבקשה.

אילן שלגי: כשאנחנו מדברים על יוצאי חבר העמים – לאחר שנתיים הם לא עולים, בכל התקצוב.

אילן שלגי: לעומת זאת, פה אנחנו – הרשות – לוקחים אותם ואחרי חמש שנים ואחרי עשר שנים וכן הלאה, להיטיב בכל הנתונים.

אילן שלגי: אני רוצה להגיד, גם אם זה לא ימצא חן בעיני המנכ"לית – מה שנעשה היום במשרד החינוך, פה בוועדה הזאת, כלפי משרד החינוך, המילה העדינה ביותר שאני יכול להוציא מפי היא בלתי הוגן, ואני אומר למשרד החינוך לדורותיו – אני הייתי אצל המר זכרו לברכה, אחרי כן אצל רובינשטיין וגם אצל יוסי שריד, ודאי עם השרה החדשה – וממשיכים.

אילן שלגי: ככל שהשנים עוברות, בני העדה יותר מעורים והדרישות שלהם הן הרבה יותר גדולות ונכונות ומכוונות לעניינים פדגוגיים.

אילן שלגי: לגופו של עניין, לגבי התלמיד – אני צריך להיזהר בלשוני משום שזה תחת משפט תביעה.

אילן שלגי: אני יכול להגיד שמקרים כאלה לא היו בחדרה – גם כאשר ידענו תמיד לתת פתרונות יחד עם העדה.

אילן שלגי: פתרנו את כל הבעיות, אז קרה איזשהו מקרה.

אילן שלגי: אני רוצה להגיד – גם אם זה ירגיז – ראוי הבית הספר הזה לפרס גדול.

אילן שלגי: תבוא ותראה, חבר הכנסת כבל, איזו עבודה נעשית למען העדה – מתחנכים שם 103 תלמידים, לתפארה.

אילן שלגי: אז קרה מקרה אחד – חמור מאד, כי לא הייתי רוצה שזה יקרה לילד שלי, אבל לא לעשות מזה איזושהי גזענות, חס ושלום.

אילן שלגי: אני גזען?

אילן שלגי: שיסתכל עלי מישהו ויגיד זאת.

אילן שלגי: איתן כבל:     אגיד לך בכנות – אף אחד לא הכיר אותך, והפניה היא לא אליך.

אילן שלגי: אף אחד לא התבטא כלפיך, ואתה לא צריך לקחת זאת אישית.

אילן שלגי: קריאה:     אני לוקח אישית.

אילן שלגי: איתן כבל:     זו בעיה שלך.

אילן שלגי: קריאות:     - -  איתן כבל:     	סליחה.

אילן שלגי: העובדה היא שכתב הגנה בשמו של משרד החינוך זה מה שנכתב.

אילן שלגי: אלה עובדות.

אילן שלגי: קריאות:     - -  גילה גמליאל:     	ראשית, אני רוצה לברך את שתי הוועדות על היוזמה לדון בנושא הזה, מאד-מאד חשוב שהנושא עולה לדיון.

אילן שלגי: אני רוצה לברך את נציגי העדה האתיופית.

אילן שלגי: אני הזדעזעתי לראות את הדברים שכתובים כאן.

אילן שלגי: אני אומרת בצורה חד-משמעית, שאותה פרקליטה או פרקליט שכתבו את כתב ההגנה הזה – אין להם מקום בכלל בעבודה הציבורית, ובכך אני מסכימה עם חברי איתן כבל.

אילן שלגי: לבוא ולומר שהפרקליטות מתנצלת – זה פשוט לא מספק, ואפילו הייתי אומרת מעבר לזה.

אילן שלגי: לפני שאנשים חותמים על דברים כדאי מאד שהם יקראו טוב מה כתוב.

אילן שלגי: אני חושבת שצריכה היום לצאת קריאה מהוועדות שמי שאחראי על הדברים שנכתבו – אין לו מקום, ודאי לא בפרקליטות המדינה, ולא משנה אם מדובר בפרקליטות המרכז.

אילן שלגי: לגבי האתיופים עם כשירויות לימודיות ירודות – כשהייתי באגודת הסטודנטים היה לי סגן אתיופי, גבי שאטו, בעל תואר שני, בחור מבריק.

