ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 42, 2003-12-21 00:00

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב לכם, אנחנו מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת המדע והטכנולוגיה באילת, במרכז הלאומי לחקלאות ימית.

יובל כהן: אנחנו שמחים לארח את חברי ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת.

יובל כהן: נמצאים אתנו כאן גם אנשי ערדג, עמותת "צלול", נציגים של משרד התשתיות הלאומיות, משרד הבריאות, משרד החקלאות.

יובל כהן: המשימה הכללית של החברה: פיתוח ידע וטכנולוגיה לניצול ושימור של משאבי הים, החופים והמים של ישראל.

יובל כהן: זה מתרגם לפעילות בתחומים שמייד אציג.

יובל כהן: כמה מאפיינים כלליים של החברה: כ-200 עובדים, מצבה שמצטמצמת עקב הקיצוצים של הממשלה.

מל פולישוק-בלוך: בכמה?

יובל כהן: מצטמצמת ב-20 עובדים, כ-10%.

יובל כהן: זה צמצום שנמשך על פני שנתיים וחצי.

יובל כהן: כארבעים חוקרים בעלי תואר שלישי.

יובל כהן: תקציב שנתי: כ-60 מיליון שקלים, שמחציתו מהממשלה.

יובל כהן: המחצית הזאת היתה נכונה לפני שנתיים, עכשיו זה קצת פחות.

מל פולישוק-בלוך: כמה אישרו לכם עכשיו?

יובל כהן: יש לנו הסכם עם הממשלה, עד לחודש האחרון הוא לא כובד, נכון לשבוע שעבר, ההסכם יכובד במלואו לשנה זאת.

מל פולישוק-בלוך: 30 מיליון?

יובל כהן: זה לא 30 מיליון, אלא כ-27 מיליון שקלים.

יובל כהן: לגבי השנה הבאה, יש הסדר שמאפשר לנו לפעול כמעט לפי ההסכם, לא בדיוק, בחצי הראשון, לגבי החצי השני של השנה עוד צריך לדבר.

יובל כהן: אבל התמונה שונה לגמרי מהתמונה שהצגתי בישיבה האחרונה של הוועדה.

יובל כהן: אבל סוף טוב, הכל טוב, בינתיים אפשר לעבוד.

דוד טל: מאיפה בא החצי השני של התקציב?

יובל כהן: מהכנסות, שזה בעיקר מענקי מחקר ועבודות מוזמנות, סקרים ומחקר.

יובל כהן: בעיקר ממענקי מחקר בארץ ובחו"ל, אוניברסיטאות ועוד.

יובל כהן: בעיקר מענקי מחקר, המקור המרכזי היום זה תוכניות המו"פ של האיחוד האירופי, כגורם בודד שבהם יש לנו הצלחה.

יובל כהן: תוכנית העבודה של החברה מתבצעת במסגרת שלושה יעדים רב שנתיים שהוגדרו באותו הסכם עם הממשלה, שהזכרתי קודם.

יובל כהן: הראשון, פיתוח כלים מדעיים בתמיכה בקבלת החלטות על ניצול ושימור הסביבה הימית של ישראל.

יובל כהן: השני, פיתוח כלים מדעיים לתמיכה בקבלת החלטות בתפעול הכינרת למערכת אספקת המים הארצית.

יובל כהן: השלישי, פיתוח תשתית מדעית טכנולוגית בענף החקלאות הימית בישראל לתעשיות ביו-טכנולוגיות נלוות.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לתקן אותך, שבוועדת המדע והטכנולוגיה לא חושבים שחקלאות והיי-טק זה לא אותו דבר.

יובל כהן: קלעתי לדעת גדולים.

יובל כהן: זאת הכוונה ואני מקווה שנשכנע אתכם בעניין הזה.

יובל כהן: אני רק אומר, מדובר בענף שיש לו פוטנציאל כלכלי אדיר למדינת ישראל, פוטנציאל תעסוקתי אדיר, והעיקר, מדובר ביצורים ימיים, שזה בעצם המזון היחידי שלא צורך מים מתוקים, ולא צריך להסביר מה המשמעות למדינת ישראל.

דוד טל: כמה מועסקים יש בכל הנשא של החקלאות הימית?

יובל כהן: תכף עמוס ידבר על זה כאשר יציג את הנושא.

יובל כהן: היום תראו גם את המו"פ וגם את היישום שלו.

עמוס טל: ברוכים הבאים, אנחנו תמיד שמחים שמגיעים אלינו אורחים לשמוע מה אנחנו עושים.

עמוס טל: מרכז לאומי לחקלאות ימית הוצג בפניכם, הוא חלק מחקר ימים ואגמים של משרד התשתיות הלאומיות.

עמוס טל: הרקע למסרים שהמרכז עוסק בהם הוא: בעיית זמינות מים שפירים.

עמוס טל: חזינו כבר לפני הרבה שנים, שמים שפירים רבים לא יהיו, יש הערכות של מאיר בן-מאיר, שהיה נציב המים, שתוך 10-20 שנה, כמות המים שאפשר יהיה לקצוב בשנת בצורת, תהיה שווה לכמה שאנחנו צורכים לצרכים ביתיים, כך שחקלאות רגילה לא תוכל לחיות באותה תקופה.

עמוס טל: תוסיפו לזה את גידול האוכלוסין והסכמי השלום שיהיו בבוא היום, המצוקה היא מצוקה אמיתית, אנחנו לא נאיביים ולא חושבים שחקלאות ימית היא כל הפתרון, אבל ללא כל ספק, חקלאות ימית היא חלק מהפתרון, היא מסבה חלקים ממים מתוקים למי ים, שיש מהם בשפע.

מל פולישוק-בלוך: זה לא אופייני רק לישראל, עשו את זה בכל העולם, אז מה הייחוד שלנו פה?

עמוס טל: קודם כל, יש לנו מינים מיוחדים שלנו, שהנה אנחנו חכמים, אנחנו יודעים לעשות דברים מתוחכמים, אנחנו יכולים לחדור לתעשיות האלה שיש להן פוטנציאל, פוטנציאל שבעוד 20 שנה של כ-100 מיליארד דולר בשנה.

עמוס טל: זה מה שיש בתשומות האלה.

