ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 57, 2004-02-16 11:00

מל פולישוק-בלוך: בהיקף של תקציבים את יכולה להגיד לנו מספרים?

עתליה רוזנבאום: אני יכולה להגיד לך כמה סך הכל יש לנו למו"פים כולם.

עתליה רוזנבאום: כל המו"פים כולם, להערכתי, מקבלים בסך הכל סדר גודל של 7 מיליון שקלים לפי כל התקנות כולן.

מל פולישוק-בלוך: של כל ה-10?

עתליה רוזנבאום: כן.

קריאה: כולל מו"פ תחרותי?

עתליה רוזנבאום: כולל מו"פ תחרותי, כולל הכל.

מל פולישוק-בלוך: זה טוב למרכז אחד.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מזלזלת בכם, אני מזלזלת בממשלה שכך נוהגת.

עתליה רוזנבאום: את צודקת, אבל צריך להגיד דבר אחד חשוב - המבנה של המו"פים האזוריים, בניגוד למבנה של גופים אחרים, כסף ממשלתי הוא רק כסף מנוף.

עתליה רוזנבאום: הוא הסיד, ואנחנו דואגים שהסיד הזה יהיה.

עתליה רוזנבאום: כל המו"פים האזוריים אמורים לגייס כספים ממקורות נוספים.

מל פולישוק-בלוך: את מדברת על 700 אלף שקל לכל מרכז.

עתליה רוזנבאום: ישנם מרכזים שמצליחים לגייס פי 5 ופי 6.

מל פולישוק-בלוך: זה עדיין מעט.

לאה נס: אתם באמת מצליחים לגייס פי 5 כמו שנאמר?

קריאה: פי 10.

ד"ר באסל בטאס: אני לא יודע מה הדירוגים בשנים האחרונות, אבל אם אנחנו בין המו"פים המצליחים, ואנחנו מאוד משתדלים, יש לנו מו"פ שמבחינתי דוקטורים מחזיק הכי הרבה בארץ.

מל פולישוק-בלוך: כמה אנשים יש אצלכם?

ד"ר באסל בטאס: במשרה מלאה יש לנו 4 דוקטורים ועוד 3 במשרה חלקית.

עתליה רוזנבאום: המכון לחקר הגולן מחזיק יותר.

ד"ר באסל בטאס: יכול להיות, אני מאמין.

ד"ר באסל בטאס: אין לי מידע על כל המו"פים האחרים.

ד"ר באסל בטאס: אנחנו השנה, בשנת 2004 נקבל 500 אלף ₪, אפילו פחות מהממוצע של ה-700 אלף.

אריה אלדד: התקציב של המו"פים זהה?

עתליה רוזנבאום: לא, ישנם קריטריונים מפורסמים, זה נמצא גם באתר, וצריך לעמוד בקריטריונים האלה - של פרסום, של מספר חוקרים וכו'.

מל פולישוק-בלוך: זה שזה לא אוטומט אלא רק לפי הישגים זה בסדר גמור.

אריה אלדד: אני מניח שאם התקציב יהיה 10 מיליון יהיו יותר חוקרים.

עתליה רוזנבאום: בדיוק.

מל פולישוק-בלוך: אבל הם רוצים לדרבן אותם להביא כסף מבחוץ.

אריה אלדד: איך הקריטריון משפיע על ההקצבה?

אריה אלדד: הלוא אם את אומרת שההקצבה תלויה במספר החוקרים, מספר החוקרים תלוי בהקצבה.

עתליה רוזנבאום: זה לא רק זה, יש מספר קריטריונים.

עתליה רוזנבאום: אחד הקריטריונים הוא תרומה לקהילה.

עתליה רוזנבאום: ישנם 5 קריטריונים עיקריים ועוד קריטריונים משניים, בקריטריונים האלה מנקדים אותם, כמו תהליך של קבלת החלטות, ובסופו של דבר יוצא איזשהו ערך.

עתליה רוזנבאום: ישנה ועדה למרכזי המו"פ, ועדת קבע, זו ועדה ציבורית, והיא לוקחת את כל האינפורמציה הזו, את הערך המדעי שנעשה שם, את כמות הפרסומים, ואתה צודק בהחלט - זו ביצה ותרנגולת, אבל בתוך המסגרת הזאת משרד המדע דואג כל השנים לשמור על התקנה הזו כמה שפחות מקוצצת עד כמה שאפשר.

עתליה רוזנבאום: אני לא רוצה לבשר כאן שום דבר משום שאתמול התברר לנו על קיצוץ נוסף בתקציב המדינה שיחול מיום ראשון, קיצוץ של 11%.

עתליה רוזנבאום: התקציבים זה 5% ועוד 1% ועוד הרזרבה, זה 11% לטובת כל האנשים שלא יודעים את החשבון של משרד האוצר.

עתליה רוזנבאום: אנחנו משתדלים למצוא מקורות נוספים על מנת לשמור לפחות את התקציב של השנה הקודמת, לעשות ככל יכולתנו, אבל התקציבים מוגבלים וצריך לעשות ברירות.

זוהיר יחיא: התמזל מזלי להיות ראש מועצה שיש בה אלף אקדמאים.

מל פולישוק-בלוך: כמה יש בכלל במועצה?

זוהיר יחיא: 14 אלף תושבים.

זוהיר יחיא: התמזל מזלי להיות גם ראש מועצה שיש בה מו"פ.

זוהיר יחיא: אני רואה אתה מו"פ כאפשרות תעסוקה לאנשים אחרים.

זוהיר יחיא: אלף אקדמאים לפעמים לא מוצאים מה לעשות שם, המו"פ הזה יכול לספק לחלק מהם תעסוקה.

זוהיר יחיא: המו"פ הזה חי על שני מקורות - משרד המדע והמועצות.

זוהיר יחיא: עד עכשיו יכולנו לעשות משהו במועצות.

זוהיר יחיא: הבאתי מסמכים לגבי מה היה קודם ומה קורה עכשיו.

זוהיר יחיא: קודם יכולתי לעזור למו"פ, עכשיו העזרה שלי תהיה מוגבלת.

זוהיר יחיא: אחד כמוני, שקיבל מענק ייזום של 12 מיליון שקל, היום קיבלתי בשורה שאני צריך לקבל רק 6.164, בדיוק 50% מהמענק.

זוהיר יחיא: שלחתי עוד עובדים מבתי הספר, קיצצתי בכל מקום שאפשר לקצץ במועצה, עכשיו אני גם צריך לקצץ במו"פ.

זוהיר יחיא: אולי אני לא אספק לו מים או חשמל.

זוהיר יחיא: אני רוצה לעשות הכל כדי שהמו"פ הזה יצליח, אבל משרד המדע מקוצץ, הוא מקצץ אותי וגם משרדים אחרים מקצצים אותנו, הכל קיצוץ על קיצוץ, אני לא יודע מה יהיה בסוף.

זוהיר יחיא: ח"כ נס, צריך נס עכשיו כדי להציל את המו"פ הזה, לא להתווכח על פערים, לא להתווכח על אפליה ולא לדבר על נשים, כי כשמדברים על אבטלה במגזר הערבי מדברים על אבטלה של 30% - יש לי 30% גברים מובטלים, נשים יש לי 99%! כשעושים חישוב נכון יש לנו אבטלה של יותר מ-60%, כי לנשים אין תעסוקה בכפר, יש רק מספר מורות וכו'.

מל פולישוק-בלוך: יש תעשייה בכפר שלכם?

זוהיר יחיא: אין תעשייה, אין כלום.

מל פולישוק-בלוך: למה?

זוהיר יחיא: את שואלת אותי?

זוהיר יחיא: אני חודשיים בתפקיד.

קריאה: כי צריך לעשות מו"פ.

זוהיר יחיא: אני נלחמתי שיהיה אזור תעשייה, אנחנו עובדים על אזור תעשייה.

זוהיר יחיא: התשובה שצריכה לצאת מכאן, מהכנסת, היא למה אין אזורי תעשייה בכפרים ערביים, כמו כפר קרע שיש בו 14 אלף תושבים.

זוהיר יחיא: מבחינת מענקים החזירו אותנו ל-1994.

זוהיר יחיא: מבחינת מענקים המועצה המקומית, כמו מועצה מקומית כפר קרע, בעצם חיה על המענקים, זו הפרנסה היחידה שלה.

זוהיר יחיא: ללא מענקים אי אפשר להתקיים שם.

מל פולישוק-בלוך: בזה אני לא מסכימה איתך משום שיש עוד דרכים לעשות כסף.

זוהיר יחיא: אני חודשיים שם, אני לומד, באתי ללמוד ממשרד המדע.

מל פולישוק-בלוך: ללמוד מהמדע זה חשוב.

עתליה רוזנבאום: צריך להרחיב את הדיון הזה כי הם מייצגים בעצם את כל מרכזי המו"פ.

עתליה רוזנבאום: כולם סובלים מאותן בעיות, כולם סובלים מאותן תופעות.

עתליה רוזנבאום: לקחנו עכשיו רק שני מו"פים ערביים, אבל כל ה-7 האחרים סובלים מאותן בעיות.

מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שזה אותו דבר, אבל בוא נתמקד בבעיות שלך.

זוהיר יחיא: המו"פ הזה נותן שירות ל-400 אלף תושבים, מטירה עד נצרת.

זוהיר יחיא: 400 אלף תושבים!

זוהיר יחיא: תקציב כזה דל שיש שם זה לעג לרש, זה ממש מצחיק מה שיש שם.

זוהיר יחיא: התקציב הזה לא מספיק ל-400 אלף תושבים, ועכשיו אנחנו נמצאים בפורום חדש, גשר לודאי, ונכניס שם גם את זכרון יעקב, את פרדס חנה ואת קציר.

זוהיר יחיא: הכסף שניתן ממשרד המדע למו"פ הזה, אני לא רוצה לומר עליו דברים לא נחמדים.

זוהיר יחיא: אני מבקש להתייחס לדברים האלה, מה עוד שכפי שאמרתם, כפרים ערביים מקוצצים, הם ללא תעשייה וכו'.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: הדיון הוא לא רק על מרכזי מו"פ אזוריים, שיהיה ברור, והדיון הוא לא רק איך אפשר להוציא עוד כמה גרושים ממשרד המדע.

מל פולישוק-בלוך: הדיון הוא הרבה יותר רחב.

מל פולישוק-בלוך: התכוונתי לומר את זה בסיום, אבל אני רוצה לבקש מכם להתייחס בדיון שלכם למה אנשי המגזר הערבי לא משתלבים יותר במחקר באוניברסיטאות, בחברות היי-טק, בחברות ממשלתיות ובמענקים של המדענים הראשיים.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, יש לנו כאן עוד אופציות חוץ ממרכזי המו"פ של משרד המדע, אל תתרכזו רק בזה.

מל פולישוק-בלוך: במשרד הזה עושים כמיטב יכולתם עם התקציב הדל שיש להם, אבל בואו נחפש את המקורות האחרים.

זוהיר יחיא: זו מדיניות.

מל פולישוק-בלוך: לא, המדיניות צריכה להיות שונה, והמדיניות שלך כראש עיר צריכה להיות כמו מדיניות ראש העיר שלי.

זוהיר יחיא: מה נעשה שם?

מל פולישוק-בלוך: הוא הולך ומחפש תעשיות שיבואו לרעננה.

מל פולישוק-בלוך: אז נכון שיש הבדל גדול מאוד.

זוהיר יחיא: אני ורעננה צריכים עכשיו להיות באותן אוזניים?

זוהיר יחיא: נו, באמת.

מל פולישוק-בלוך: תקשיב לי עד הסוף.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על ללמוד את המדיניות, לא לקחת את המספרים האבסולוטיים.

מל פולישוק-בלוך: ברור שיישוב במרכז הארץ דינו לא כיישוב בפריפריה, ואני בכוונה לא מדברת על אם זה יהודי או ערבי.

ג'מאל זחאלקה: עדיין אין לו לאן להזמין אותם.