אילן שלגי: אני לא יודעת איך בכלל אפשר לעשות כאלה הכללות בצורה כל-כך גורפת ומזעזעת.

אילן שלגי: אני חושבת שיש מקום לטפח את העדה, אבל אם אצלנו בגדרה לדוגמה יש שכונה שבה לילדים לא נותנים אפשרות בגנים לספוג חינוך עד גיל חמש כי אין  אמצעים פיננסיים, אז בעצם מה התהיות שעולות לגבי הדור החדש שרוצה לבוא ולספוג חינוך אלמנטרי?

אילן שלגי: אני חושבת שפה טמונה הבעיה וכאן צריך לשים את הדגשים בטיפוח הילדים בעדה.

אילן שלגי: גם בקמפוסים נתקלתי במצב שהסטודנטים מהעדה הם מבריקים – אצלנו באוניברסיטה היה הרופא הראשון מהעדה, וברגע שהם יקבלו את הדברים האלמנטריים, כמו כל אחד אחר, יש כאן פוטנציאל אדיר שצריך רק לדאוג למימוש שלו.

אילן שלגי: מה ששמעתי כאן מחברי על כך שבחדרה מאד ליברלים ונותנים לאנשים לבחור באיזה בית ספר הם רוצים ללמוד – זה הדבר הכי שערורייתי שאני שומעת.

אילן שלגי: קולט אביטל:     	אגב, זה בכל החלטות הממשלה – זו זכות אלמנטרית.

אילן שלגי: קריאות:     	יש אזורי רישום.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     	אני מבין שבחדרה גם לא דורשים מהם ללכת לחינוך הממלכתי-דתי.

אילן שלגי: יש פתיחות.

אילן שלגי: גילה גמליאל:     	אני חושבת שהמילה "מכסה" מתאימה רק למספר תלמידים – ודאי לא למוצאם או כל דבר אחר.

אילן שלגי: אני חושבת שצריכה להיות בבתי ספר בכלל אינטגרציה כללית, אבל ודאי לא לבוא ולהקצות לפי חתך עדתי.

אילן שלגי: זה פשוט  לא מתקבל על הדעת, אני מסכימה עם כל מילה שאמר חברי איתן כבל בנושאים האלה.

אילן שלגי: משולם נהרי:     	מה יעשו בפתיחת אזורי רישום, על-פי התוכנית הכלכלית החדשה?

אילן שלגי: גילה פינקלשטיין:     	לא ממש פתיחת אזורי רישום.

אילן שלגי: חלקית.

אילן שלגי: משולם נהרי:     	זה יילך ויתרחב.

אילן שלגי: גילה גמליאל:     	התכנית אושרה?

אילן שלגי: משולם נהרי:     	את תצביעי נגד?

אילן שלגי: גילה גמליאל:     	זה לא העניין כרגע, אני חושבת שהנושא עכשיו הרבה יותר חשוב וכואב.

אילן שלגי: משולם נהרי:     	יש תכנית כלכלית  שמשנה את הכל.

אילן שלגי: גילה גמליאל:     	אני רוצה לומר שאנחנו צריכים היום לצאת בכמה קריאות חד-משמעיות בנושא הזה, כדי שלא נצטרך להגיע לכאן שוב.

אילן שלגי: גילה פינקלשטיין:     	בבית-ספר שאותו ניהלתי בתל-אביב – תיכון עירוני ב'-ג' צייטלין – למדו ילדים אתיופים- סיימה דפנה אסמרו לפני שנה, שירתה שירות לאומי, הולכת ללמוד באוניברסיטה – סיימו עוד הרבה נערים ונערות בהצלחה גדולה והרגישו מאד טוב והיו מאד מאושרים.

אילן שלגי: יש לי את הכתובות, יש לי את השמות אם רוצים לפנות אליהם.

אילן שלגי: הם היו מאושרים, התאקלמו יפה.

אילן שלגי: חשוב מאד להשקיע בדימוי העצמי של הילדים האלה.

אילן שלגי: אני מכירה את אמנון אריה – מנהל אגף החינוך – בכובע השני שלי, כמ"מ מזכ"ל הסתדרות המורים בעמותה לקידום ההוראה והחינוך בישראל.