מל פולישוק-בלוך: למה זה רק בים סוף ולא בים התיכון?

עמוס טל: בים סוף זה היסטוריה, זה התחיל מאיכות המים.

יובל כהן: זה התחיל גם מזה, שחיפשו תעסוקה ליישובי האזור.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, אין בעיה לעשות בים התיכון את מה שאתם עושים פה?

עמוס טל: יש פעילות בים התיכון.

יובל כהן: היישום הוא גם פה וגם בים התיכון.

עמוס טל: הטכנולוגיה של גידול ביבשה, שמתחילה להיבנות כאן, נעשית בכל מקום, בגן שמואל יש חווה קטנה, במעגן מיכאל מתעניינים.

מל פולישוק-בלוך: במעגן מיכאל יש בריכות מאז שאני זוכרת את עצמי, זה רק מים מתוקים?

עמוס טל: כן.

מל פולישוק-בלוך: אין ניסיון להפוך את זה למים - - -

יובל כהן: הילל גורדין הוא בדיוק בתפקיד הזה.

עמוס טל: אם תרצו להמיר את כל חקלאות המים המתוקים במי מים, זה היה חוסך סדר גודל של 60 מיליון קוב בשנה, תחנת התפלה אחת בערך.

נסים זאב: זה מה שמעבירים לירדן.

עמוס טל: סדר גודל כזה.

עמוס טל: תקבלו מושג מהו הפוטנציאל שיש בחקלאות הימית במושגים של המרה של מים, הצעה של מים אחרים בתמורה למים המנוצלים בשיטות האלה.

עמוס טל: בראייה לאומית, מדובר ב-2,900 טון, הגידול השנתי בישראל הוא 15%-20%.

עמוס טל: החקלאות הימית מהווה כ-12% מסך כל דגי הים המיוצרים בישראל.

מל פולישוק-בלוך: כמה מתוך זה פה וכמה בים התיכון?

עמוס טל: הרוב הגדול פה, סדר גודל של 2,300 טון מיוצרים כאן ו-600 טון בים התיכון.

עמוס טל: אבל החקלאות הימית מהווה כ-21% מערך הדגים המיוצרים בחקלאות מים.

עמוס טל: לזה יש משמעות כשמדובר בהטמעה של טכנולוגיות חדשות שאפשר לנצל בקטע הזה.

עמוס טל: תחומי המו"פ העיקריים שאנחנו עוסקים בהם: פיתוח של מינים חדשים בחקלאות ימית, לוקוס, נעשה סיבוב כאן ותוכלו לראות את הלוקוס.

עמוס טל: תחום שני, שיפור מינים קיימים בחקלאות הימית, למשל, דוגמה של גנטיקה, השבחה של דגים, למשל דניס של היום מושבח, במושגים כלכליים חוסך סדר גודל של כמעט דולר בעלות הייצור שלו לעומת דנסים אחרים שבאים מתוכניות ללא אמצעים שהפעלנו כאן.

עמוס טל: אנחנו מדברים על הכלאה רגילות כמו שעושים להכלאות בין סוסים, תרנגולות וכו'.

עמוס טל: התחום הרביעי שארחיב עליו מעט את הדברים, פיתוח של חקלאות ימית במערכת יבשתיות.

עמוס טל: אנחנו עוסקים בשתי טכנולוגיות, האחת, בריכה משולבת מייצרת דגים, צדפות, אצות.

עמוס טל: טכנולוגיה, שכל אחד מהאורגניזמים חי ממה שהאורגניזם האחר מפריש.

עמוס טל: יש אפילו חווה מאוד מצליחה באזור מכמורת, יש לה פוטנציאל גדול של התרחבות, פוטנציאל שיווק של המוצרים שלה.

עמוס טל: היא ממוקמת בייצור של חילזון שמבוקש מאוד לייצוא.

עמוס טל: ומערכת אינטנסיבית שממוקדת בייצור של דגים הנשענת על ביו-פילטרים מיקרוביאליים.

עמוס טל: סילוק הפוספט העודף נעשה באמצעים מיקרוביאליים, אתם תראו את המערכת הזאת.

מל פולישוק-בלוך: מה עושים עם המים?

עמוס טל: ממחזרים אותם, מנקים אותם עד שמגיעים לרמה שהמשרד לאיכות הסביבה מאשר הוצאה שלהם לים.

מל פולישוק-בלוך: שולחים את זה לים?

עמוס טל: כן.

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה, שבחלק מזה אתם מובילים את הצוות?

מל פולישוק-בלוך: כמה זמן אתה צופה שזה ייקרה?

מל פולישוק-בלוך: 13 שנה אתם כבר בניסיונות - - -

עמוס טל: מבחינת טכנולוגיה - - -

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שהטכנולוגיה קיימת.

עמוס טל: לא, הטכנולוגיה לא קיימת, הטכנולוגיה מתפתחת עכשיו.

מל פולישוק-בלוך: יש טכנולוגיה להעביר ליבשה.

עמוס טל: לא, עדיין לא.

עמוס טל: היא לא יעילה מספיק כדי להפוך אותה לכלכלית.

עמוס טל: הבעיה היא כלכלית.

מל פולישוק-בלוך: אמרת שבמכמורת זה עובד.

עמוס טל: מערכות אינטגרטיביות, מערכות שלא יהיה בהן דגים, הרב נסים זאב לא יאכל את היצורים האלה כי הם לא כשרים.

מל פולישוק-בלוך: דגי דניס אי אפשר לגדל?

עמוס טל: מגדלים, אבל זה לא דגש במערכת.

נסים זאב: לפי מה נקבע המרחק?

עמוס טל: התוכנית נקבעה על-פי הסכמות אזוריות, בגלל צרכים של העיר אילת והתפתחות העיר אילת.

נסים זאב: זה היה יכול להוזיל את המחיר?

עמוס טל: זה היה מוזיל את הובלת המים, מאחר ואנחנו מדברים על מחזור של מים, זאת לא כל כך בעיה.

עמוס טל: אחת התוכניות המרכזיות בסיפור הזה, מחזור המים.

נסים זאב: אבל זה לא מרכיב מהותי.

יובל כהן: בהחלט מהותי.