ג'מאל זחאלקה: הוא יזמין תעשייה - אין לו מקום.

מל פולישוק-בלוך: למה?

ג'מאל זחאלקה: עדיין אין אזור תעשייה.

זוהיר יחיא: תוכנית מתאר אצלי מופקדת 20 שנה בוועדה מחוזית, היא לא זזה שם.

מל פולישוק-בלוך: זו הפקרות בפני עצמה.

זוהיר יחיא: היא הוקפאה, היא יותר קפואה משלי.

מל פולישוק-בלוך: אני שמחה שאמרת את זה, כי אני רוצה שתראו כמה הדברים האלה קשורים אחד בשני.

מל פולישוק-בלוך: אני בכוונה רוצה למקד את הדיון לא למו"פ האזורי, כי הדברים הם הרבה יותר רחבים.

מל פולישוק-בלוך: אמרת שאנחנו עושים עכשיו דיון רחב.

זוהיר יחיא: נמצא פה ד"ר עבדאללה, שמכיר את נושא הקליטה של המדענים באקדמיה.

מל פולישוק-בלוך: אני תכף אדבר על האקדמיה.

מל פולישוק-בלוך: אתה ראש המועצה היחיד פה אני מבינה, נכון?

זוהיר יחיא: יש עוד שניים.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת מבחינת תפיסה ומבחינת איך הממשלה מתייחסת ליישובים הערביים ואיך אתם עצמכם מתייחסים לעצמכם, ואני חושבת שכאן צריך להיות השינוי.

מל פולישוק-בלוך: משני הכיוונים, דרך אגב.

מל פולישוק-בלוך: לא רק לחכות שהממשלה תיתן לי, את זה אני אומרת גם ליישובים כמו קריית מלאכי, אלא לעשות גם בעצמכם, אבל הממשלה צריכה בהחלט לדחוף יותר תעשיות, למשל, לאזורים כאלה.

מל פולישוק-בלוך: בזה אני אתכם לאורך כל הדרך.

מל פולישוק-בלוך: מה שאני רוצה לומר הוא שאם אנחנו נתחיל לחשוב "מה אני יכול לעשות?

מל פולישוק-בלוך: " כל אחד ממי שיושב פה ואנחנו חברי הכנסת, כמו למשל אם אין תוכנית מתאר, אי אפשר להקים אזור תעשייה ואי אפשר לפתח מו"פ בתעשייה, זה חלק מהדברים ועל זה צריכים לתת את הדעת.

מל פולישוק-בלוך: אז אני מבקשת ממך לכתוב מכתב אליי שאתה 20 שנה מחכה לתוכנית מתאר ואני מבטיחה לך שהשבוע זה יגיע למנכ"ל משרד הפנים ולשר הפנים, זה כדי לזרז את זה.

מל פולישוק-בלוך: זה חלק מהבעיה, הבעיה הרבה יותר מורכבת.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני פרופסור לבריאות הנפש ועבודה סוציאלית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ואני אדבר קצת על הנגב.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני גר ברהט.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: הקשבתי כאן ושמעתי על המו"פים, זה בהחלט דבר מאוד מבורך, עדיין אין לנו מו"פ בנגב, אני מקווה שבקרוב יהיה.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני מכיר קצת את החברה הערבית בישראל על רוחבה ועל אורכה ועשיתי הרבה מאוד מחקרים גם מחוץ לגבולות ישראל, ברשות הפלסטינאית.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אגב, אני חצי קנדי כך שאני מצליח להגיע גם לנתונים מהעולם הערבי.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני רוצה לעזוב את זה כרגע בצד ולהתמקד במה שקורה בנגב, והמצב שם חמור בהרבה מהמצב בגליל ובמשולש.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: המצב של האוכלוסייה הבדואית הערבית בנגב הוא קשה ביותר ואני כאן, גברתי חברת הכנסת, כדי לבנות היום קואליציה יחד איתך.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני רוצה שתצטרפי למסע שלנו כדי לסייע לאוכלוסיות החלשות.

לאה נס: אני נורא מצטערת שההערה שלי גרמה לכם להרגיש כך כלפיי.

לאה נס: אני יותר מקואליציה בעניין הזה, אבל יש דברים שצריך לשים אותם בצד ולא לשכוח אותם.

לאה נס: פשוט אסור לשכוח.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אם אנחנו בונים קואליציה אנחנו יכולים אולי להוציא את האוכלוסייה הזאת מהמצוקות הקשות בהן היא נתונה.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אנחנו מדברים בעצם על כל התחומים - אנחנו רוצים להכשיר דור חדש להוביל את החברה הערבית, להיות מנהיגים.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: איך אנחנו יכולים לעשות את זה כאשר מערכת החינוך קורסת?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: הן ברמה הפדגוגית, הן ברמה של המבנה, הן ברמה של השירותים הבסיסיים והמשאבים הבסיסיים.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אנחנו מדברים על מערכות קורסות! ואנחנו אומרים שאנחנו רוצים להדביק את הפער, להכשיר דור חדש שיהיה פחות עוין, שיאהב את המדינה ויהיה שותף לה.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: איך אנחנו יכולים להכשיר דור כזה כאשר יש קרוב ל-45% נשירה מבתי הספר?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: לאן הולך הדור הזה?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש כאן מערכת שזקוקה לאוויר כדי להחיות אותנו.

מל פולישוק-בלוך: למה יש 45% נשירה?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: למה זו שאלה אחרת.

ג'מאל זחאלקה: יש הרבה בעיות לאוכלוסייה הערבית, אבל לא כל יום עושים ישיבה בוועדת המדע והטכנולוגיה.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני רוצה להכשיר דור כדי לגשר על הפער.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני מדבר היום על היי-טק, איך אני יכול להכשיר אנשים להיי-טק.

ג'מאל זחאלקה: אני מדבר על זה בהקשר למדע ולטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: אנשים שסיימו אוניברסיטה ואין להם מקומות עבודה דווקא בתחום ההיי-טק, אני שמעתי שהם באים ללמד בבתי ספר ולכן רמת הלימוד בבתי הספר הערביים יותר טובה מאשר אצל יהודים כשמדוב במדע וטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: האם זה נכון?

קריאה: לא תמיד.

קריאה: רמת המורים, לא רמת התלמידים.

קריאה: זה הדבר היחיד שיש.

מל פולישוק-בלוך: בעצם יש לכם מורים יותר טובים מאשר ליהודים.

קריאה: לא.

קריאה: יש גם את נושא המכשור בבתי הספר.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש כאן מצוקות קשות ביותר.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: כמדען וכחוקר הראייה שלי צריכה להיות יותר מערכתית מאשר להסתכל רק על מערכת החינוך, צריך לתקוף את הבעיה מהרבה מאוד היבטים - למה זה קורה, למה יש מצוקות כלכליות - ואני שוב מתחבר כאן למה שאמר ראש המועצה, שיש הרבה מאוד מצוקות, שבהחלט אחר כך הן משליכות על מערכת החינוך.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: המצב של האוכלוסייה הוא באמת קשה ביותר, אני לא אומר שאנחנו לא עושים באוניברסיטת בן-גוריון, אני בהחלט מקבל את הגישה שכן צריך להסתכל פנימה, וכחוקר שמגייס כספים של חצי מיליון דולר ולפעמים גם של מיליון דולר כדי להריץ פרוייקטים במזרח התיכון, חשוב גם לחשוב איך אנחנו מרימים את החברה הזאת, אבל בלי תשתיות ובלי משהו שנוכל להישען עליו אנחנו לא יכולים לעשות את זה.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אנחנו יכולים להכשיר ארבעה אנשים להנדסת מחשבים שילכו לבית הספר כאשר אין תשתית ללמד את זה, אז מה עשינו?

מל פולישוק-בלוך: אין מחשבים בבית הספר?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש מחשבים אבל אין מעבדות לפיסיקה ואין מעבדות לכימיה, אז מה עשינו?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש כאן בעיה שבהחלט מקשה עלינו מאוד את התפקוד, וחשוב להדגיש שלחברה הבדואית בנגב יש את האנשים שלה שיכולים להרים את המחקרים ולהוביל את החברה הזאת.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני לא רוצה שהוועדה הזאת תהיה משוחדת.

קריאה: משוחדת למה?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: לא חשוב.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני חושב שמאוד חשוב שאנשי הנגב יהיו אלה שיובילו את המחקרים ואת התעשייה לנגב.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני חושב שיש לנו מספיק בוגרים שיכולים לעשות מחקרים, ואני אחד מהם, בשביל זה קיבלתי פרופסורה, לא בשביל היופי שלי אלא בגלל המחקרים שלי והעשייה.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: לכן חשוב כאן להשקיע במדע ושיהיו לנו יותר אנשים שמתחברים למוסדות הממשלה ולמשרדי הממשלה השונים.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני רוצה להצביע גם עלינו קצת פנימה - יש בעיה, ואני אומר את זה גם כחוקר.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש בעיה ברמה של המחקר במגזר הערבי, רוב האנשים שיש להם דוקטורטים אינם חוקרים, ואני אומר את זה באחריות, מפני שהיום במועצה להשכלה גבוהה כל שנה יש מלגות למדענים שאפשר לקלוט, מדענים שיש להם פרסומים, ולא תמיד נקלטים כי אין.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: יש לנו אחוז אחד.

מל פולישוק-בלוך: מה אין?

מל פולישוק-בלוך: אין מחקרים?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: לא כולם חוקרים.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני יושב בוועדה כזאת במועצה להשכלה גבוהה, כל שנה אפשר להקצות 6 משרות לאוניברסיטאות בישראל לאנשים שיכולים להתמודד ולזכות בזה, ויש אנשים שמתמודדים וזוכים, אבל לא כולם באים עם יכולת כתיבה וכותבים.

מל פולישוק-בלוך: ולמה זה קורה?

קריאה: כי הם מדענים לא טובים, הוא נותן תירוצים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מדברים כאן על 20% מאוכלוסיית ישראל, זה לא דבר של מה בכך.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: החינוך הזה חוזר אחורנית לבית הספר, איך אנחנו מכשירים אוכלוסייה להיות יותר חוקרת ולא רק לשנן חומר, לצאת לגרמניה, לעשות דוקטורט ולחזור, אלא להכשיר אוכלוסייה לקאדר עתידי שיכול להשתלב גם במערכות השונות של מדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אולי בגלל שהם יודעים שאין להם איפה להשתלב אתם לא רוצים להשקיע במחקר?

קריאה: קודם צריך להכשיר.

קריאה: קודם שיתנו את המשרד שיחקרו ואת הנוחות לחקור.

עתליה רוזנבאום: פרופ' אל קרנאוי צודק, אנחנו במשרד המדע זיהינו את הדרום ואת הנגב כבעיה שלא טופלה במהלך השנים, לכן החלטנו לפתוח מרכז מו"פ בדרום.

מל פולישוק-בלוך: מתי זה יקרה?

עתליה רוזנבאום: כבר יצא המכרז וזה בתהליכים.

עתליה רוזנבאום: אנחנו מקווים שהשנה הזו.

עתליה רוזנבאום: יש פה פורום ויש פה הזדמנות, אם נהיה ספציפיים לגבי מה ששמענו כאן מראש המועצה, אחד הדברים הקשים הוא לאגום כספים ממקורות נוספים.

עתליה רוזנבאום: משרד המדע יכול לתת את הסיד והוא עושה את זה בנאמנות, תאמינו לי שאני שמרתי על הכסף הזה כמו שאתם לא מדמיינים מהעיניים הבורקות של האוצר.

עתליה רוזנבאום: כל מה שאנחנו צריכים זה לאגם עוד משאבים ולמצוא מקורות אחרים, ויש לנו את היכולת לעשות את מה שאתה אומר.

עתליה רוזנבאום: בואו נעשה את מרכז המו"פ הזה כמו מיגל בצפון, הוא יכול להיות מרכז גדול שיענה על הצרכים הגדולים, שיהיו בו עשרות חוקרים.

ד"ר השאם יונס: המשולש רוצה להיות כזה.