אילן שלגי: סיירתי בחדרה בבתי הספר שלו.

אילן שלגי: כואב לי לשמוע – והוא מקבל זאת באופן  אישי – כי אני יודעת מהי ההשקעה שלו וכמה אכפת לאנשי החינוך שם.

אילן שלגי: זוהי השקעה ללא גבולות, עבודה נהדרת.

אילן שלגי: אני שואלת עכשיו את אמנון – אז מה קרה, למה לא קיבלו את הילד?

אילן שלגי: הוא אומר – לא היה מקום, אז ניפחו והוציאו את זה מפרופורציות.

אילן שלגי: מה שכן הייתי מציעה כהצעה יעילה – בכל מדינה, מי שקובע את האווירה, את המחשבות, זה בעצם האנשים שעומדים בראש: המחנכים, המפקחים במערכת החינוך.

אילן שלגי: היום משרד החינוך מקיים כל-כך הרבה השתלמויות – מאד חשוב לקיים גם השתלמות דווקא לאנשים שעומדים בראש המערכת – המפקחים, המנהלים – השתלמות שתעסוק באורח החיים, בעם האמהרי, בהווי שלהם, במנהגים שלהם.

אילן שלגי: שילמדו ויראו הכל באור חיובי ובצורה חמה, ולהעביר את זה הלאה, כדי שהם – שעומדים בראש המערכת – יעבירו את זה למורים, לעובדי החינוך, לעובדי ההוראה, כי העיסוק בשילוב של המורשת של העם האתיופי בבית הספר הוא חשוב.

אילן שלגי: דוד מהרט:     הקהילה האתיופית, לא העם האתיופי.

אילן שלגי: גילה פינקלשטיין:     לפני הישיבה החלטתי קצת להתעמק ולהבין, כדי שיהיה לי ידע ויחס יסודי בנושא.

אילן שלגי: קראתי בעיתון על 35 תלמידים שבאו מאתיופיה לפני שלוש שנים לבית ספר "עין-הרים".

אילן שלגי: הצוות החינוכי של בית הספר מצא שם לנכון לבנות כפר אתיופי בתוך  בית הספר, ואיזו אוירה זה יצר בבית הספר וכמה זה שימח את הילדים והרים את הדימוי העצמי שלהם.

אילן שלגי: אפשר לעבוד בכיוון הזה, באופן פרקטי, באופן מעשי, וכך לקדם את הנושא.

אילן שלגי: אני בטוחה שגם במשרד החינוך יהיה יחס חיובי, וכמה שמשקיעים - בעקבות הישיבה שלנו ישקיעו יותר, ויש צורך להשקיע יותר.

אילן שלגי: הדוגמה שלי אלה התלמידים האתיופים שלמדו אצלי בבית הספר, שאני בקשר איתם – שהגיעו רחוק מאד, גם בצבא וגם באוניברסיטה.

אילן שלגי: בהשקעה טובה, יכולים בהחלט להצליח, כמו כל תלמיד אחר.

אילן שלגי: כפי שאמרנו – אנחנו מאמינים שכל תלמיד יכול להגיע, הבעיה כמה הוא מאמין בעצמו, בדימוי העצמי שלו, כמה אנחנו משקיעים בהרמת הדימוי העצמי שלו.

אילן שלגי: דוד מהרט:     הדוגמאות שניתנות, של אתיופים מצליחים – זה כאילו צריך להוכיח שאנחנו מצליחים.

אילן שלגי: באמת יש לי קושי עם הדוגמאות של האתיופים המצליחים, כאילו זה טעון הוכחה, וצריך להביא את הדוגמה של האתיופי שהצליח כדי להראות שאנחנו כן מסוגלים להצליח.

אילן שלגי: גילה פינקלשטיין:     אנחנו מאמינים בכל תלמיד שיצליח.

אילן שלגי: דוד מהרט:     במקום שלא מטילים ספק, לא צריך להביא הוכחות.

אילן שלגי: שולה מולה:     תודה רבה.

אילן שלגי: אני בהחלט מברכת על היוזמה הזאת של הפגישה, ואני רוצה לקחת את הדיון הזה מהמקום הכללי למקום יותר קונקרטי.