עמוס טל: עם התפתחות הטכנולוגיה, הדברים פחות חשובים, התוכנית המרכזית היא מחזור המים.

עמוס טל: עדיין אנחנו מדברים על עלות מאוד משמעותית, ההשקעה זה הפיילוט שאנחנו עומדים להקים, אנחנו ניסע עוד מעט ותראו את הגדרות של משטח הפיילוט, הוא נמצא כאן מצפון לנו.

עמוס טל: אנחנו מדברים על השקעה לקילו דג של 7.5 דולר, לעומת השקעה בכלובים סדר גודל של 2 דולר.

מל פולישוק-בלוך: ובים התיכון?

עמוס טל: אנחנו מדברים על השקעה יותר גבוהה וטכנולוגיה הרבה יותר יקרה מגידול כלובים בים התיכון.

עמוס טל: אלא אם כן זה נעשה בתוך נמלים, ובנושא הנמלים יש לנו גם מה להגיד.

עמוס טל: מפני שהחווה היחידה שמגדלת דגים בכלובים בים התיכון נמצאת בתוך נמל אשדוד.

הילל גורדין: בים תיכון נעשו ניסויים בעבר להכניס כלובים לים.

הילל גורדין: הים שלנו מאוד רוגש, בחורף יש סערות כאלה, עד היום, הטכנולוגיות שנוסו לא צלחו, או שהכלובים התפרקו בסערה, או שאוניה ניתקה מהעוגן שלה ועלתה על אחד הכלובים.

הילל גורדין: עד היום לא הצליחו בזה.

הילל גורדין: זאת השקעה מאוד גדולה.

עמוס טל: החווה באשדוד עפה החוצה בסערה האחרונה.

הילל גורדין: אפילו החווה שנמצאת בתוך הנמל, בסערה הגדולה בפברואר 2001, נהרסה כליל ו-200 טון שחו עד ג'אסר א-זרקה.

הילל גורדין: אז אין לנו היום טכנולוגיה, לומר ליזם, צא החוצה ואתה יכול להתפרנס מזה.

הילל גורדין: גם בעולם זה עדיין לא קיים.

הילל גורדין: ישנן תחילות של טכנולוגיות, שאנחנו מקווים מאוד שיתפתחו ויצליחו.

הילל גורדין: יש התעניינות אבל זה ריסק עצום, והממשלה לא כל כך עוזרת.

הילל גורדין: אם ביוון, הממשלה שמה 90%-100% מעלות ההשקעה, כאן, היחידה להשקעות הון במשרד החקלאות, בהסכמות עם האוצר, שמים 30%, ובתוך זה לא כלול ההון החוזר.

הילל גורדין: זאת אומרת, היזם צריך להשקיע, למשל, חווה כזאת שתייצר 500 טון, צריך מיליון דולר להקים אותה, ועוד מיליון דולר להון חוזר עד שהוא רואה את הגרוש הראשון.

הילל גורדין: הממשלה מתוך זה תגבה באותו בסדר גודל של 150,000 דולר.

הילל גורדין: זאת אומרת, אין פה עידוד ממשי של הממשלה לעניין הזה.

הילל גורדין: לעומת זאת, היא עוזרת יותר בהקמת מתקנים יבשתיים שיחסכו מים מתוקים.

הילל גורדין: היא פונה לדייגים ואומרת, תגישו הצעה לבניית מתקן של מערכת סגורה, אנחנו נממן אתכם עד 80%.

הילל גורדין: זה כן נעשה כי זה שילוב של נציבות המים שרוצה לחסוך במים, והאוצר שרוצה לחסוך במים, ומשרד החקלאות, אז לזה נמצא הכסף וזה בהרצה.

הילל גורדין: בסוף השבוע הזה פותחים את המכרזים לכך.

עמוס טל: את הבסיס לפיילוט הזה תראו מאוחר יותר.

עמוס טל: הפיילוט הוא מערכת שתייצר 100 טון, שיוצאו על-ידי ערדג.

עמוס טל: ערדג נכנסה לפיילוט הזה בתור היזם.

עמוס טל: היא מערכת שמתבססת על מערכות שאנחנו יודעים שהן עובדות, אנחנו רוצים להבטיח את עצמנו.

עמוס טל: 12 בריכות כאלה, עם טיפול במים היוצאים, לכל יש כבר אישורים, אנחנו עומדים לצאת למכרזים, התקלה עם הממשלה שלא העבירה תקציבים וזה עצר את כל תהליך הוצאת המכרזים.

עמוס טל: למרות שחלק מהמכרזים כן יצאו, גידור, עבודות קרקע, זה כן נעשה.

מל פולישוק-בלוך: זה יהיה בשטח שהראתה לנו קודם?

עמוס טל: זה יהיה אצלנו, כאן, באזור הזה.

עמוס טל: זאת מערכת צמודה למכון, שינויים טכנולוגיים שתשמעו עליהם יותר מאוחר.

מל פולישוק-בלוך: זה רק למו"פ, לא לייצוא?

עמוס טל: כן.

מל פולישוק-בלוך: אתה יודע מה הבעיה שלכם, שהסדר הוא לא הפוך.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת שזה לא סדר עדיפויות אבל זה סמלי.

מל פולישוק-בלוך: קודם אתם שמים את הכסף ואחר כך שמים את הסביבה.

עמוס טל: אני חושב שזה עולה כסף.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאתם צריכים לשים דגש על הסביבה ואחר כך לראות כמה זה עולה משום שהסביבה גם עולה כסף.

עמוס טל: אבל אף אחד לא יישם את זה.

עמוס טל: זה לא אנחנו.

עמוס טל: מה שחשוב זה מי שיישם, אנחנו רוצים יישום של חקלאות ימית.

עמוס טל: לכן מה שחשוב, וגם ציינתי את זה בפניכם, מהו אותו מו"פ שיוריד את עלות ייצור הדגים?

רוני דלאל: תוכנית כזאת מדברת על 300 מיליון דולר בשנה.

עמוס טל: סדר גודל שאני כתבתי, 120 מיליון דולר, אני מדבר על 6 דולר לקילו.

עמוס טל: 120 מיליון דולר בדגים בלבד, אתה מדבר על כל התשומות.