עתליה רוזנבאום: בבקשה.

ד"ר השאם יונס: לא שמעתם אותו.

מל פולישוק-בלוך: בואו נעזור לכם, בוא תדבר אתה.

ד"ר השאם יונס: אני אמנם עובד משרד החקלאות, מתפרנס שם ומתפרנס טוב, אבל לפחות אני רואה את האחריות הגדולה שיש לי למגזר שאני חי בו.

ד"ר השאם יונס: אני אתחיל דווקא מהשאלה ששאלה ח"כ פולישוק, למה אין תעשייה.

ד"ר השאם יונס: עוד בצעירותי, באמצע שנות ה-80', כאשר מפלגת העבודה רצתה לקדם את התעשייה במגזר הערבי, מינו ועדה ועשו יוזמה של בעלי מקום ערבים.

ד"ר השאם יונס: אני, שהייתי תקופה מסוימת בקריירה שלי מנהל אזור נצרת מטעם משרד החקלאות, נבחרתי להיות בוועדה הזו שמקימה תעשייה במגזר הערבי.

ד"ר השאם יונס: ישבנו בעירייה בשפרעם ואני לא הבנתי בזמנו למה הוועדה מחליטה לעשות תעשייה יבשה.

מל פולישוק-בלוך: מה זה יבשה?

ד"ר השאם יונס: או, הנה חברת הכנסת שואלת.

ד"ר השאם יונס: מישהו מכם יודע מה זה תעשייה יבשה?

קריאה: לא.

קריאה: כן.

ד"ר השאם יונס: אף אחד מכם לא יודע, גם אני לא ידעתי.

ד"ר השאם יונס: מתברר שאם רוצים להקים תעשייה חייבת להיות תשתית ואת התשתית המדינה מכינה, והמדינה לא הכינה במגזר הערבי תשתית, אז מה יעשו בשפרעם?

ד"ר השאם יונס: אני הצעתי בזמנו לעשות מפעל לעיבוד תוצרת חקלאית, צריך לזה הרבה מים ומתברר ששפרעם לא יכולה לקלוט את הביוב של התעשייה הזו כי אין תשתיות.

ד"ר השאם יונס: אז אמרו: "אתם יודעים מה?

ד"ר השאם יונס: נקים תעשייה בשפרעם ונעשה מפעל למסמרים".

ד"ר השאם יונס: הייתי המום.

ד"ר השאם יונס: אמרתי: "למה מסמרים?

ד"ר השאם יונס: " אמרו: "הרי כל האוכלוסייה תפסנים, אז הוא קונה לו 5 קילו מסמרים והולך לדפוק אותם במפרץ בחיפה".

ד"ר השאם יונס: זה היחס אליי?

ד"ר השאם יונס: אני יושב בוועדה שמונתה מטעם המדינה לדבר הזה והייתי המום.

מל פולישוק-בלוך: מי ה"חכם" שאמר את זה?

ד"ר השאם יונס: אני לא זוכר.

ד"ר השאם יונס: זה מחזיר אותי 20 שנה.

ד"ר השאם יונס: אתם שואלים שאלות, חברים, בואו נהיה ריאלים, אנחנו חיים בתוך עמנו.

ד"ר השאם יונס: קראתי באחד המוספים, נדמה לי של מעריב, כתב בשטחים שהוא חבר של ח"כ טיבי, כתב דתי, והוא אומר שבאחד החגים ד"ר טיבי הרים לו טלפון ורצה לברך אותו.

ד"ר השאם יונס: הוא אומר לו: "הלו, אחמד מדבר", אז הוא מסתכל על אשתו ואומר לה: "תגידי, אנחנו הזמנו איזה שיפוצניק?

ד"ר השאם יונס: " אז לעזאזל, אחמד זה רק שיפוצניק?

ד"ר השאם יונס: לכן מו"פ המשולש רוצה ליצור אינטגרציה, אבל אינטגרציה אמיתית.

ד"ר השאם יונס: לכן אנחנו בקשרים עם החממה הטכנולוגית בעין-שמר ואנחנו מחזקים אותה, אנחנו חברים בפורום של הגשר על הואדי, כי אנחנו רוצים לחיות ערבים ויהודים בואדי ערה.

מל פולישוק-בלוך: מי עוד חבר שם?

ד"ר השאם יונס: ראשי מועצות מקציר, מהמועצה האזורית אילן שדה ומועצה אזורית מנשה.

ד"ר השאם יונס: אנחנו מקימים פורום.

ד"ר השאם יונס: תכף אני אגיד לך איפה הדברים שכואבים לי, תאמיני לי, יותר מכל אחד.

ד"ר השאם יונס: אנחנו מעתיקים את המודל של בית הספר החקלאי פרדס חנה, כי הפסיקה להיות חקלאות, לצערי הרב.

ד"ר השאם יונס: את יודעת שאזור המשולש פעם היה אסם לירקות של מדינת ישראל?

מל פולישוק-בלוך: תודה שאתה חושב שאני כל כך צעירה.

ד"ר השאם יונס: אנחנו מכרנו את הברזלים.

ד"ר השאם יונס: אני חקלאי, אני בעצמי גידלתי מלפפונים ואני מכרתי את הברזלים לגדה המערבית שייצרו את המלפפונים.

ד"ר השאם יונס: אנחנו נוטשים בהמונינו את החקלאות.

ד"ר השאם יונס: אנחנו לוקחים את המודל של בית הספר החקלאי פרדס חנה ומנסים לעשות נוער, כמו שיש פרחי טיס אנחנו רוצים פרחי תעופה ופרחי וטרינריה.

ד"ר השאם יונס: זה אחד התפקידים של המו"פ במשולש.

ד"ר השאם יונס: את זה שמעתי בבית הספר החקלאי פרדס חנה, שמחנכים ילדים בכיתות י"א-י"ב, נוסעים ללונדון ולונדון מאמצת אותם.

קריאה: זה חקלאי.

ד"ר השאם יונס: זה גם חקלאי.

ד"ר השאם יונס: 4 הילדים שלי בוגרי פרדס חנה.

ד"ר השאם יונס: 90% מהוטרינרים בארץ באו מבית הספר החקלאי פרדס חנה והבן הבכור שלי הוא וטרינר שיצא מפרדס חנה.

קריאה: זה בית ספר מצוין.

מל פולישוק-בלוך: איפה אתה גר?

ד"ר השאם יונס: בערבה.

ד"ר השאם יונס: הבן שלי רופא רשותי בעיריית רהט.

ד"ר השאם יונס: משרדי הממשלה מקוצצים ולא מקבלים אף תקן והוא לא יכול להיות חוקר.

ד"ר השאם יונס: מישהו דיבר כאן על חוקרים - הנה, הבן שלי מוכן, אחרי פוסט דוקטורט.

קריאה: צריכים לבוא עם פרסומים.

ד"ר השאם יונס: הוא יכול לעשות פרסומים, יש לו 5 מאמרים מהדוקטורט שלו.

מל פולישוק-בלוך: בואו נתקדם.

ד"ר השאם יונס: בתוכנית העתידית של מו"פ המשולש לשדרג את בית הספר החקלאי ולהיות כמו המודל של בית הספר בפרדס חנה.

ד"ר השאם יונס: אנחנו רוצים ליצור תשתית של נוער שוחר מדע יחד עם אביטל מהחממה הטכנולוגית בעין-שמר, אנחנו עובדים יחד ורוצים שתהיה לנו לפחות תשתית.

ד"ר השאם יונס: אני מסכים במאה אחוז למה שאמר באסל - אין לי תשתית של מדענים שאני יכול לשלם להם את התקציב, ולשלם להם את השוטף אני לא יכול.

ד"ר השאם יונס: אתמול דיברתי עם מר יחיא וביקשתי ממנו 2.5% מהתקציב.

ד"ר השאם יונס: 45 מיליון שקל זה התקציב של המועצה, אני דורש ממנו בשביל 15 מועצות.

ד"ר השאם יונס: אנחנו פונים, שלא תחשבי.

מל פולישוק-בלוך: בסדר גמור.

ד"ר השאם יונס: אני מזיע המון בשביל לפנות לאנשים המקומיים ואני רוצה כסף ממנו.

ד"ר השאם יונס: הוא אמר: "אני לא יכול לתת לך ולו חצי אחוז" והתחיל למנות לי את כל הבעיות שלו.

קריאה: אל תאמין לו, יש לו בטח שק.

ד"ר השאם יונס: אני אלחץ אותו.

מל פולישוק-בלוך: אתה פשוט צריך להסביר לו שאם הוא נותן לך היום הוא חוסך לו מחרתיים הרבה מאוד הוצאות.

מל פולישוק-בלוך: זאת הנקודה.

עתליה רוזנבאום: אתה יודע מה?

עתליה רוזנבאום: בוא נעשה עסקה - אם אני נותנת לך את התקציב של השנה הקודמת הוא צריך להשליש אותו.

ד"ר השאם יונס: אני קונה.

קריאה: יש הרבה מועצות שם.

מל פולישוק-בלוך: תעשו שינוי סדר עדיפויות - קודם כל מו"פ, אחר כך מדרכות וכו'.

ד"ר ישראל זיידרמן: עד עכשיו דיברנו על הקיפוח ועל הבעיה הכמותית, אבל יש פה בעיה איכותית.

ד"ר ישראל זיידרמן: בתור אדם שמייצג את המדענים במוסדות מחקר הממשלתיים בישראל ידוע לי שרוב רובם של המוחות המחקר היהודיים יכולים להציע למדען שעובד אצלם תנאי העסקה, קידום והשתלמות שיש למדענים באוניברסיטאות.

ד"ר ישראל זיידרמן: כלומר, הם מדורגים בדרך המחקר, הם יכולים לצאת לשבתון, לקיים קשרי מדע ולהתקדם לדרגה של פרופסור או חבר כנסת מן המניין במסגרת עבודתם, אם הם ראויים לכך.

ד"ר ישראל זיידרמן: השאלה שלי היא האם יש מוסד מחקר ערבי אחד שבו עובד מדען אחד שבכלל יכולים להציע לו את התנאים האלו.

ד"ר ישראל זיידרמן: לפי כל המידע שיש לי אין אף אחד כזה שיכול לקבל תנאים מקצועיים.

ד"ר באסל בטאס: אנחנו כן.

ד"ר באסל בטאס: כל החוקרים שלנו מקבלים אותם תנאים של החוקרים במכון וולקני.

ד"ר ישראל זיידרמן: כולם?

ד"ר באסל בטאס: של מנהל המחקר החקלאי.

ד"ר באסל בטאס: זה גם היה תנאי של משרד המדע בזמנו, אנחנו מעניקים להם שנת שבתון ואת כל התנאים של דירוג המנהל החקלאי.

קריאה: בתל אביב?

קריאה: לא, במשולש.

ד"ר באסל בטאס: לנו יש 4 במשרה מלאה וגם דירוג של המחקר החקלאי, יש להם שנת שבתון ותנאים.

ד"ר באסל בטאס: הכי חשוב זה שיש להם מעבדות לעשות בהם את המחקרים שלהם.

פרופ' רבקה פלדחי: רציתי לגעת בנשי נושאים עיקריים שנוגעים יותר לתוכן ורק אחר כך לעבור לעניין של הקיצוצים, שהוא בעיניי גם כן מהותי מאוד.

פרופ' רבקה פלדחי: לעניין התוכן, אני רוצה להעיד על מה שאני יודעת, ומה שאני יודעת הוא כמובן לא סטטיסטיקה או אמירה אובייקטיבית לגבי כל המו"פים, כל המדענים הערביים או כל האקדמאים הערביים, אבל זה מה שאני יודעת מהניסיון הקצר יחסית שלי, ובכל זאת מדובר בכמה שנים, במו"פ של המשולש.

קריאה: שנתיים.

פרופ' רבקה פלדחי: שנתיים.

פרופ' רבקה פלדחי: אני מכירה גם את האנשים מלפני כן, כשהם הכינו את המו"פ הזה והכרתי את כל התהליך של הקמת המו"פ.