אילן שלגי: אנחנו מדברים היום על 73% מהילדים האתיופים שנמצאים מתחת לממוצע, כך ששום הצגה, אף מילה, לא ישכנעו אותי שאין פה אפליה, אני מצטערת וחבל שהמנכ"לית עזבה.

אילן שלגי: ההצגה שלה מאד מרגשת ואני בהחלט משתתפת בכאבה, אבל לנו מאד-מאד כואב כי אנחנו רואים מיהם ה- 73% מהילדים האתיופים ביסודי שלא מצליחים.

אילן שלגי: אני חושבת שאנחנו צריכים פה לדבר על השקעות.

אילן שלגי: המנכ"לית אמרה – השקענו והשקענו.

אילן שלגי: זה מאד מביך.

אילן שלגי: השקעתם והשקעתם, אז מה לא בסדר?

אילן שלגי: אז אנחנו לא בסדר?

אילן שלגי: זה בעצם מה שמשתמע.

אילן שלגי: אני חושבת שבכל מערכת החינוך, שעוסקת בחינוך של יוצאי אתיופיה – במקום להתנהג כאילו לא יודעים מה קורה, כי אנחנו יודעים ואנחנו בדיאלוג אתם כל הזמן – אנחנו יודעים שיש שם הרבה מדי כשלים בהשקעות.

אילן שלגי: ההשקעות לא ממוקדות.

אילן שלגי: יש שם ציפיות נמוכות.

אילן שלגי: כל העניין הזה של "אנחנו מאמינים בכל תלמיד" זה מס שפתיים, זה לא נכון.

אילן שלגי: המורה עומדת מול הילד האתיופי ומעבירה לו מסרים – בדרך כלל סמויים, אפילו לפעמים גלויים – שהוא לא יכול כי הוא בא מאתיופיה.

אילן שלגי: אני זוכרת כאשר אני למדתי ופתרתי פעולת חשבון פשוטה, כל עליית הנוער ידעו ומאז יודעים שקוראים לי שולה מולה, כי הם הרי לא ציפו שאני אפתור משוואה בשני נעלמים – וזה היה בכיתה י'.

אילן שלגי: יש פה בעיה עמוקה, אמיתית, של ציפיות נמוכות והשקעה לא מבוקרת, ומה הם עושים?

אילן שלגי: הם עושים את הסיכום הכללי – אנחנו מקציבים כך וכך כסף לאתיופים, אבל אנחנו נבוכים, אנחנו לא יודעים לאן הולך הכסף, כי הוא לא מגיע לאן שהוא צריך להגיע והוא לא מבוקר.

אילן שלגי: אני מציעה כך.

אילן שלגי: המנכ"לית מדברת על כך שהיא לא תקצץ – זה לא מספיק.

אילן שלגי: המצב כל-כך חמור – דוח שוהמי האחרון מדבר על כך שגם ילדים שהם 11-12 שנה בארץ, ואפילו ילדים שנולדו כאן, משיגים הישגים נמוכים, ורואים גרפים נוראיים של המצב בקרב האתיופים.

אילן שלגי: לא רק שהיא לא צריכה לקצץ.

אילן שלגי: חייבים למצוא מקורות אחרים כדי להשקיע בצורה אמיתית ולטפל בעמדות הנוראיות שיש היום במערכת החינוך – בכל הדרגים.

אילן שלגי: שמעתי את אמנון – ואני מכירה קצת את אמנון – כולם מדברים מאד יפה.

אילן שלגי: כולם נשמעים פתוחים, מקבלים ורב-תרבותיים.

אילן שלגי: זה לא אמיתי.

אילן שלגי: במציאות הדברים מתנהלים אחרת.

אילן שלגי: כמו שאמרתי – נסתכל על הנתונים, הנתונים חמורים.

אילן שלגי: לא צריך להגיד לי שאין אפליה, כי אני רואה וזה ברור לי.

אילן שלגי: שמואל דוד:     שולה דיברה על משוואה בשני נעלמים, יצאה לה משוואה בשני נעלבים.

אילן שלגי: אני רוצה להתייחס לא לעלבון, אלא למשמעויות של המדיניות.