עמוס טל: 1,000 מקומות עבודה ישירות בענף, בהנחה שזה 20 טון לעובד, וזה הרבה.

עמוס טל: ועוד 5,000 מקומות בענפים נלווים.

עמוס טל: אפשר להפוך את האזור הזה, על בסיס מה שיש בו, שמש, מים, המקום, החיבור למרכז מו"פ קיים, יכול לעשות מהאזור הזה פאר של אזור.

עמוס טל: שטחים יש בלי סוף.

עמוס טל: יש מאבקים על השטחים האלה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה שיהיה ברור, אני חושבת שצריך לחזק את המו"פ כמה שיותר, יש לכם פוטנציאל כלכלי עצום.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו תמיד את הקשר בין המו"פ, טכנולוגיות וכלכלה.

מל פולישוק-בלוך: זאת זווית הראייה הנכונה, מדע וטכנולוגיה זה לא לשם שמיים, אלא לעשות מזה פרנסה ולהביא לרווחה יותר גבוהה.

נסים זאב: גם לעשות פרנסה זה לשם שמיים.

מל פולישוק-בלוך: מה שאני מנסה לומר, אנחנו צריכים לעודד את המו"פ, אם יש לזה פוטנציאל כלכלי והוא יכול להביא רווחה לאזור הזה, זה מצוין.

מל פולישוק-בלוך: הוויכוח שיש, על הניצול של מי המפרץ לעיסוק כלכלי גרידא בלי מו"פ, לגידול בכלבים וההשפעה של זה היום, וזה לא קשור למו"פ בהכרח.

מל פולישוק-בלוך: זה הויכוח היחידי, לא על המו"פ, שלא יהיה חלילה ספק.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: נושא של 20,000 טון בשנה, מה ההוצאות שאנחנו מוציאים כדי לייצר את הכמות הזאת?

עמוס טל: תלוי ביעילות שלך.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לפי התשומות שלכם, מה ההוצאות שאנחנו מוציאים?

עמוס טל: הקושי היום הוא קושי כלכלי, כלומר, עדיין אי אפשר להרוויח את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמה צריך להוציא בחשבון פשוט?

עמוס טל: במושגים של היום אנחנו מדברים על רווח מאוד קטן, סדר גודל של 10%-20%.

עמוס טל: אבל הטכנולוגיה הזאת עדיין לא קיימת, יש לפתח אותה.

עמוס טל: בטכנולוגיה של כלובים מרוויחים הרבה יותר, ובסופו של דבר, את אותם דגים אפשר לייבא מיון, מתורכיה, ובזול.

נסים זאב: העלויות הגבוהות הן רק לגבי השנה הראשונה, אבל במהלך השנים, הרווחים יותר גדולים.

מל פולישוק-בלוך: אם זה יעבוד.

מל פולישוק-בלוך: זה לא עניין של השנה הראשונה, העלות היא עד הפיתוח של השנה הראשונה.

עמוס טל: לכן, אחת הסיבות שבגללן הכנסנו את ערדג בתור פרטנר לסיפור הזה, אנחנו כמערכת מו"פ היינו צריכים לעשות הכל לבד, רצינו, שדווקא גורם עסקי כזה ומומחה ייכנס לתחום הזה, כדי שהוא ייעל את המערכות האלה במושגים של הממשק הישיר של זה.

יובל כהן: תרשו לי, לפני שיוצאים לסיור, להבהיר משהו, מלי, אמרת שאחר כך נדבר על הנושא הסביבתי, יש לנו הרבה מאוד מה להגיד לזה.

יובל כהן: כרגע אני רוצה לומר דבר אחד, אין ספק בכלל, שהדרך של ישראל לממש את הפוטנציאל של חקלאות ימית ולחסוך את מאות מיליוני דולרים, כבר היום, 100 מיליון דולר שאנחנו מוציאים בשנה על ייבוא דגים, כמעט 70% מהצריכה אנחנו מייבאים, הדרך היחידה להתגבר על זה, לעשות חקלאות ימית ביבשה.

יובל כהן: מאחר ואין טכנולוגיה בעולם לעשות את זה היום, זאת מטרת הפיילוט שיש לו לוח זמנים מוגדר.

יובל כהן: יש לו לוח זמנים מוגדר של בין שלוש לארבע שנים כאשר המוצר הסופי זה חבילת ידע, תיק ליזם שאומר, ככה תעשה חקלאות ימית רווחית וידידותית לסביבה.

יובל כהן: לכן העניין של הכלכליות והידידותיות לסביבה משולב, והמחיר הסביבתי נלקח בחשבון בתוך עלויות הייצור, לכן הדברים האלה הולכים יד ביד, כאשר אנחנו מאמינים, שבסוף התהליך הזה, תוך ארבע שנים מהיום, נוכל לעשות את זה.

יובל כהן: היום, אי אפשר לעשות את זה.

נסים זאב: מי מבטיח לכם, שמבחינת התחרות, תוכלו לעמוד בה?

נסים זאב: תסתכל מה קורה עם המיסוי בענף הטכסטיל, בביגוד.

נסים זאב: אולי יהיה מיסוי גם על ייבוא דגים?

רוני דלאל: אנחנו לא נדבר היום בנושא פרנסה, אני מניח שזה חשוב, אבל הדבר המרכזי שאנחנו נלחמים עליו, בשאלה, האם אפשר לגדל בים וכמה אפשר לגדל בים.

רוני דלאל: ד"ר גידי שגיא, הוא יועץ סביבתי של ערדג נכנס ללוות אותנו כבר לפני שמונה חודשים, בתמצית ננסה להציג לכם את הנושא.

ד"ר גידי שגיא: אני ביולוג ימי ועוסק בתחומים של איכות מים וסביבה.

ד"ר גידי שגיא: עד לפני תשעה חודשים הייתי כאדם מן היישוב שעוקב אחר המתרחש במפרץ אילת ומסתכל מה מתרחש בנושא של מאבק של כלובי הדגים מול הסביבה והיתה לי התחושה, שהדברים לא בדוקים עד הסוף.