פרופ' רבקה פלדחי: נאמר פה שהאוניברסיטאות שלנו משופעות בערבים.

פרופ' רבקה פלדחי: משופעות בסטודנטים ערבים, כן, אבל הנוכחות של מרצים ערביים, היכולת והסיכוי שלהם במצב של האוניברסיטאות היום להיקלט הוא אפסי.

פרופ' רבקה פלדחי: לעומת זאת, יש חוקרים, לפחות סביב המו"פ שאני מעורבת בו, ששמעתי עליהם חוות דעת של אנשים מאוניברסיטת תל אביב שמבצעים איתם את המחקרים, שהמחקרים האלה לא יכלו להתבצע בשום מקום אחר, כי הם באמת מחקרים אזוריים וספציפיים לאזור, ושהרמה שלהם היא רמה בינלאומית מוכרת.

פרופ' רבקה פלדחי: אף אחד מהחוקרים האלה לא יכול לקבל איזושהי התחלה של תנאים של חוקר באוניברסיטה.

מל פולישוק-בלוך: למה?

פרופ' רבקה פלדחי: מכיוון שמתקציב של 170 אלף שקל לשנה אי אפשר להעסיק אפילו חוקר אחד, אפילו לא חצי חוקר.

מל פולישוק-בלוך: לא הבנתי את ההערה שלך מקודם - למה אין מרצים ערביים באוניברסיטאות?

מל פולישוק-בלוך: כמה יש?

קריאה: יש אחוז אחד.

קריאה: פחות מאחוז.

מל פולישוק-בלוך: וכמה סטודנטים לומדים?

קריאה: 30%.

קריאה: אצלנו כ-10%.

קריאה: הסטטיסטיקה הרשמית היא בן 3% עד 8%.

קריאה: 9%.

מל פולישוק-בלוך: 9% מכלל הסטודנטים הם ערבים?

קריאה: בחיפה קרוב ל-3,000, בבאר שבע 1,000.

קריאה: באוניברסיטה העברית, בפקולטה למדעים ברוקחות ורפואה, 30% הם ערבים.

קריאה: בהנדסה אזרחית גם כן אחוז גבוה.

מל פולישוק-בלוך: ברור שיש מקצועות כאלה וכאלה, אני שואלת באופן כללי.

מל פולישוק-בלוך: 9%?

קריאה: כן.

פרופ' רבקה פלדחי: אבל המרצים אחוז אחד.

קריאה: פחות.

פרופ' רבקה פלדחי: כן קיים כוח האדם הערבי אבל הם לא נקלטים באוניברסיטאות והמו"פים הם איזושהי אפשרות אלטרנטיבית.

מל פולישוק-בלוך: יש לך איזושהי הבנה או ידע למה זה קרה שיש רק אחוז אחד מרצים?

פרופ' רבקה פלדחי: יש הרבה הבנות, זו בעיה סוציולוגית מאוד מורכבת שאי אפשר לעשות לה רדוקציה, לא לסטטיסטיקה ולא לשום דבר.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אפשר לקלוט כל שנה 6 מרצים לאוניברסיטאות ולמכללות האקדמאיות.

פרופ' רבקה פלדחי: אתה מדבר אולי על מדעי הרוח והחברה, לא על מדעי הטבע.

פרופ' רבקה פלדחי: יש פה הבדלים.

פרופ' רבקה פלדחי: יש המון סיבות, אי אפשר לעשות לזה רדוקציה.

מל פולישוק-בלוך: נשאל אותך אחרת - מה אפשר לעשות כדי שזה כן יקרה?

מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו נכתוב מכתב למועצה להשכלה גבוהה זה יעזור?

פרופ' רבקה פלדחי: לא, האוניברסיטאות מאוד מודעות לעניין הזה והיום גם מעט מאוד יהודים נקלטים באוניברסיטאות, אתם יודעים מה המצב של האוניברסיטאות.

פרופ' רבקה פלדחי: אנחנו צריכים ללכת פה על דבר אלטרנטיבי, ויש פה הזדמנות, כבר הוקמו התשתיות האלה של המו"פים ויש אפילו מעבדות.

פרופ' רבקה פלדחי: בכפר קרע יש מעבדה קטנה, רק שאין כסף לשלם לחוקר בצורה נורמלית.

פרופ' רבקה פלדחי: זה העניין.

מל פולישוק-בלוך: את הבעיה הזאת כבר הבנו, זה שנגיד אותה חמישים פעם לא ישנה אותה.

פרופ' רבקה פלדחי: מה שאמרתי זו עדות על הרמה המקצועית של המחקרים האלה ועל קיומם של אנשים.

פרופ' רבקה פלדחי: נקודה שניה היא העבודה החינוכית שהם עושים.

פרופ' רבקה פלדחי: בכפר קרע הם מחוברים לעמותה שרואה את עצמה כבעלת תפקיד חברתי והיא פתחה, למשל, קורסים להיסטוריה של המדעים בתור מבצע חינוכי, או את גן המדע, שהוא גן ללימוד מדע לילדים ברמות יותר נמוכות.

קריאה: באמצעות משחקים.

פרופ' רבקה פלדחי: כן.

פרופ' רבקה פלדחי: אלה שני דברים שונים.

פרופ' רבקה פלדחי: אלינו למכון הגיעה בחורה ערביה ששמעה קורס בהיסטוריה של המדע בכפר קרע על ידי אנשים שלמדו אצלנו במכון והיא באה ללמוד את המקצוע הזה בעקבות זאת.

פרופ' רבקה פלדחי: אבל, אני לא מכירה מההיסטוריה של המדע, שזה בכל זאת המקצוע שלי, שום מקרה שמדע התפתח על כסף פרטי.

פרופ' רבקה פלדחי: אין דבר כזה.

פרופ' רבקה פלדחי: ברור שכסף פרטי יכול אחר כך להשביח את המדע.

מל פולישוק-בלוך: אני פגשתי ביום שישי את ראובן רייכמן והוא יגיד לך דברים אחרים לגמרי.

פרופ' רבקה פלדחי: תלוי על איזה מדע הוא מדבר.

מל פולישוק-בלוך: עם מה שעושים שם, עם מכוני המחקר שיש לו, הלוואי עליי.

פרופ' רבקה פלדחי: מדע טבע, שזקוק להשקעות גדולות, לא מתפתח על כסף פרטי.

פרופ' רבקה פלדחי: אני רוצה להפנות את תשומת לב הפוליטיקאים, שמטבע עבודתם רואים את הטווח הקצר, שפה זו באמת השקעה לטווח ארוך.

עתליה רוזנבאום: מה שאת מציינת לגבי המו"פים הערביים נכון אותו הדבר גם לגבי המו"פים האחרים, שאינם מיוצגים פה בשולחן.

פרופ' רבקה פלדחי: אני בכל זאת רוצה להתייחס גם לנקודה אחרונה זו, כי כשמדברים על קיצוצים של 50% השאלה היא גם ממה מקצצים.

עתליה רוזנבאום: אני אשמח לתת לך את התקציב ואולי תדברי אחרת.

פרופ' רבקה פלדחי: אני לא יודעת מה ההכנסות האחרות של המו"פים האחרים, אני יודעת שפה מדובר בדברים מאוד התחלתיים, שנתיים.

מל פולישוק-בלוך: את אומרת שכדי לשים אותם על הרגליים צריכים יותר כסף בהתחלה.

פרופ' רבקה פלדחי: בדיוק.

מל פולישוק-בלוך: במיגל כבר יש את הבסיס, אבל גם במיגל חסר.

מל פולישוק-בלוך: אין לי ויכוח איתך, אני מסכימה איתך לחלוטין.

קריאה: מיגל הייתה חברה פרטית לכל דבר ועניין.

פרופ' רבקה פלדחי: יחד עם זאת, אני כן חושבת שצריך להגיד תודה למשרד המדע, כי מה שנאמר פה הוא באמת מדויק מהניסיון שלי, העניין הזה בנפשם ואני חושבת שצריך להודות להם.

קריאה: נכון, ולאקדמיה.

סעיד נסרי: החממה הטכנולוגית הוקמה לפני כמעט שנה, היא הוקמה כחממה מופרטת, היא אחת מ-20 חממות שנמצאות במדינת ישראל והיא היחידה שנמצאת במגזר הערבי.

קריאה: היא היחידה שהיא חברה פרטית.

סעיד נסרי: בגלל זה.

סעיד נסרי: היא הוקמה כחממה מופרטת.

מל פולישוק-בלוך: מה זה ה-NGT?

סעיד נסרי: New Generation Technology.

קריאה: זו החממה הערבית.

מל פולישוק-בלוך: כן, שאלתי מה ראשי התיבות.

סעיד נסרי: החממה הטכנולוגית NGT הוקמה כמופרטת, הבעלים שלה הם חמישה אנשים מהמגזר הערבי ואחד מהמגזר היהודי, מר דוידי גילה.

סעיד נסרי: החממה הוקמה לפני שנה והיא נמצאת במגזר הערבי.

סעיד נסרי: היא לא חממה לערבים, אלא היא חממה פתוחה לכל סוגי היזמים, מהמגזר הערבי ולא מהמגזר הערבי.

סעיד נסרי: עד היום עברנו 200 פרוייקטים, 200 יזמים, מדענים וחוקרים.

מל פולישוק-בלוך: יפה.

סעיד נסרי: לאחר ש-200 הפרוייקטים האלה עברו החממה יצרה מערכת סינון והחלטנו להשקיע בארבעה יזמים, כשארבעת היזמים שנבחרו היו מהמגזר הערבי.

סעיד נסרי: זו לא אפליה מתקנת, אלא המדען הערבי הוא מדען שאפשר להשקיע בו להנפה הכלכלית של המגזר ושל המדינה.

סעיד נסרי: מ-4 הפרוייקטים האלה אנחנו מעסיקים היום כ-125 בני אדם, לא רק ערבים, אלא יש לנו חברות בהן המנכ"ל הוא יהודי והיזם ערבי ויש לנו חברות שעובדים בהם גם מהמגזר היהודי.

סעיד נסרי: החממה פתוחה לכולם.

סעיד נסרי: מ-4 פרוייקטים אלה יש לנו שני פרוייקטים שהמקור שלהם הוא המו"פ, וזה מו"פ שפרעם.

סעיד נסרי: כסגן מנהל החממה הטכנולוגית ומנהל הפיתוח העסקי של החממה אני רואה שמקור הפרוייקטים להנפה כלכלית של מדענים וחוקרים, חייב להיות לו בסיס מדעי, ואת הבסיס המדעי של היזם הערבי אני מקבל רק משתי תשתיות - היום משפרעם ובעתיד אני חושב שיהיה לנו מקור נוסף, מו"פ המשולש.

סעיד נסרי: זה המגזר הערבי מבחינת יזמים.

סעיד נסרי: לא חסרים לנו מדענים, לא חסרים לנו חוקרים ולא חסרים לנו רעיונות, חסרה לנו התשתית שתיתן לו את הבסיס הראשון להנפה עד שיגיע למסגרת החממה או למסגרת עסקית אחרת.

מל פולישוק-בלוך: עובדים אצלכם עולים חדשים?

סעיד נסרי: מה זאת אומרת?

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על נצרת, בנצרת יש הרבה עולים.

קריאה: יש עוד חממה, בנצרת עילית.

מל פולישוק-בלוך: ואצלכם אין?

סעיד נסרי: לא שאלתי אף פעם עובד אם הוא עולה חדש או לא.

מל פולישוק-בלוך: אתה יכול לשמוע את המבטא.

ד"ר באסל בטאס: רציתי רק להעלות נקודה בנוגע למה שאמר נסרי.

ד"ר באסל בטאס: דיברנו על פערים.

ד"ר באסל בטאס: קודם כל, מקור הכסף הגדול ביותר למחקר הוא של משרד המסחר והתעשייה, תקציבי המדען הראשי, שלכלל המגזר הערבי אין בו נגיעה כמעט, כי בכלל להגיע למודל התקציבים של חממות או של מדען ראשי וכל התוכניות, צריך קודם להיות עסק.