אילן שלגי: יצא דוח חדש – דוח שוהמי, לוין, ואחרים – זה דוח מצוין שאני ממליץ לשתי הוועדות לתבוע ממשרד החינוך לוח זמנים למימוש וליישום שלו.

אילן שלגי: שנית, הדוח הזה מציג בצורה מאד חדה – בטבלאות, בגרפים, בכל דרך אפשרית – את הממצא המאד מצער, שההישגים של יוצאי אתיופיה לאורך שנות לימודים לא משתפרים, והאחריות היא לא בכשירויות הנמוכות אלא בתפקוד של מערכת החינוך.

אילן שלגי: הדוח הזה אומר בצורה ברורה וחדה – ולכן כל-כך כואב שזה סולף בידי אותה פרקליטה- הדוח אומר שמה שצריך זה השקעות נוספות וגישה יותר נכונה.

אילן שלגי: יש שם פירוט לגבי הכשרת מורים, לגבי הכשרת מורים לשפה, לגבי השקעות נוספות.

אילן שלגי: הדוח הזה הוא בסיס מצוין לדיון.

אילן שלגי: אני רוצה להוסיף ולומר – יצאו ארבעה דוחות בשנים האחרונות, שכולם מצביעים לאותו כיוון.

אילן שלגי: יצא דוח ברוקדייל בשנת 1999, הוא אמר בצורה ברורה – אם לא תהיינה השקעות נוספות, רמת הבגרות תפסיק לעלות; יצא דוח ועדת אביקסיס, שהשר לשעבר יוסי שריד שנמצא כאן, אימץ אותו בשנת 2000.

אילן שלגי: הדוח הזה אמר בצורה ברורה וחדה – נדרשות השקעות נוספות; יצא בשנה האחרונה דוח של גף הערכה של משרד החינוך, במימון משרד החינוך ובביצוע משרד החינוך.

אילן שלגי: הדוח הזה הצביע בצורה ברורה, חדה וחד-משמעית על כך שאין גידול בהישגים ודיבר על כך שנדרשות השקעות נוספות, ועכשיו בא דוח שוהמי.

אילן שלגי: משרד החינוך לא צריך להסתפק בכך שהוא נעלב או מישהו אחר נעלב.

אילן שלגי: הוא צריך לתת לשתי הוועדות תשובות לגבי השקעות, לגבי הטיית משאבים לכיוון של אוכלוסייה שההישגים שלה – ולא בגלל כשירויות נמוכות – לא עולים ולא משתפרים לאורך זמן, ושהם משתפרים בקצב שאיננו מספיק ואיננו הולם.

אילן שלגי: אני רוצה לומר למנכ"לית משרד החינוך הנעלבת – יוצאי אתיופיה התארגנו לפני שלוש-ארבע שנים וישבו עם ועדת אביקסיס עשרות ישיבות כדי ללמוד לעומק כל תקציב ותקציב שמושקע בהקשר הזה.

אילן שלגי: הייתה שם השקעה יוצאת דופן ומדהימה, בשיתוף פעולה של ארגונים עם הממסד, שלא היה כמוהו ממה שאני מכיר.

אילן שלגי: וההשקעה הזאת הייתה לריק כי אחרי שהשר לשעבר יוסי שריד קיבל את ההחלטה שהדוח הזה ייושם, סיפרו לנו שכל מיני דברים יושמו והדבר הפך לאבק פורח, ודבר בפועל לא יושם.

אילן שלגי: המשרד – במקום להיעלב ובמקום להעליב ובמקום להתחמק מאחריות – צריך ליישם את דוח אביקסס.

אילן שלגי: מדובר על 31 מיליון שקל ויש שם השקעות אחרות נוספות שמדובר בהן ברחל בתנו הקטנה – לאן, באיזה כיוונים, באיזה הקשרים.

אילן שלגי: הזיעו על זה מיטב אנשי משרד החינוך – גד אביקסיס שהוא סמנכ"ל, ואחרים שחלקם יושבים כאן – אנשים מכובדים ורציניים מאד, והמשרד צריך לקחת את הדוח של עצמו ברצינות ופשוט ליישם אותו.

אילן שלגי: יוסי שריד:     משרד החינוך הקצה את כל המשאבים שהתחייבו מדוח ועדת אביקסיס.