ד"ר גידי שגיא: פניתי לערדג, הצעתי להם, שאעשה בדיקה מעמיקה בנושא הזה ואלווה אותם כיועץ סביבתי אם אשתכנע שהם לא גורמים לנזק סביבתי למפרץ אילת.

ד"ר גידי שגיא: היום, אחרי שמונה חודשים בתחום הזה, לא רק שאני חושב, שהכלובים אינם גורמי נזק לסביבה, אלא אני מאמין, שהכלובים הם מנוף החזקה של שמורת האלמוגים.

ד"ר גידי שגיא: ללא שימור הכלובים, אנחנו נראה את כלייתה של השונית בקצב מהיר כפי שהוא מתרחש עד היום, ולדעתי, רק הכלובים יכולים להציל את המצב.

דוד טל: משום שלגבי פוספטים נאמר, שכבר דאגו לנטרל את זה.

דוד טל: לגבי שפכים אותו דבר.

דוד טל: לגבי דברים אחרים, אותו דבר.

ד"ר גידי שגיא: אני לא אדבר על מרביתם של הדברים האחרים, אני אדבר על הכלובים ואראה, שהכלובים עצמם אינם גורמים נזק לשונית.

ד"ר גידי שגיא: נתחיל דווקא מאזור הכלובים עצמם.

ד"ר גידי שגיא: הכלובים מוקמו בחוף הצפוני של אילת שזה חוף חולי שמושפע מנחל הערבה, אין שם גידול של אלמוגים טבעיים כתוצאה מסדימנטים שמגיעים לשם מנחל הערבה.

ד"ר גידי שגיא: באזורים שמגיעים סדימנטים באופן רציף, אנחנו לא מוצאים גידול של אלמוגים.

ד"ר גידי שגיא: האלמוג הוא בעל חיים, מסנן, שחי בסימביוזה עם אצות, והוא כל הזמן מלקט חלקיקים שמרחפים במים, שמשמשים כמזון, והאצות עושות ייצור ראשוני ומסייעות לגידול שלו.

ד"ר גידי שגיא: כך שהוא יכול לחיות גם כבעל חי, וכבעל חי הוא מסתייע באמצעות האצות שבתוכו.

ד"ר גידי שגיא: ברגע שיש חומר מרחף רב שאיננו מזון, האלמוג איננו מתקיים.

ד"ר גידי שגיא: אם תלכו לאורך חופי סיני, תראו, שבכל שפכי הנחלים, אנחנו לא מוצאים שונית אלמוגים.

ד"ר גידי שגיא: שונית האלמוגים נמצאת לאורך הרכסים, אבל בוודאיות עצמם אנחנו לא מוצאים התפתחות של אלמוגים.

נסים זאב: אתה יכול להגדיר באחוזים מה מידת הפגיעה של כל אחד?

ד"ר גידי שגיא: אני לא נכנס אליהם בכלל, אני מתמקד בכלובי הדגים.

ד"ר גידי שגיא: אני רוצה להציג לכם, שכלובי הדגים אינם הילד הרע של המפרץ.

ד"ר גידי שגיא: זה על סמך מחקרים מאזור הכלבים.

ד"ר גידי שגיא: גורם הפגיעה העיקרי בשונית לדעתנו, יש את הנושא של איאוטריפיקציה, העשרה בדשנים שטוענים, שכלובי הדגים גורמים אל איאוטריפיקציה, אני אוכיח לכם שזה לא נכון.

ד"ר גידי שגיא: לדעתי, הכלובים יכולים להיות מנוף להצלת השונית.

ד"ר גידי שגיא: זאת נקודה נוספת חשובה.

ד"ר גידי שגיא: שיעור המינים המצטבר היה דומה בכל תקופה המחקר, על פני עשרים שנה, כלומר, לפני הכלובים, והבדיקה האחרונה היתה בשנת 2001.

ד"ר גידי שגיא: למעשה, אותו מבנה של מינים היה בעבר וכיום.

ד"ר גידי שגיא: מחקר אחר שהתבצע באזור הכלובים נעשה על-ידי פרופ' אהוד שפנייר, שהוא הציב שתי שוליות מלאכיות בסמוך לכלובים, האחת, בסמוך לכלובים, והשנייה, במרחק 400 מטר.

ד"ר גידי שגיא: השונית, בסך הכל מצע שעליו יכולים להתיישב בעלי חיים באופן עצמאי.

ד"ר גידי שגיא: תוך פרק זמן מצאו התיישבות מאוד גדולה של עשרות מינים של בעלי חיים על השונית המלאכותית, גם על השונית שמתחת לכלובים, גם השונית שנמצאה מרחק 400 מטר.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה, הרי שונית וכל מה שמסביבה זה דבר שגדל במיליוני שנה.

מל פולישוק-בלוך: השונית במיוחד.

מל פולישוק-בלוך: תוך כמה זמן הוא עשה את המחקר הזה?

ד"ר גידי שגיא: המחקר הזה נעשה בשנתיים.

ד"ר גידי שגיא: לבנות שונית זה מיליוני שנה.

ד"ר גידי שגיא: אלמוג גדל מאוד מהר, הוא מתיישב ומתחיל לגדול.

מל פולישוק-בלוך: כמה זמן לוקח לו לגדול?

ד"ר גידי שגיא: תלוי לאיזה גודל ותלוי איפה, בים הפתוח או בסמוך לכלובים.

ד"ר גידי שגיא: באזור הכלובים הוא גדל מהר יותר.

מל פולישוק-בלוך: אני דיברתי על השונית.

ד"ר גידי שגיא: תוך שנתיים תקבלי באופן טבעי אלמוג כזה.

ד"ר גידי שגיא: כלומר, אנחנו רואים שנבנתה שונית, עדיין זעירה, באופן טבעי, כך שהכלובים לא גרמו לאיזשהו מעצור בהתפתחות של האלמוגים.

ד"ר גידי שגיא: דווקא בסמוך אל הכלובים עצמם, תחת הכלובים עצמם ומרחק 400 מטר.

ד"ר גידי שגיא: המסקנה מכך, שהחומרים המשתחררים מגידול הדגים אינם מזיקים למינים רבים של בעלי חיים שהתיישבו בשונית המלאכותית בסמוך ומתחת לכלובי הדגים.

קריאה: מה אנחנו רואים בתמונה שלפנינו?