מל פולישוק-בלוך: קודם שאלתי למה אין תעשייה.

מל פולישוק-בלוך: לזה בדיוק התכוונתי כששאלתי למה אין תעשייה, התכוונתי לתעשייה מתוחכמת שיכולה לקבל מענקי מחקר.

ד"ר באסל בטאס: התעשייה המתוחכמת צריכה גם את הבסיס הטכנולוגי ואת ההנפה הכלכלית הראשונה.

מל פולישוק-בלוך: בשביל זה יש חממות טכנולוגיות ומרכזי מחקר.

עתליה רוזנבאום: שני מחקרים שלו באו ממרכזי המו"פ של משרד המדע.

קריאה: ועוד שניים קיבלו ישירות מענקים ממשרד המדען הראשי, לא דרך חממות אלא דרך תוכניות עידוד תעשייה.

קריאה: יש 4 פרוייקטים שיצאו מהמו"פ האזורי וכבר הם חברות סטרט-אפ.

אורנה ברגנזון: רציתי רק לומר במאמר מוסגר שהחוקרים שלא מגיעים לאוניברסיטאות ומתפשרים על הוראה בבתי ספר תיכוניים במגזר הערבי עושים עבודה נהדרת.

אורנה ברגנזון: כמי שמובילה את פרס השרה לאיכות הסביבה לעבודות מחקר בתחום איכות הסביבה אנחנו מקבלים את מספר העבודות הגדול ביותר מהמגזר הערבי ובכל שנה זוכים תלמידים מהמגזר הערבי וגם בתי ספר על עבודה ועידוד בתחום איכות הסביבה.

אורנה ברגנזון: גם הפרס שמשרד המדע מוביל, "החוקר הצעיר", בכל שנה זוכים בו תלמידים מהמגזר הערבי.

אורנה ברגנזון: לגבי מחקרים במגזר הערבי - הייתה תקופה שהמשרד לאיכות הסביבה, יחד עם משרד החקלאות, תמך במחקרים בתחום של חקלאות אורגנית ובגלל הקיצוץ במחקרים שלנו, של המשרד לאיכות הסביבה, זה ירד.

מל פולישוק-בלוך: לא הצלחתם למצוא משהו בשביל המגזר הזה?

אורנה ברגנזון: אנחנו השנה לא יוצאים אפילו בקול קורא למחקרים.

מל פולישוק-בלוך: בכלל?

מל פולישוק-בלוך: אורנה ברגנזון: בכלל.

מל פולישוק-בלוך: חקלאות זה שוב תחום שנפגע, והם עושים עבודות נהדרות בנושא הדברה ידידותית לסביבה וחקלאות אורגנית.

ג'מאל זחאלקה: זה רק מראה את הפוטנציאל שישנו.

אורנה ברגנזון: בהחלט.

אורנה ברגנזון: גם פוטנציאל וגם תלמידי י"א-י"ב.

ג'מאל זחאלקה: לא כולם צריכים ללכת להוראה, חלקם צריכים ללכת למחקר.

מל פולישוק-בלוך: אין ספק.

ג'מאל זחאלקה: זה מבטא שיש בחברה משהו שרוצה להתפרץ קדימה ולהתקדם.

מל פולישוק-בלוך: ברשותך, בטח תסכים איתי שאנחנו צריכים לקרוא למשרד איכות הסביבה שבכל זאת יחפש איזשהו תקציב כדי לא להזניח את התחומים החשובים האלה של המו"פ במגזר הזה בתחומים שחשובים לכם.

מל פולישוק-בלוך: נסי לחפור שם ותמצאי איזה חצי מיליון שקל.

ג'מאל זחאלקה: או לכוון לקרנות מחוץ לארץ, יש את פרוייקט Life בנושא איכות הסביבה.

ג'מאל זחאלקה: זה כסף אירופאי, לא ישראלי.

מל פולישוק-בלוך: זו ההעדפה, בהחלט אפשר לעשות זאת.

אורנה ברגנזון: אני בעד.

מל פולישוק-בלוך: להגיד "אני בעד" זה לא מספיק, אני רוצה שתעשי שיעורי בית.

אורנה ברגנזון: אני ישבתי בוועדה הזו במשרד החקלאות ומאוד נהניתי לקרוא את הדברים.

מל פולישוק-בלוך: אני אודה לך מאוד אם תפני למנכ"לית שלך ולשרה בדרך האפשרית, ותלחצי עליהם להפנות משאבים, כי כשלוחצים אפשר.

מל פולישוק-בלוך: זה שם המשחק - מי שלוחץ מקבל.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שלא ייתכן שאתם לא נותנים שום דבר, תנו משהו!

ג'מאל זחאלקה: נשמע את פרופ' עבדאללה חאג' יחיא מבית הספר לרוקחות.

ג'מאל זחאלקה: הוא גם עמית שלי, למדנו יחד.

ג'מאל זחאלקה: הוא הלך לראשית מדע, אני הלכתי לפוליטיקה.

קריאה: הוועדה הזאת אפילו בירכה אותו בהזדמנות כשקיבל פרס.

ג'מאל זחאלקה: נכון, הוא קיבל את פרס הממציא המצטיין של השנה בכל הארץ.

מל פולישוק-בלוך: יפה מאוד.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: כפי שנאמר, הפוטנציאל קיים, ומקים הפרוייקט האחרון, נסרי, הוא התלמיד שלי.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: יש הרבה ניצנים.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: בשביל להיות חוקר ולפרסם אתה צריך זרע, אתה לא יכול לפרסם בבית, צריך שיתנו לך תשתית.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אני גם נגד אפליה מתקנת, אני אומר שמי שמגיע צריך להתקבל.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אני, לצערי, הייתי הראשון באוניברסיטה, אבל באו אחריי ומי שדופק על השולחן מתקבל.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: עדיין אנחנו רחוקים מלייצג את האחוז שלנו באוניברסיטאות, ובעיקר באוניברסיטה העברית, שהיא זו שמובילה בעיקר את המחקר מבחינה תקציבית.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אם נבדוק כמה תקציב כל אוניברסיטה הצליחה לגייס במשך 20 השנה האחרונות, האוניברסיטה העברית היא מספר אחת והטכניון אחריה.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אין מספיק מרצים ערבים באוניברסיטה העברית.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: לגבי איכות ההצעות, בין אם בחממות ובין אם במרכזי המחקר, האיכות היא גבוהה מאוד.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אני גם שופט קבוע במשרד המדע וההצעות שאני מקבל הן ברמה גבוהה.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: הדירוג הוא אמיתי, למשל - כל הפרוייקטים אצל נסרי הם של ערבים אבל המדרגים הם יהודים דווקא.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אלה ששופטים מי צריך לקבל ומי לא הם יהודים רובם.

מל פולישוק-בלוך: למה?

קריאה: ככה זה, זה בסדר.

קריאה: זה במקרה.

סעיד נסרי: לא במקרה.

סעיד נסרי: בוא נגיד ככה - ועדת הפרוייקטים שלנו היא מקרנות, מאנשי מפתח בתעשיית התרופות, ושם אין הרבה ערבים.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: בוועדת הסינון שם הכל הולך לפי קריטריונים מדעיים בלבד.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: הצלחות יש הרבה.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: אני אמנם שייך לאוניברסיטה, אבל מגיעים אליי גם מחממות וממרכזים ואני נותן תמיכה אקדמית, והמחקר הוא ברמה גבוהה מאוד.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: לכן צריך לטפח אותו.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: לא חסרים כשרונות וגם לא חסר כסף במגזר הערבי, צריך פשוט לנטוע את הזרעים האלה.

מל פולישוק-בלוך: אמרת שלא חסר כסף.

קריאה: צריך יזמים.

קריאה: צריך להתחיל.

קריאה: צריך לשים את הזרעים, זה העניין.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: לשים את הזרעים וזה יתגלגל מיד.

ד"ר באסל בטאס: צריך להבדיל בין חממה טכנולוגית, שהמטרה שלה היא מטרה עסקית, לבין מו"פ, שמטרתו מחקר.

ד"ר באסל בטאס: אני לא רוצה שחברי הכנסת יבלבלו.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לך שאתה נותן לנו כזה קרדיט שאנחנו לא מבינים בזה.

קריאה: שלא נתבלבל, הוא התכוון.

ד"ר באסל בטאס: אני חוזר בי אם הובנתי לא נכון.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: השרשרת הזאת עובדת - אקדמיה, מו"פ ואחרי זה חממות פרטיות.

פרופ' עבדאללה חאג' יחיא: זה עסק שצריך לפתור בעיות להרבה אקדמאים ערבים, כי מקומות אין לנו באוניברסיטה והסיכויים לקבל מרצה לאוניברסיטה הם אפסיים לערבים, זה ידוע.

ד"ר באסל בטאס: הפתרון הוא שהות"ת ייכנס למו"פים האלה.

קריאה: הוועדה לתקצוב.

ד"ר באסל בטאס: למשרד המדע 7 מיליון שקל זה כל התקציב, בשביל ות"ת לתת לכל מו"פ ערבי מיליון שקל תקציב קבוע כדי להעסיק 4 חוקרים זה כלום.

ד"ר באסל בטאס: זה עניין של מדינה שלמה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו עכשיו נלחמנו, בתקציב האחרון, בשביל ות"ת, כדי להחזיר להם 100 מיליון שקל, כי גם הם קרסו, ותדע לך שהמצב באוניברסיטאות, כפי שאתם בטח יודעים, הוא פשוט קטסטרופה מבחינת המחקר.

מל פולישוק-בלוך: אז נכון שיש שם מבנים מפוארים ופה ושם גם כמה מעבדות שהיו מפוארות, אבל כסף למחקרים גם לאוניברסיטאות אין, זו הבעיה הגדולה.

מל פולישוק-בלוך: בואו נמשיך.

ד"ר זלינה בן גרשון: אנחנו מכירים ומוקירים חלק מהמחקר שנעשה על ידי חוקרים ערביים.

ד"ר זלינה בן גרשון: למשל, את פרופ' חאג' יחיא אנחנו מכירים היטב, בבאר שבע יש לנו שני חוקרים בשם מחמוד שמתמודדים בהצלחה רבה, שני חוקרים מעולים שזוכים לעיתים קרובות בהצלחה על בסיס תחרותי כבד ביותר.

ד"ר זלינה בן גרשון: אני רוצה להצטרף לחלק מהדברים שנאמרו כאן לגבי מצב המחקר.

ד"ר זלינה בן גרשון: אנחנו מכירים את מגזר המחקר הרפואי, ורק כדי לתת לכם דוגמה - קיבלנו בשנה שעברה 230 ומשהו בקשות למענקי מחקר, שמתוכן יכולנו לממן רק 7 והרוב ילך לתקציב השנה הבאה, כך שכולנו באותה סירה.

מל פולישוק-בלוך: מבין ה-7 יש מישהו ערבי?

ד"ר זלינה בן גרשון: עוד לא סיכמנו ועוד לא בחנתי את זה, אבל תמיד יש לנו עין לעוד תשומת לב כשמדובר במגזר הערבי, כמו שמדובר בכל קבוצה של אוכלוסייה שלא מיוצגת ב-80% או ב-60%.

קריאה: כלומר, הסיכוי הוא 3% להתקבל.

ד"ר זלינה בן גרשון: הסיכוי של כולם, לא משנה איך קוראים למישהו.

קריאה: זה מה שאמרתי.

קריאה: 7 מתוך 230 זה 3%.

ד"ר זלינה בן גרשון: זה ממש סיכוי קטן, קיצצו לנו קרוב ל-50%.

ד"ר זלינה בן גרשון: לגבי מו"פ אזורי - לפני כשנה-שנתיים ארגן משרד המדע יום עיון על מו"פים אזוריים יוצא מן הכלל בנווה אילן, זו פשוט הייתה חגיגה לראות.

קריאה: הוא גם ארגן אותו הדבר לפני חודשיים ולא יכולת להשתתף.