אילן שלגי: לכן כשאתה אומר שזה נעשה אבק פורח, אין לזה שחר.

אילן שלגי: דורית מורג:     דורית מורג, היועצת המשפטית של משרד החינוך.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     אין לנו פה אף אחד ממשרד המשפטים, אבל טוב שהיועצת המשפטית של משרד החינוך והתרבות פה.

אילן שלגי: דורית מורג:     לתביעת הנזיקין הזאת קדם בג"ץ של מרכז לעולי אתיופיה, שנענה על-ידי המשרד בהקפדה יתרה, וניתן לבג"ץ הזה תצהיר של מנכ"לית המשרד וכן הודעה של פרקליטות המדינה- בהתייעצות עם היועץ המשפטי לממשלה – כלומר, כל הנושא הזה נבחן בזמנו בקפידה רבה על-ידי הגורמים המשפטיים, ובוודאי ובוודאי גם על-ידי המשרד.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי:     אני רק רוצה לעזור פה לכמה מהמשתתפים.

אילן שלגי: את מדברת על התשובה לבג"ץ.

אילן שלגי: התקלה הייתה בכתב ההגנה לתביעה האזרחית.

אילן שלגי: דורית מורג:

אילן שלגי: לבג"ץ ניתן תצהיר מנכ"לית, שם נאמר שאכן המשרד לא ינקוט עוד במכסות, אבל שכל מדיניות המשרד הייתה מתוך כוונה טובה על מנת להיטיב ולא להפלות לרעה, כמובן, אלא להיטיב את ההזדמנויות הלימודיות והחינוכיות של התלמידים האלה.

אילן שלגי: כך זה נענה, ובעקבות התשובה הזאת אכן חזרו בהם העותרים מעתירתם, והעתירה נמחקה.

אילן שלגי: זאת אומרת, התשובה של המדינה התקבלה על דעת בית המשפט העליון.

אילן שלגי: אנחנו מדברים כאן באיזו טעות אומללה במהלכה של תביעת נזיקין פרטנית, שהפרקליטות הגישה את כתב ההגנה בטעות, בלא שאיש במשרד ראה אותה.

אילן שלגי: הייתה כנראה טעות, בואו נגיד, כנה של פרקליטה צעירה, לא נראה לי שהייתה כאן איזושהי כוונה לא לפגוע ביוצאי אתיופיה, לא לומר איזושהי מילה רעה.

אילן שלגי: בוודאי המשרד לא ראה, בטעות, את כתב ההגנה הזה - ויעיד חבר הכנסת נהרי כמה המשרד היה רואה בעבר כל כתב הגנה וכמה הוא היה יושב לי על הגב כדי לתקן את האמירות השונות, וכך אנחנו עושים בדרך כלל בכתב הגנה - חשוב, כלא חשוב – בכל דבר שהוא.

אילן שלגי: כאן הייתה כנראה טעות קטנה של פרקליטה צעירה מהפרקליטות, שהניסוחים שלה היו אומללים.

אילן שלגי: איש במשרד לא ראה את כתב ההגנה הזה, ולכן כל האמירות האלה שצריך לייחס למשרד החינוך כוונות זדוניות כאלה ואחרות – אין להן שום בסיס.

אילן שלגי: לכן, צריך לדבר על המדיניות, על הצורך בהטבה – וכך גם אמרנו לבית המשפט.

אילן שלגי: יש צורך לראות איך ניתן לסייע, וודאי לא הייתה שום כוונה לא להפלות ולא לפגוע, ואם אכן מישהו נפגע, אז אנחנו מתנצלים, אבל זו ודאי וודאי לא הייתה הכוונה.

אילן שלגי: משולם נהרי: במעט שנכחתי פה – ואני מתנצל – אני שומע על הכשירויות הלימודיות הירודות, או אפילו לא ירודות, אלא גבוהות.

אילן שלגי: ונניח שוועדת החינוך תגיע למסקנה שהכשירויות הן גבוהות, די לעיין בתכנית "ההבראה" של הממשלה בפרק של החינוך, כדי להזדעזע ממה שהולך לקרות במערכת החינוך.