ד"ר גידי שגיא: אנחנו רואים חבל שמאגד את הכלובים, על החבל הזה אנחנו רואים התיישבות מאוד מסיבית של אלמוגים.

ד"ר גידי שגיא: האלמוגים גדלים יפה באזור הכלובים.

נסים זאב: איך אתה מסביר את הסתירה הזאת?

ד"ר גידי שגיא: אני אסביר את זה בסוף.

ד"ר גידי שגיא: אני הילד הקטן שצועק, המלך הוא עירום.

דוד טל: הזמן שאתם נותנים לנו הוא מאוד לא רציני.

דוד טל: תכנון הזמן הוא קיצור של זמן וההצגה היא מאוד שטחית.

דוד טל: אני מניח, שפרק הזמן הזה הוא לא רציני כדי לקבוע עד כמה זה נכון או לא נכון.

ד"ר גידי שגיא: כל ההליך המשפטי מבוסס על הצד האקולוגי.

ד"ר גידי שגיא: אם הצד האקולוגי לא תופס, כל ההליך המשפטי לא תופס.

ד"ר גידי שגיא: אחרי שבעה חודשים, אנחנו רואים הבדל בגודל בצורה מאוד משמעותית בין הכלובים באזור המכון הבין אוניברסיטאי לבין האלמוגים באזור הכלובים.

ד"ר גידי שגיא: אנחנו יכולים לראות שהגידול המרשים והרבה יותר מהיר הוא באזור הכלובים.

מל פולישוק-בלוך: למה?

ד"ר גידי שגיא: מכיוון שהפרשות הדגים משמשות מזון לאלמוגים.

ד"ר גידי שגיא: אמרתי קודם, האלמוגים הם יצורים מסננים, ברגע שנותנים לייצור מסונן יותר אוכל, הוא גדל יותר טוב.

ד"ר גידי שגיא: אם נותנים לו עודף במזון הזה, יכולים לגרום לזיהום ולפגוע בו.

ד"ר גידי שגיא: אנחנו אומרים, שהכלובים אינם פוגעים באלמוגים.

דוד טל: אתה יכול לתת דוגמה, למשל ביציות לפוליפ?

ד"ר גידי שגיא: כן.

ד"ר גידי שגיא: פוליפ זה יחידה של אלמוג.

ד"ר גידי שגיא: אנחנו רואים, שבאזור כלובי הדגים היו 4.4 ביציות לפוליות ושם היו 2.

ד"ר גידי שגיא: או קוטר הביציות באזור הכלובים היה פי שניים גדול מאשר באזור השונית כי האלמוגים האלה היו במצב יותר טוב וגם השכיחות של האשכים בתוך אותם אלמוגים היתה גבוהה יותר.

רוני דלאל: הנושא הזה דורש הרבה יותר זמן, הביקור הקודם של ועדת המדע היה כארבע שעות אצלנו.

רוני דלאל: ביקור במתקן ההתפלה של חברת מקורות –

אלי אפשטיין: שלום לכולם, ברוכים הבאים למתקן מקורות בערבה.

אלי אפשטיין: המבנה הזה הוא מבנה חדש שמשרת את כל הערבה, מקצה כביש הערבה ועד המקום הזה.

אלי אפשטיין: הבעיה העיקרית שקיימת באזור הזה, שהאזור הזה לא מחובר למערכות ארציות, וזאת נקודת התורפה של האזור הזה, הוא לא יכול לקבל סיוע אם יש תקלה באיזשהו מקום, אין שום סיוע, אין שום עזרה.

יוסי שמעיה: אני מנהל יחידת הערבה במקורות, נעשה מצגת קצרה ונצא לשטח לראות את הדברים הלכה למעשה.

אלי אפשטיין: ההסכם עם ירדן אומר, שעשרה מיליון קוב נוספים, יש לנו אפשרות לקדוח בתוך ירדן.

אלי אפשטיין: המשמעות של העניין, זה לא מעבר כמו מישראל לאזור הפלסטיני, זה לעבור בין מדינות, זאת אומרת, זה פיתוח מיוחד, זאת מדינה, מערכת אחרת, של כניסה ויציאה מוגדרת בין מדינות.

אלי אפשטיין: עובדים כמו מעבר בין מדינות.

אלי אפשטיין: יש אישורי מעבר של מי שנכנס ומי שיוצא, וגם את הקידוחים בתוך ממלכת ירדן אנחנו לא יכולים לבצע על-ידי קבלנים ישראליים.

מל פולישוק-בלוך: כמה אנחנו מחויבים להעביר לירדן?

אלי אפשטיין: ההסכם שקיים, 30 מיליון קוב ראשונים, דובר על כך, ש-20 מיליון קוב שהיו צריכים לעבור מהירמוך, עוברים לכינרת, נעצרים בכינרת ומוחזרים בחזרה.

אלי אפשטיין: ו-10 מיליון קוב נוספים, זה בעצם החלפה, אנחנו מספקים להם 10 מיליון קוב בכינרת ועוד 10 מיליון קוב כי קיבלנו בערבה אפשרות לקדוח.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: דובר על 50 מיליון קוב בשנה.

אלי אפשטיין: פרשת משעל זה משהו אחר.

אלי אפשטיין: ההסכם הבסיסי הוא על 30 מיליון קוב מים.

אלי אפשטיין: חשוב לחדד את העניין, שאנחנו נמצאים בקידוחים, לא כולם מצליחים, אנחנו נמצאים באזורים - - -

מל פולישוק-בלוך: איזה אזור זה על המפה?

יוסי שמעיה: אנחנו מדברים על אזור של עידן יש לנו קידוחים.

יוסי שמעיה: אזור צופר, פארן, יש לנו קידוחים בשטח ירדן.

יוסי שמעיה: ובאזור קטורה יש לנו עוד קידוח נוסף.

יוסי שמעיה: סך הכול, 13 קידוחים שנמצאים בתוך שטח ממלכת ירדן, תפוקה של 8 מיליון.

יוסי שמעיה: החשיבות של 8 מיליון האלה היא חשיבות קריטית כי אלו המים האיכותיים והטובים ביותר, אלה מים מתוקים מאוד.