ד"ר זלינה בן גרשון: כן.

ד"ר זלינה בן גרשון: זו פשוט הייתה חגיגה יוצאת מן הכלל, זו גישה שבהחלט טוב לעודד אותה.

ד"ר זלינה בן גרשון: לגבי מה לעשות בינתיים - תראו, כולנו בסירה אחת, לאף משרד אין היום כספים ולאף אוניברסיטה אין היום כספים והשאלה היא מה עושים בינתיים.

ד"ר זלינה בן גרשון: אני ביוכימאית במקצועי ואמרתי פעם לגבי ביוכימאים שהדור הבא של ביוכימאים יבוא מקרב רופאי השיניים.

ד"ר זלינה בן גרשון: זה נשמע מצחיק.

ד"ר זלינה בן גרשון: למה מקרב רופאי השיניים?

ד"ר זלינה בן גרשון: כי יש להם מקור הכנסה קצת אחר בפרקטיקה הפרטית, חלקם מעונינים במחקר ואז הם יעשו מחקר באוניברסיטה בלי שיש להם משרה ובלי שיש להם תקציב כדי לתמוך בכל הזכויות הסוציאליות, פשוט כי זה מעניין אותם.

ד"ר זלינה בן גרשון: יתכן שמה שאפשר לעשות כרגע במגזר הערבי בשביל לצבור מסה קריטית של חוקרים ובשביל שאנשים שהתחילו וכבר עשו דוקטורט לא ילכו לאיבוד, פשוט לנסות שאותם אנשים שיש להם מקור פרנסה אחר, לפחות חלקית, שיקדישו חלק מהזמן שלהם למחקר באוניברסיטאות כדי לצבור מוניטין וכדי לצבור מחקרים.

מל פולישוק-בלוך: אבל הם לא קשורים לאוניברסיטה.

ד"ר זלינה בן גרשון: הם יכולים להיות קשורים לאוניברסיטה בלי משרה.

ד"ר זלינה בן גרשון: אם אדם יכול להתפרנס לפחות חלקית ממשהו אחר ויכול לעשות מחקרים באוניברסיטה, זה מה שיש לעשות בינתיים.

ג'מאל זחאלקה: זה משהו אחר, יש לו הכנסה והוא עובד במשהו חלקי וחוקר.

ד"ר זלינה בן גרשון: הלוואי שהיו פתרונות אחרים.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, הוא לא מקבל תקציב אבל הוא חוקר שם בפועל.

ג'מאל זחאלקה: הוא צריך מעבדה ראויה בשביל לעבוד בהתנדבות.

ד"ר זלינה בן גרשון: נכון.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני ממוסד הטכניון למחקר ופיתוח, שיש לו מוסד נוסף שנקרא מרכז לחקר העיר והאזור.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: סגן נשיא הטכניון למחקר ופיתוח הפנה אלינו את הפנייה של הוועדה ויו"ר המרכז שלנו, פרופ' נעמי כרמון, לא יכלה לבוא והיא ביקשה ממני לבוא בתור סגן החוקרים שעוסקים ביישוב הערבי במרכז הזה.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני אתן לך את המסמך שלנו עם המכתב שלה ואגיד בקיצור מה אנחנו עושים.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: בתחילה חשבתי שאני לא במקומי, כולכם עוסקים כל הזמן בחממות טכנולוגיות, במחקר ופיתוח ובמשמעות הטכנולוגית, אבל היו"ר אמרה שהיא רוצה להרחיב את היריעה, אז אולי אני כן במקומי.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: בטכניון, שהוא לכאורה מוקד המו"פ בטכנולוגיה, יש לנו מחקר לחקר עיר ואזור.

מל פולישוק-בלוך: אני באה מתחום מדעי החברה ולמדתי כל חיי שגם זה מדע.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: יפה.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: תכנון ופיתוח עיר ואזור, ארכיטקטורה, הנדסה אזרחית וכו', זה 10% מהמשק, אז נא לא לזלזל.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אנחנו עוסקים בעיקר במסגרת של הפקולטה לארכיטקטורה ותכנון ערים בתכנון, ומבחינה זו אנחנו עוסקים במגזר הערבי לא כאיזשהו נושא נוסף ליצירת פיתוח המשק אלא בבעיות המיוחדות של המגזר הזה.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: במחקרים שאנחנו מציינים פה ברשימה הזו יש לנו כבר סדר גודל של 30 תזות למסטר ודוקטור שנעשו במשך 20-30 השנה האחרונות ויש פה כ-10 מחקרים שרצים כרגע על תכנון ופיתוח ביישובים הערביים.

קריאה: כמה סטודנטים ערבים יש לכם?

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: בלימודים מוסמכים יש לנו כ-10% ערבים.

קריאה: כמה מרצים?

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: מרצים אין, אבל חוקרים שהיו מעורבים במחקרים מוגדרים, לתקופות מוגדרות על תקציב מוכר, היו הרבה.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אתם תראו את זה בשמות של המחקרים.

מל פולישוק-בלוך: למה אין אף מרצה ערבי בטכניון?

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני חושב שזה אחד מהנושאים שצריכים לחקור ולא לתת לבנאדם לשלוף תשובה מהשרוול.

מל פולישוק-בלוך: חשבתי שאולי אתה יודע.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: זו אחת הבעיות.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אנחנו מדברים על תכנון ופיתוח, על חקר היישובים הערבים, על מה הדרכים הנכונות לתכנן אותם ולמה יו"ר מועצה מקומית כפר קרע יושב עם תוכנית מתאר שלא אושרה כבר 20 שנה.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני, כאיש מקצוע, כל הזמן עושה תוכניות מתאר, עכשיו אני עושה תוכנית מתאר של אום אל פאחם, אנחנו כל הזמן עוסקים בזה וכל הזמן אנחנו יושבים עם חומר שאנחנו לא מבינים אותו.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אנחנו חוקרים אותו כבר עשרות שנים ולא יודעים לעשות את זה טוב, אז התשומות שלנו במחקר במשך עשרות שנים היו קטנות מדי וגם אם כבר הבנו משהו, יכולת הקליטה של המערכת השלטונית של מה שכן הפנמנו ומה שכן הבנו היא נמוכה מאוד.

מל פולישוק-בלוך: אני לא רוצה להגיד שזו חוצפה כי חוצפה זו מילה קשה, אתה מבחינתי גם לא אשם, אתה רק מייצג את הטכניון, אבל מוסד שבא להסביר לכל הממשל למה הוא לא בסדר ובעצמו אין אצלו אף מרצה ערבי, זה בעייתי.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: סליחה, לא על זה אני מדבר.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני מדברת על זה.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אני מקבל.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אבל מה הקשיים שלנו בתכנון ופיתוח ביישובים הערביים ומדוע אנחנו לא מצליחים לעשות את זה טוב - ואנחנו לא מצליחים לעשות את זה טוב - הלקחים האלה, במידה והם ישנם, לא מופנמים על ידי המערכת.

מל פולישוק-בלוך: את זה הבנתי.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: והמערכת היא זו שמשלמת את המחקרים שלנו, שיהיה ברור.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: המימון של מחקר, במידה שהיה, הוא בעיקרו ממשרדי הממשלה, ואנחנו נתקלים בקשיים עצומים.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: מה שאני מנסה להגיד זה שמחקר ופיתוח מתייחס לא רק לפרודוקציה אלא גם למטריה שאנחנו נוגעים בה, שאנחנו צריכים להבין אותה יותר טוב ואנחנו צריכים גם משאבים וגם אוזניים שומעות.

מל פולישוק-בלוך: זה בטוח.

מל פולישוק-בלוך: שומעות ומבינות.

פרופ' בשאר סעד: שמי פרופ' בשאר סעד, חזרתי משוויץ לפני שלוש שנים, למדתי שם באוניברסיטה הכי מפורסמת בעולם, המשפחה רצתה לחזור אז חזרנו.

פרופ' בשאר סעד: הגשתי בקשה לטכניון ולכל המוסדות בארץ, כולם אמרו שאין תקנים.

מל פולישוק-בלוך: אתה מנהל מדעי במו"פ האזורי, אתה מקבל גם משכורת?

פרופ' בשאר סעד: עד עכשיו אני מחפש עבודה, חודשיים-שלושה אין משכורת, אין מה לקבל.

פרופ' בשאר סעד: קיבלנו תמיכה של 1,260 שקל, מזה אני צריך לשלם מים, חשמל, שכירות והכל.

קריאה: זה שכר חוקרים.

פרופ' בשאר סעד: מבחינה מחקרית יש לי יותר מ-70 מאמרים בספרות הכי מפורסמת בעולם.

קריאה: באיזה תחום?

פרופ' בשאר סעד: ביולוגיה.

פרופ' בשאר סעד: הטכניון אמר לי שאין תקנים.

פרופ' בשאר סעד: אם האוניברסיטה בשוויץ ו-70 מאמרים בספרות העולמית הכי מפורסמת בעולם לא מספיקים לטכניון כדי לקלוט אותי אז יש פה בעיה.

פרופ' בשאר סעד: המו"פ האזורי לא יכול להבטיח מקום עבודה.

פרופ' בשאר סעד: אם אני אמצא מחר מקום עבודה אחר אני אלך, כי המו"פ האזורי אומר לי: "תעבוד אצלי כל זמן שיש כסף, אם מחר לא יהיה כסף תלך הביתה".

פרופ' בשאר סעד: אני בן 44, בן 20-25 יכול לעבור ממקום למקום, אחר כך יש לך משפחה ואתה מחפש מקום עבודה קבוע.

מל פולישוק-בלוך: איפה אתה גר?

פרופ' בשאר סעד: אום אל פאחם.

פרופ' בשאר סעד: מה שייחודי למגזר הערבי ולמו"פים הוא יצירת קשרים אזוריים.

פרופ' בשאר סעד: יש הרבה מקורות מימון עולמיים, כמו המרק בארצות הברית, בשביל זה צריך את שיתוף הפעולה האזורי, ישראל-ירדן-הרשות הפלסטינאית.

פרופ' בשאר סעד: אנחנו היחידים בארץ שיכולים ליצור קשרים בין המו"פים האלה, בשביל זה צריך כסף, משרד המדע צריך לעודד את זה.

פרופ' בשאר סעד: בשביל המרקים וה-DFK הגרמנים צריך תוצאות ראשוניות, בשביל להגיש בקשה צריך תוצאות, אבל בשביל לקבל תוצאות צריך מימון.

מל פולישוק-בלוך: זה ברור.

מל פולישוק-בלוך: עיריית אום אל פאחם משקיעה במו"פ האזורי?

פרופ' בשאר סעד: לא.

מל פולישוק-בלוך: אין לה כסף?

פרופ' בשאר סעד: אין לה כסף.

פרופ' בשאר סעד: באום אל פאחם צריך להיות מים וחשמל לפני זה.

ד"ר מוחמד יחיא: אנחנו קיבלנו תמיכה מעיריית אום אל פאחם.

ד"ר מוחמד יחיא: לפני שנתיים עיריית אום אל פאחם שילמה 40 אלף שקל כחלק מהתשלומים שהיא משלמת למו"פ כמו שאר הרשויות המקומיות במשולש.

ד"ר מוחמד יחיא: זה היה כמעט תשלום חד פעמי, הם קנו רכוש למו"פ - כסאות, שולחנות - וגם תמיכה של 20 אלף שקל.

ד"ר השאם יונס: הזמנו את ראש עיריית אום אל פאחם לישיבה במו"פ המשולש וניהלנו את הישיבה בעמידה, אז הוא שאל: "מה, אין לכם כסאות?

ד"ר השאם יונס: " אמרתי: "אין לנו כסאות.

ד"ר השאם יונס: יש לנו חדר ואין כסאות" והוא חזר לאום אל פאחם ותרם לנו את השולחן שנמצא במו"פ ועוד כ-20 כסאות.

קריאה: 30-40 כסאות.

קריאה: תעשו לו פעם הבאה דיון במעבדה.