אילן שלגי: זה לא קשור לאנשי המקצוע של משרד החינוך – כולל המנכ"לית – שאני יודע כמה הם נלחמים וכמה הם נאבקים על כל שקל, אבל זה קשור למדיניות הממשלה.

אילן שלגי: מדברים על הפרטה של מערכת החינוך; מדברים על להעביר את הכוח מהמטה למנהלי בתי הספר, לשטח; מדברים על הרחבת אזורי הרישום – אני כבר לא מדבר על השקעות שהן לא קיימות בכלל , אלא גם הקיים הולך – מבקשים לייעל.

אילן שלגי: התייעלות זה דבר טוב, אבל לא מאפשרים להם לתעל את הכספים בעקבות ההתייעלות כדי להשקיע במערכת החינוך, אלא מתעלים אותם החוצה – לאוצר, למקומות אחרים.

אילן שלגי: אם אנחנו רואים תכנית כזאת, אז מה זה יעזור?

אילן שלגי: גם אם אנחנו נגיע למסקנה שבאמת צריך להשקיע – אין פה השקעה.

אילן שלגי: ההפך.

אילן שלגי: המצב הולך ומחמיר.

אילן שלגי: אני חושב שוועדת החינוך צריכה לשים לב – דווקא בימים אלה כשהולכים להציג בפני הכנסת תכנית כלכלית שהיא גרועה, שהיא גרועה מאד-מאד למערכת החינוך, אני אומר לכם זאת כעת מתוך ראייה מקצועית, לא פוליטית – אף פעם לא הייתה תקופה שמישהו העז להניף גרזן של קיצוצים כזה על מערכת החינוך.

אילן שלגי: אני חושב שמערכת החינוך צריכה עכשיו לדון, להילחם, להיאבק, שלא יקום ולא יהיה- לפחות להשמיע את דברה בתקשורת בכל הקשור למערכת החינוך.

אילן שלגי: אני מאמין שאם זה יהיה - הנושא של יהודי אתיופיה גם יבוא על פתרונו כיוון שאז יתנו את הדעת לכל מיני דברים, כולל העניין הזה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: אני מתנצל בפני כל אלה שרצו לדבר ולא הגענו לכך, ואולי זה משום שאחדים מאיתנו מעט האריכו.

אילן שלגי: בכל מקרה, תודה רבה לכל מי שבא, גם אם לא דיבר.

אילן שלגי: אין ספק שטוב שקיימנו את הישיבה המשותפת הזו לשתי הוועדות.

אילן שלגי: הדברים קיבלו ביטוי וגם יקבלו ביטוי.

אילן שלגי: בוודאי באנו לכאן כועסים ומתוסכלים – ולא שאנחנו יוצאים מכאן שמחים – אבל אולי עם מעט הרגשה שאנחנו מנסים לתקן ולמנוע תופעות שעדיין קיימות במערכת ושכולם מבינים שהן מאד לא רצויות.

אילן שלגי: חברת הכנסת אביטל ואנוכי ניסחנו יחדיו הצעת החלטה, שאני מבקש שחברי הכנסת יצביעו ויאשרו אותה: בישיבה משותפת הביעו ועדות החינוך והתרבות, העלייה והקליטה, זעם וביקורת על תופעות של אטימות וגזענות כלפי העדה האתיופית במנגנון הממלכתי ובפרקליטות.

אילן שלגי: חברי הוועדות קוראים ליועץ המשפטי לממשלה ולפרקליטת המדינה לערוך בירור מקיף בנושא כיצד אירעה תקלה זו, ולנקוט בכל האמצעים כלפי הנוגעים בדבר.

אילן שלגי: הם מברכים על החלטת מערכת החינוך לבטל את המכסות בחינוך – המזכירות ימים אפלים בהיסטוריה של עמנו (הנומרוס קלאוזוס באירופה).

אילן שלגי: הם קוראים למשרד החינוך, התרבות והספורט להעביר הנחיות ברורות למערכת החינוך כולה על מנת שתופעות כגון זו שאירעה בחדרה, לא יישנו.

אילן שלגי: על מערכת החינוך להסיק מסקנות מהדוחות המקצועיים שהוכנו בנושא ולהגביר מאמצים והשקעות באורח יזום להעלאת ההישגים בקרב העולים, לרבות העדה האתיופית.