יוסי שמעיה: ככל שאנחנו עוברים מערבה, הקידוחים שלנו מלוחים יותר, עם הרבה יותר פוספטים, הרבה יותר ברזל.

יוסי שמעיה: אם אנחנו מדברים על 8 מיליון קוב מים מתוך 30 מיליון קוב מים של ערבה תיכונה, 8 מיליון מקורם בשטח ירדן אבל אלה 8 מיליון שמאפשרים לנו למהול אותם עם מים מלוחים ואז להשקות.

יוסי שמעיה: זאת אומרת, הערך המוסף שלהם הוא הרבה יותר גבוה מ-8 מיליון.

אלי אפשטיין: צריך לזכור דבר נוסף, זה כרוך בבעיות של כניסות ויציאות.

מל פולישוק-בלוך: יש מקום להגדיל את זה?

יוסי שמעיה: אנחנו מרחיבים.

יוסי שמעיה: בשנים האחרונות קדחנו שלושה קידוחים עם קבלן ירדני, קידוחים מוצלחים.

יוסי שמעיה: קדחנו קידוח שנכשל, פשוט לא מצאו מים, הגענו לשכבה יבשה.

יוסי שמעיה: קורה, קורה גם בשטח שלנו.

יוסי שמעיה: ואנחנו הולכים להרחיב לקידוח נוסף.

דוד טל: באיזה עומק מוצאים מים?

יוסי שמעיה: אנחנו קודחים בעומקים של 400-500 מטר, אבל השכבות הטובות הן שכבות המילוי שהן יחסית די רדודות.

נסים זאב: ועל פי ההסכם מותר לכם לקדוח עד 10 מיליון?

אלי אפשטיין: נכון, עד 10 מיליון.

יוסי שמעיה: קידוח הוא 700 אלף קוב לשנה, אם הוא טוב, אז זה שווה ערך לעוד שלושה קידוחים חדשים לפחות.

נסים זאב: מה הצריכה הכללית?

יוסי שמעיה: כ-61 מיליון קוב בכל הערבה.

נסים זאב: ואם אתה מחלק את זה לחקלאות ולשתייה?

יוסי שמעיה: השתייה בערבית היא שולית, היא אפס, היא ברזון קטן למי השתייה בכיור.

יוסי שמעיה: אין מים בערבה שראויים לשתייה.

נסים זאב: מתוך ה-8 מיליון קוב מים, כמה הולך לשתייה?

יוסי שמעיה: עוד פעם, הם טובים אבל לא למי שתייה.

יוסי שמעיה: מי שתייה הם עד 200 מ"ג כלורידים לליטר, הקידוחים האלה שנחשבים לטובים ביותר בערבה הם 300-400 מ"ג כלורידים לליטר.

יוסי שמעיה: הם נחשבים בשבילי קידוחים מתוקים אבל הם לא למי שתייה.

מל פולישוק-בלוך: גם בערבה שותים ממים מותפלים?

יוסי שמעיה: כל הערבה זה מים מותפלים.

יוסי שמעיה: יש החלטה, במקום ברזון קטן למי שתייה שנמצא בכיור המטבח, מנסים לקדם, כל מה שייכנס לבית, גם המקלחות וגם השירותים, הכל יהיו מים מותפלים כי יש חשש מחיבורי מים בין מתוק למליח ואז אין לנו שליטה על זיהומים או מה שקורה בתוך המים.

מל פולישוק-בלוך: אתם עושים שימוש במים האפורים?

יוסי שמעיה: לא.

מל פולישוק-בלוך: לא.

אלי אפשטיין: אל"ף, אם כבר זה רק באילת כי באותה יחידה - - -

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה בכל הארץ - - -

אלי אפשטיין: אני מבקש שלא לדבר כאן

אלי אפשטיין: על מים אפורים כי בעצם המקום שאפשר להשתמש בזה לפי אישורי משרד הבריאות, זה מבני ציבור, קרי רק לבתי מלון.

אלי אפשטיין: אז כל הסיפור של מים אפורים עוד לא מוסדר.

מל פולישוק-בלוך: אנשים לא יודעים מה זה מים אפורים.

אלי אפשטיין: מים אפורים זה מי מקלחות ומי כיורים.

הדסה עדן: המים האלה מזוהמים כמעט כמו ביוב גולמי, אין כמעט הבדל מבחינת בקטריולוגית, מבחינת חומר אורגני וכו'.

הדסה עדן: כדי למחזר אותם, צריך לטהר אותם לרמה מאוד גבוהה.

הדסה עדן: כל הסיפור הזה לא כדאי וגם מסוכן כי את מעבירה בבתים שני סוגי מים, מים כאלה ומים כאלה ומחיבורים שונים יכולות להיות בעיות נוראיות.

הדסה עדן: לא שווה להשקיע בזה, ממילא הביוב הולך היום בעיקר לניצול חקלאי והמים האלה לא מתבזבזים, אז עדיף לנצל אותם בשטחים חקלאים ולא בתוך הבתים עם הסיכונים שכרוכים בזה לבריאות הציבור.

אלי אפשטיין: היישובים בערבה נמצאים בברז קטן של מים מותפלים.

אלי אפשטיין: אנחנו מדברים היום על מצב, שאנחנו רוצים שכל המים שיזרמו בתוך הבית יהיו מים מותפלים.

יוסי שמעיה: לדוגמה, היישוב באר-אורה שהולך לקום פה במועצה האזורית אילות, יהיה יישוב ירוק שכל המים אליו יהיו מים מותפלים, כולל הגינון, כולל המקלחות, כולל הכל.

יוסי שמעיה: סוגי המים: מי שפירים, מי קו, זה מים מתוקים אבל לא למי שתייה, מים מליחים שיש בהם הרבה ברזל, גופרית או מים חמים, מים מותפלים, מי שטפונות ומי קולחין.

יוסי שמעיה: כדי לספק את כל האיכויות האלה, נדרש טיפול מאוד גדול במים, החל ממתקן התפלה ועד מתפיל קטן דגם ערבה שמספק מי שתייה לבית.

יוסי שמעיה: אנחנו מקררים מים.

יוסי שמעיה: יש קידוחים בטמפרטורות של מעל 60 מעלות צלזיוס.