מל פולישוק-בלוך: בואו נשמע את מי שעוד לא דיבר.

ד"ר פתחי דקה: אני קרדיולוג במקצועי, רופא עם ראש בריא שהחליט להיכנס למיטה חולה.

ד"ר פתחי דקה: קודם כל, אני מברך אותך מאוד על הפורום הזה, אני מרגיש טוב מאוד פה ומכבד אותי מאוד להיות עם כל החברים פה ואתכם.

ד"ר פתחי דקה: זה עושה הרגשה כאילו המדינה חוזרת לשפיות שלה.

ד"ר פתחי דקה: כשאתה שומע בחוץ שדנים ברמה האקדמאית על סכנה דמוגרפית אתה משתגע, אתה אומר: "רגע, מה, אני בן חורג כל הזמן?

ד"ר פתחי דקה: " כמו אבא שנותן מכות והבן אומר כל זמן: "אבא, אני מכיר בך כאבא", אנחנו חייבים כל יום לחזור על זה.

ד"ר פתחי דקה: אני חושב שמפה צריכה לצאת קריאה למדינה, לכנסת, לשלב ידיים ולטפל טיפול אמיתי במגזר הערבי ובבעיות שלו.

ד"ר פתחי דקה: פה אין נציגים של ג'יסר א-זרקא, שזה השטח היחיד בו יש חוף לערבים.

ד"ר פתחי דקה: בעניין מו"פ אני חושב שאפשר להקים גם מו"פ ימי שם לאנשי המקום, לנקות להם שם את השטח וליצור מקור פרנסה אדיר.

ד"ר פתחי דקה: היום המגזר הערבי לא מגיע לחוף בגלל הפחד והרתיעה.

ד"ר פתחי דקה: יש לו חוף אחד קטן, יש אוכלוסייה ענקית שם שטובעת בסמים ובבעיות סוציו-אקונומיות קשות והמדינה לא מסתכלת עלינו.

ג'מאל זחאלקה: יש בעיה של תוכנית מתאר של החוף הזה ששוכבת 15 שנים.

ד"ר פתחי דקה: בסך הכל אנחנו מדינה קטנה, אפשר לראות אותה מלמעלה ולראות את הבעיות שלה.

ד"ר פתחי דקה: מה הבעיה?

ד"ר פתחי דקה: צריך להסתכל על המגזר הערבי כמכלל אחד גדול ובתחום של המדע לקבוע שיעשו תוכנית מתאר לתכנון ובנייה.

ד"ר פתחי דקה: שישבו אנשים ויחשבו עלינו, אני חשוב ש-50 שנה לא חשבו עלינו ולא השקיעו מחשבה בערבים.

ד"ר פתחי דקה: פה יש פרופסורים ודוקטורים, אנשים שבאים לכנסת, עצם זה שבאים לכנסת לדון בנושא הזה זה אומר הרבה.

מל פולישוק-בלוך: נכון, אני מאוד מצטערת על זה אבל אני לא יכולה לשלוט בכל חברי הכנסת.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לך על הדברים שלך, אני רוצה להתחבר למילה שאמרת - "שיתוף פעולה", לעבוד ביחד.

ד"ר פתחי דקה: לדעתי גם במו"פים, דרך אגב, צריך לעבוד ביחד.

מל פולישוק-בלוך: מטבע הדברים, ברור שאם יש מו"פ אזורי הוא אזורי ואם יש יותר אוכלוסייה ערבית אז תהיה אוכלוסייה ערבית, אבל אני מנסה כל הזמן להוביל ליותר שיתוף פעולה.

מל פולישוק-בלוך: אני עוברת ליד אום אל פאחם כבר 50 שנה בערך ואף פעם לא נכנסתי פנימה.

מל פולישוק-בלוך: מה אני מנסה לומר?

מל פולישוק-בלוך: יש כאן התבדלות.

מל פולישוק-בלוך: יש כאן אוכלוסייה אחת ולמרות שפה ושם יש חיבורים בגדול אין חיבור.

קריאה: אבל זה לא דו סטרי, זה חד סטרי.

מל פולישוק-בלוך: לא, אני מדברת על הדו-סטרי דווקא.

מל פולישוק-בלוך: אין מספיק קשר.

מל פולישוק-בלוך: אתם כל הזמן מדברים על מו"פ ערבי, אני אומרת בואו נעשה את זה ביחד.

מל פולישוק-בלוך: גם מו"פ ערבי, אני לא אומרת שלא, אבל גם ביחד.

מל פולישוק-בלוך: כמו שאתה אמרת, צריך שתהיה חממה טכנולוגית משותפת, שיהיה מרכז מו"פ אזורי משותף.

מל פולישוק-בלוך: לא כל דבר צריך לעשות בנפרד.

מל פולישוק-בלוך: אגב, את זה אני אומרת גם לגבי אוכלוסיות אחרות, לא רק ערבים-יהודים.

קריאה: אצלנו עד לפני שנה עבדו יהודים.

מל פולישוק-בלוך: כמו אותו מפעל שראיתי בקיסריה, בו עובדים דרוזים או ערבים.

ג'מאל זחאלקה: תאמיני לי, זאת לא הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: זה חלק מהבעיה.

ג'מאל זחאלקה: לא, כשיש פיתוח זה מנוף.

ג'מאל זחאלקה: על מה נשתף פעולה?

ג'מאל זחאלקה: אם אין לך כלום אתה לא יכול לשתף פעולה, אם יש לך משהו אתה יכול לשתף פעולה.

מל פולישוק-בלוך: בסדר, אבל אם אתה מתחיל לחשוב בכיוון אחר, קודם כל אתה חושב איך אני עוזר לעצמי ואחר כך אתה חושב איך אני עושה ביחד איתך רובד נוסף ואחר כך גם אתה בא בטענות לכל המערכת - אני לא אומרת שלא צריך לבוא בטענות לכל המערכת, ועוד איך כן - אבל צריך בכל שלושת הרבדים האלה לפעול.

ואסל טאהא: לגבי מה שאמר חברי מהטכניון, שהם מתקשים לחקור את תוכניות המתאר של הכפרים הערביים ושיש להם קשיים רבים - הם לא הזכירו עד עכשיו שמתכנן ערבי לצדם יכול לעזור.

קריאה: יש.

ואסל טאהא: בתוך המוסד, אבל אין החוקרים ואין מרצים, לא מקבלים מרצים.

ואסל טאהא: אם יקבלו חוקרים לפקולטות שלהם זה יעזור ויהווה מנוף להבנת הבעיות והקשיים של הכפרים הערביים וזה יפתור הרבה בעיות, גם לפקולטה, גם לחברה וגם לכולם.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: אם תסתכל ברשימה תראה שיש הרבה חוקרים ערביים.

מל פולישוק-בלוך: כן, אבל כולם מסטר ולא מעבר לזה.

ד"ר מיכאל מאיר-ברודניץ: בפרוייקט הגדול ישראל 2020 השתתף ראסם חמאיסי כאחד מהצוות, אני כרגע עושה תוכנית מתאר של אום אל פאחם וראש הצוות שלי הוא אדים דאוד, במקום אחר אני עושה תוכנית מתאר וראש הצוות שלי הוא מוסטפה אבו-רום.

ואסל טאהא: רק הערתי לגבי מה שאמרת שאין חוקרים.

מל פולישוק-בלוך: ואני עדיין לא מבינה איך בטכניון, שהוא בן 80, אין חוקר אחד.

מל פולישוק-בלוך: זה לא יעלה על הדעת.

קריאה: יש.

מל פולישוק-בלוך: קודם אמרת שלא.

קריאה: לא במחלקה שלנו.

מל פולישוק-בלוך: לא, אני שאלתי על הטכניון.

קריאה: אחד או שניים יש.

קריאה: אין תקן לשלושה בטכניון.

מל פולישוק-בלוך: אז יש אבל לא מספיק.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לסיים, משפט אחד לכל אחד לסיכום.

זוהיר יחיא: לא צריך לעסוק בתוכניות מתאר, זה סיפורי אלף לילה ולילה.

זוהיר יחיא: אפשר למלא ספרים על הדבר הזה.

זוהיר יחיא: יש פה אנשים שכל פעם שואלים למה - במגזר הערבי אנחנו צריכים להדביק וללכת אחרי אנשים, במגזר היהודי העסק הפוך - קודם בונים תשתית ואחר כך אנשים.

זוהיר יחיא: אצלנו הפוך.

זוהיר יחיא: הקרקע היא פרטית, כשצריך לעשות אזור תעשייה אז פרדס חנה זה לא בעיה, יגידו פה: "עשינו אזור תעשייה", זה מנהל אז עושים, אצלי זה לא יכול להיות.

זוהיר יחיא: לוקחים לאחד חצי דונם, לאחר דונם וחצי, זו בעיה רצינית לעשות דבר כזה, היינו צריכים לעשות את זה קודם.

מל פולישוק-בלוך: הכל קרקע פרטית?

מל פולישוק-בלוך: אין לך בכלל קרקע ציבורית?

זוהיר יחיא: אין לי.

זוהיר יחיא: קשה לנגוס מהמנהל, המנהל הוא מוסד קשוח מאוד עם הערבים.

זוהיר יחיא: השאלה היא למה.

זוהיר יחיא: אני מפנה אליך את השאלה חזרה - למה צריך לשאול תמיד למה?

זוהיר יחיא: אני עכשיו מזמין אותך ואת כל הוועדה ליום מלא לכפר קרע כדי להבין את המגזר הערבי ולהבין את כפר קרע.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נעשה סיור בנצרת ואצלכם.

זוהיר יחיא: אני מזמין אתכם אליי לכפר קרע ליום מלא כדי שתבינו ותראו מה אנשים עושים שם.

מל פולישוק-בלוך: בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו, בוועדת המדע, כל שבוע מסיירים במקום אחד.

מל פולישוק-בלוך: השבוע יש לנו שני סיורים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו באים למי שמזמין אותנו.

ד"ר באסל בטאס: אני מבקש שתחזרו ותקראו את החומר.

ד"ר באסל בטאס: נוצר הרושם שזה מעט מאוד אבל למי שאין לו זה הרבה מאוד.

מל פולישוק-בלוך: אני מאוד מעריכה את מה שקראתי, אבל זה לא מספיק.

ד"ר באסל בטאס: מכל הדיון יש לי טעם רע כאילו שאנחנו רק מבקשים, אני מבקש שוב להסתכל - יש לנו שבעה חוקרים, דוקטורים, שמתוקצבים על ידינו, עובדים במחקר מדעי ומפרסמים בטובי כתבי העט בעולם.

ד"ר באסל בטאס: זה לא דבר של מה בכך.

ד"ר באסל בטאס: אנחנו גם עובדים, לא רק מדברים.

ד"ר באסל בטאס: חורה לי שכך מוצגים הדברים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רגילים, לכנסת כולם באים להתלונן.

ד"ר באסל בטאס: אין לי אפילו לשלם משכורות, אבל חולמים על האוניברסיטה ועל הטכניון.

מל פולישוק-בלוך: בואו נקצר, אנחנו חייבים לסיים.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני חושב שכולנו מסכימים כאן שהמחקר הוא מפתח והוא מאוד חשוב בכל התחומים, אבל אני רוצה להצטרף ולפנות לות"ת - ות"ת הקים לפני שנתיים ועדה מרוכזת לקידום ההשכלה במגזר הערבי והוקצה לזאת זו השנה השניה 40 מיליון שקל.

מל פולישוק-בלוך: איפה הם?

פרופ' עליאן אל קרנאוי: זה הולך לאוניברסיטאות.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: המטרה היא לתת מלגות, השנה אנחנו אמורים לתת בין 15 ל-20 מלגות לדוקטורנטים מהמגזר הערבי, זה כסף שתפקידו לעודד את ההשכלה הגבוהה.

פרופ' עליאן אל קרנאוי: אני חושב שצריך לפנות דרך הוועדה לות"ת ולחשוב איך קולטים מדענים.