אילן שלגי: יוסי שריד: אני רוצה להוסיף, ברשותך.

אילן שלגי: מכיוון שבדרך כלל, וגם הפעם, הזדהיתי הזדהות מלאה עם דבריו של חבר הכנסת נהרי, אני מציע כך.

אילן שלגי: אנחנו קצת משחקים ב"נדמה לי" כי המערכות הרי הולכות להתרסק – כל הדיבורים על מה יהיה – הכל הרי הולך להתרסק, יהיו קיצוצים מרחיקי לכת, ומי שחושב שיש איזושהי פינה שיכולה להינצל, לא יודע במה מדובר.

אילן שלגי: אני מציע שאנחנו נוסיף שוועדת החינוך והתרבות וועדת העלייה והקליטה של הכנסת קוראות למשרד החינוך ליישם את דוח אביקסיס ולהקצות את כל המשאבים המתחייבים מביצוע הדוח.

אילן שלגי: זהו דוח של משרד החינוך, בשעתו הוקצו לכך כל המשאבים, הם קוצצו אחר-כך, ואני חושב שזה הדבר היותר מעשי.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: אנחנו כתבנו כאן – מהדוחות המקצועיים שהוכנו בנושא, משום ששמענו גם על הדוח שהוגש רק לפני חודש.

אילן שלגי: משולם נהרי: אבל זה ממוקד יותר.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: אפשר לכתוב: ובעיקר דוח אביקסיס.

אילן שלגי: גילה גמליאל: אני לא קראתי את הדוח במלואו ואני לא יכולה להצביע על דבר שלא קראתי.

אילן שלגי: יוסי שריד: זה לא דוח אחד.

אילן שלגי: זו תכנית עבודה, שכפי שנאמר, הושקעו בכך זמנים שלא יתוארו.

אילן שלגי: אנשים באמת עשו עבודה רבה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: חבר הכנסת שריד, אומרת חברת הכנסת גמליאל – לא קראנו את הדוח, ולכן קצת קשה.

אילן שלגי: פה יש דוח חדש, ממרץ 2003 – שאני לא יודע אם הוא הוזמן על-ידי משרד החינוך.

אילן שלגי: יעל פרבר: הוא בפירוש הוזמן, המנכ"לית אמרה זאת.

אילן שלגי: יוסי שריד: אני מאד מכבד את העובדה שחברת הכנסת גמליאל איננה מכירה את דוח אביקסיס.

אילן שלגי: יושבים פה הרבה מאד אנשים – לפי דעתי עשרות אנשים – שמכירים היטב את דוח אביקסיס.

אילן שלגי: אשר על כן, אם חברת הכנסת גמליאל איננה יכולה להצביע בעד זה – שלא תצביע.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: חבר הכנסת שריד וחברת הכנסת גמליאל, אני לא ביקשתי שנשמיט את השם.

אילן שלגי: להפך, אני מבקש שנוסיף גם את השם של הדוח האחרון – לרבות דוחות אביקסיס ולוין – שוהמי.

אילן שלגי: אם כך, המשפט האחרון של סיכום הישיבה יאמר כך: על מערכת החינוך להסיק מסקנות מהדוחות המקצועיים שהוכנו בנושא, לרבות דוח אביקסיס ודוח לוין-שוהמי.

אילן שלגי: קולט אביטל: אולי במקום להסיק מסקנות, נכתוב ליישם.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: ליישם את הדוחות המקצועיים שהוכנו בנושא, לרבות דוח אביקסיס ודוח לוין-שוהמי.

אילן שלגי: יעל פרבר: לדעתי, הדוח האחרון – המשרד הזמין אותו כדי לקבל מושג.

אילן שלגי: זה לא משהו אופרטיבי, ולכן אי-אפשר לחייב אותו ליישום.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: אני מבקש מחברי הכנסת להצביע על הצעת הסיכום.

אילן שלגי: מי בעד?

אילן שלגי: ה צ ב ע ה בעד – רוב נגד – אין נמנעים – אין הצעת הסיכום נתקבלה.

אילן שלגי: היו"ר אילן שלגי: רבותי, תודה רבה לכל מי שהגיע, ולהתראות באירועים יותר שמחים.

אילן שלגי: הישיבה נעולה.