ואסל טאהא: כשביקרה שולמית אלוני, שרת המדע לשער, במו"פ, הייתי נוכח שם ואני רוצה לצטט את דבריה מזכרוני: היא אמרה שזה צעד ראשון לתמיכה במו"פים במגזר הערבי ושעל מנת לאפשר למו"פים האלה לקלוט חוקרים מובטלים אנחנו נעשה מאמץ, והיא עשתה.

ואסל טאהא: אנחנו מקווים שגם משרד המדע יקבל את המלצות הוועדה וישמע לוועדה, שהמדען הראשי ישמע לוועדה ולאנשים שדיברו וייתן דחיפה לעסק הזה, מפני שזה נותן אפשרות גם לתת כוח לפוטנציאל שישנו רדום.

מל פולישוק-בלוך: לא היית בתחילת הישיבה ולא שמעת שהמשרד היחיד שעושה משהו זה משרד המדע.

מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו רוצים יותר.

קריאה: בפעם הבאה תצביע שיתנו לנו תקציב יותר גדול.

מל פולישוק-בלוך: בדיוק, אנחנו צריכים תקציב יותר גדול.

ד"ר זלינה בן גרשון: בשנה שעברה התחיל תהליך של רופא-חוקר, רופאים שמצטיינים במחקר ורוצים להקצות להם זמן למחקר, כי רופא הרי עסוק מאוד.

ד"ר זלינה בן גרשון: זה פרוייקט של האקדמיה הלאומית למדעים בשיתוף עם לשכת העבודה של משרד הבריאות.

ד"ר זלינה בן גרשון: נבחרו שלושה, אחד מהם הוא ניקולה מנצרת.

ג'מאל זחאלקה: הישיבה הזאת היא חשובה, שמענו הרבה, היו"ר שמעה ואתם שמעתם, אך מה התוצאה?

ג'מאל זחאלקה: עם מה אנחנו יוצאים?

ג'מאל זחאלקה: צריכים לצאת להחלטות.

מל פולישוק-בלוך: יש לי רשימה.

ג'מאל זחאלקה: ההחלטה שתלויה בנו, הוועדה, היא שאנחנו נשמש כתובת לעניין הזה.

ג'מאל זחאלקה: כלומר, לפעמים אנחנו יכולים כוועדה לסייע או לעזור בנושא שאנחנו מאמינים בו.

ג'מאל זחאלקה: אני מציע שהוועדה תאמץ את הנושא של קידום המדע והטכנולוגיה במגזר הערבי, כולל המו"פים והחממה הטכנולוגית.

ג'מאל זחאלקה: כמו כן, משרד המדע עושה את שלו, צריך יותר, אבל אנחנו צריכים לחשוב על דרכים נוספים לפתוח דלתות נוספות כדי לפתח את המו"פים האזוריים.

ג'מאל זחאלקה: מהיכרותי, כל שקל שיושקע במו"פים האזוריים יוחזר בעשרות שקלים.

ג'מאל זחאלקה: את ראית במו עינייך איך זה מתגלגל מהמו"פ לחממה הטכנולוגית ומחר זה יגיע למוצר על המדף.

מל פולישוק-בלוך: נכון.

קריאה: כבר יש חברת סטרט-אפ ראשונה.

ג'מאל זחאלקה: החברים פה לא ביקשו לקנות דגים, הם רוצים חכה! שיהיו תשתיות, שיהיה תקציב לתחזוק המקום והם יגייסו כספים כי הם מדענים מצוינים.

ג'מאל זחאלקה: מי שלא מצליח ולא מוכיח את עצמו זו בעיה שלו, אבל צריך לתת להם את האפשרות, לדאוג לזה שתהיה להם האפשרות להוכיח את עצמם.

עתליה רוזנבאום: הזמנו את כל המו"פים האזוריים, כולל אתכם, קיבלתם הזמנה, זה עדיין לא מאוחר, זה מסתיים בשעה 15:00-16:00, זה כאן ליד, אתם מוזמנים.

מל פולישוק-בלוך: אתם מוזמנים ללכת לשם.

קריאה: לפני שנה כולם אמרו בקול רם שחבל שלא הגיעו, אז השנה הגיעו.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם.

מל פולישוק-בלוך: קודם כל, אני מצרה על כך שגם המו"פ וגם המדע והטכנולוגיה בכלל הם הראשונים להיפגע מצמצומי התקציב בממשלה בכל המגזרים שהם.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזו טעות בסיסית של ממשלת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: זו טעות משום שאם אנחנו דווקא נפתח את החלקים האלה שלנו אנחנו גם נקבל אוכלוסייה שלא עוסקת בסמים ואלימות אלא עוסקת בדברים חיוביים, גם נפתח מקומות עבודה וגם מתוך המו"פ מפתחים תעשייה מתוחכמת שיכולה להתחרות בעולם, למכור ולתת מקומות פרנסה לאוכלוסייה.

מל פולישוק-בלוך: מבחינתי, הכל אצלי מתחיל ממדע.

מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו לא נהיה מדינה של מדע וטכנולוגיה אין לנו סיכוי להתחרות בעולם הזה ואנחנו נראה עוד ועוד דו"חות עוני, כשאתם יודעים שהראשונים שנפגעים הם האוכלוסייה שלכם, שהיא גם הראשונה לאבטלה, והכל מתחיל מזה.

מל פולישוק-בלוך: אני רואה בתקציבי המו"פ והמדע את חזות הכל, ואני לא אומרת את זה סתם לצורך המליצה בגלל שאני יו"ר ועדת המדע, אתם עוד לא יודעים אבל אני בחרתי בוועדה הזאת בגלל שאני חושבת ככה ולא להפך.

מל פולישוק-בלוך: אני מנסה לשכנע את הממשלה, הייתה צריכה להיות לי פגישה עם ראש הממשלה בנושא הזה וכן עם השר אולמרט ובגלל שהייתי חולה זה נדחה, אבל אני עוד לא הרמתי ידיים ואני חושבת שזאת הדרך לעשות את הדברים.

מל פולישוק-בלוך: כל התקציבים שהגישו לנו עד היום היו טעות ביסודן משום שהם לא שמו את הדגש על המו"פ, משום שדווקא את זה הם מקצצים ראשון.

מל פולישוק-בלוך: אני גם מאוד תומכת בתפיסה של דוגמה אישית.

מל פולישוק-בלוך: אם היינו הולכים למבצע של המדינה, שאנחנו בשנתיים מקצצים את הכל וכולנו סובלים, אבל שמים את הדגש על זה כי מפה יש תקווה, אז כולם היו מקבלים את זה.

קריאה: יש עתיד.

מל פולישוק-בלוך: יש עתיד, יש עוד תקווה.

מל פולישוק-בלוך: את זה היו מבינים, אבל כולם היו צריכים להיערך לזה.

מל פולישוק-בלוך: מה עושים?

מל פולישוק-בלוך: הפוך.

מל פולישוק-בלוך: קודם כל מקצצים במו"פ, מקצצים את העתיד.

מל פולישוק-בלוך: זאת הבעיה שלנו.

מל פולישוק-בלוך: אז אני קוראת מפה שוב, לכל מי שרק שומע אותנו, לא לקצץ בתקציבי המו"פ, לא לקצץ במדע, להכין תקציבי מו"פ לחמש שנים ולא לשנה.

מל פולישוק-בלוך: איזה שנה?

מל פולישוק-בלוך: לא לחודשיים! חמש שנים, כי זה דבר שצריך להיות מהיום, בנאדם צריך לדעת לאן הוא הולך.

מל פולישוק-בלוך: אני קוראת גם לכך שמרכזי המו"פ ישתלבו כחלק מההשכלה הגבוהה, כפי שאתם טוענים, ואנחנו נפנה במכתב למועצה להשכלה גבוהה.

מל פולישוק-בלוך: כל מה שאני אומרת לכם, הכוונה היא שאני אפנה את המכתבים הנכונים לגורמים הרלוונטיים כדי לפעול לשילובו של המגזר הערבי גם במרכזי המו"פ השונים, לא רק הערביים, כי יש בצפון ובכל הארץ מקומות בהם אפשר לשלב, גם באוניברסיטאות, גם בחברות היי-טק וגם בחברות ממשלתיות.

מל פולישוק-בלוך: המענקים של מדענים ראשיים צריכים לתת תשומת לב מיוחדת, כמובן לא על חשבון רמה, אבל שמענו פה שהרמה היא גבוהה ויש מספיק מדענים ומספיק מחקרים, אפשר לתת להם יותר אז יהיה עוד יותר, אבל בלי לעשות פשרות של רמה צריכים לשים דגש מיוחד על המגזר הזה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה גם לפנות לחברי הכנסת הערביים לפעול ביתר שאת לנושא הזה של המו"פ.

מל פולישוק-בלוך: פה ושם אני שומעת מישהו מדבר על מדע אבל כמעט ולא.

מל פולישוק-בלוך: אני אפנה במכתב לכולם, אתם נואמים המון, תתחילו לדבר על מדע וטכנולוגיה ועל הכשרה מקצועית.

מל פולישוק-בלוך: תכניסו לראש יותר ויותר שגם האוכלוסייה הזו צריכה להתקדם.

מל פולישוק-בלוך: כמובן שנפנה לכל השרים הרלוונטיים ולמדענים הראשיים הרלוונטיים שיפנו יותר תקציבי מחקר, לא יתכן שרק משרד ממשלתי אחד מפנה תקצוב, זה פשוט אבסורד.

מל פולישוק-בלוך: לא יעלה על הדעת דבר כזה.

מל פולישוק-בלוך: אין משרד שלא יכול, גם משרד הבריאות שאין לו כסף, לכולם יש וצריכים להסתכל קדימה.

מל פולישוק-בלוך: בנוסף, אני קוראת גם ליזמים הפרטיים במגזר הערבי להשקיע במו"פ ובתעשייה במקום שלהם.

מל פולישוק-בלוך: יש בעיות של תכנון ובנייה, יש בעיות של השטח, על כל הבעיות האלה אפשר להתגבר.

מל פולישוק-בלוך: כשרוצים אפשר.

מל פולישוק-בלוך: אפשר לקנות גם שטח פרטי, מה קרה?

מל פולישוק-בלוך: זה לא נעשה במקומות אחרים?

מל פולישוק-בלוך: קונים שטח פרטי אם רוצים.

מל פולישוק-בלוך: בחממות הטכנולוגיות ובתעשייה זו הדרך היום לעשות את המו"פ הכי רציני.

מל פולישוק-בלוך: כמו שאומר אלי הורוביץ, הוא בטבע משקיע יותר במו"פ מאשר כל הממשלה ביחד.

מל פולישוק-בלוך: אז אני קוראת ליזמים הפרטיים - יש לכם כסף, תשקיעו אותו במקום הנכון ותראו שהישועה תבוא משם.

מל פולישוק-בלוך: אני בהחלט מקבלת את הפנייה של ח"כ זחאלקה, הוועדה הזו היא כתובת בשביל כל המדענים הערביים בכל הנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: אם אתם נתקלים בבעיה, מעבר למה שדיברנו היום, אנא פנו אלינו, אנחנו ננסה ללחוץ הלאה.

מל פולישוק-בלוך: הלוואי והיו לי את התקציבים בשביל לחלק נכון את הכסף.

קריאה: את יכולה לתת לי את התקציבים ואני אחלק אותם בשבילך.

מל פולישוק-בלוך: הלוואי והיה לי, אבל כן אני מוכנה לא להפסיק להשפיע בכיוון הזה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושב שבזה כיסיתי את הכל.

מל פולישוק-בלוך: אני חוזרת על הערתי מתחילת הישיבה, גם לפרוטוקול וגם לאוזניכם - אני מצרה על ההערה הראשונה שנאמרה פה מפי ח"כ רינה נס, אני חושבת שזה לא היה במקום.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו באנו לעסוק בנושאים האלה, על זה יש מספיק במות לדבר עליהן, זה לא רלוונטי לענייננו ואני מבקשת את סליחתכם בשם הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכולכם שבאתם.