יוסי שמעיה: צריך לקרר אותם, ויש לנו מתקני קירור וגם קולרים שאנחנו מורידים אותם ל-30 מעלות לחקלאות, מסננים אותם במערכות סינון מאוד מורכבות.

יוסי שמעיה: אם מדברים על סינון, תמונה אחת שווה אלף מילים, תראו מה יוצא מהצינורות שלנו בקידוחים שיש בהם רמות ברזל.

יוסי שמעיה: תראו את ה"שוקולד" הזה, אלה מים שיוצאים מהצינורות, כמובן לפני ההשקיה.

יוסי שמעיה: אנחנו מחלקים את הערבה לערבה תיכונה, ערבה דרומית אילות, וכמובן אילת.

יוסי שמעיה: שימו לב מה קורה באילת.

יוסי שמעיה: 90% מהמים של העיר אילת, כ-12.5 מיליון קוב בשנה, אלה מים שמופקים ממתקן התפלה כאן שתכף נראה.

מל פולישוק-בלוך: מה זה, פחות תיירים?

יוסי שמעיה: פחות תיירות, תפוסה לא מלאה.

מל פולישוק-בלוך: כמה ירידה היתה בענף התיירות?

יוסי שמעיה: אני רואה את זה בכמות המים, צריך לראות איך זה מתבטא בחדרי המלון.

יוסי שמעיה: הצריכה בעיר היא צריכה קשיחה, אנחנו התושבים צורכים - - -

דוד טל: למה זה מונע ממך לתכנן את מתקן התפלת המים?

יוסי שמעיה: הוא מתוכנן, אבל אני שואל את עצמי, האם עכשיו להשקיע 30-40 מיליון שקל או לחכות עוד טיפה.

יוסי שמעיה: היום אני יודע לספק את המים בלי המתקן.

מל פולישוק-בלוך: כמה רזרבה יש לך?

יוסי שמעיה: היום יש לי רזרבה יחסית קטנה.

מל פולישוק-בלוך: 10%?

יוסי שמעיה: יש לי יותר מ-10% עם המאגר, בלי המאגר, הרבה פחות.

יוסי שמעיה: תכף נדבר על המאגר, חובה לראותו, ללכת על המים, מאגר בגודל של אצטדיון כדורגל.

אלי אפשטיין: הכמות השנתית היא בכלל לא מעניינת.

אלי אפשטיין: מה שחשוב, התשובה עם פיקים.

אלי אפשטיין: מה שעשינו עכשיו על מנת לדחות את ההשקעה, בנינו מאגר גדול של 200 אלף קוב.

אלי אפשטיין: הוא גם חירום וגם נותן לנו גיבוי.

דוד טל: לכמה ימים הוא מספיק?

יוסי שמעיה: בשיא הצריכה בקיץ, ארבעה-חמישה ימים.

יוסי שמעיה: אם יש תקלה, הפסקת חשמל גדולה, אני יכול לתת מענה.

יוסי שמעיה: ובחירום, אם אני מגיע למצב של חירום בעיר, אין גינון ואין שטיפת מכוניות, זה יכול להספיק ליותר.

נסים זאב: ברגע שאתה משתמש ברזרבות, אתה מתגבר - - -

יוסי שמעיה: בהחלט.

יוסי שמעיה: אם אתה שם לב, יש לי כושר ייצור ליותר ממה שהעיר צורכת מים, אני דואג למלא את המאגר לפני העונה ולהשתמש בו לפי הצורך בעונה.

יוסי שמעיה: אתה רואה את תקופות השפל, דצמבר-ינואר, ולעומת זאת, אתם רואים את הקפיצה הגדולה בפסח, פסח זה אחת העונות החמות פה מבחינת תיירות, ישר יש קפיצה, כמו כן גם ביולי-אוגוסט.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמה מים מספקים בעונת השיא?

יוסי שמעיה: 55-57 אלף קוב ליממה, שהיכולת שלי היתה פחות מ-50 אלף קוב.

דוד טל: יש צעדים מיוחדים שאתה עושה כדי לשמר את איכות המים במאגר?

יוסי שמעיה: היות ולא רצינו ליצור מאגר שהוא צף באוויר, עשינו צינור הלוך וצינור נפרד בחזור.

יוסי שמעיה: כל המים ייכנסו וייצאו מהמאגר כל הזמן, און-ליין.

יוסי שמעיה: לא יהיו מים שעומדים.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: כמה זה מי ים?

יוסי שמעיה: מי ים – 23,000 מיליגרם כלורידם לליטר.

יוסי שמעיה: מה אנחנו עושים עם המים האלה?

יוסי שמעיה: קודם כל מטפלים בהם טיפול קדם, סינון גס, סינון עדין.

יוסי שמעיה: אנחנו חייבים להביא את המים לרמת ניקיון גבוהה מכל מרחף כזה או אחר לפני שאני מכניס אותה לאותה ממברנה עדינה.

יוסי שמעיה: לוקחים משאבת לחץ להעביר את המים דרך הממברנה.

יוסי שמעיה: בממברנה למעשה, לקחתי מים מלוחים והוצאתי שני זרמים החוצה, זרם אחד מי השתייה, המים המתוקים.

יוסי שמעיה: הזרם השני, התרכיז של המלחים.

דוד טל: אתם נותנים אותם או מוכרים אותם?

יוסי שמעיה: עשינו אתם הסכם יפה, להם היתה תחנת שאיבה, לפנינו, שהם שאבו את בריכות האידוי שלהם באזור עברונה.

יוסי שמעיה: הם לקחו מי ים ואידו אותם.

יוסי שמעיה: אמרנו להם, תנו לנו את המערכת שלכם אליי, ספקו לי את מי הים ואתן לכם בתמורה את הרכז.

יוסי שמעיה: בשבילו, באותו נפח של בריכה, הוא מייצר פי 2 מי מלח.

יוסי שמעיה: אני מקבל ממנו מי ים והוא מקבל ממני את התמלחת שלי.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אינטרס הדדי.

יוסי שמעיה: כן.

אלי אפשטיין: חשוב להדגיש, הכל מוכן, לא יכולים להמשיך בצינור הקיים היום, אנחנו מדברים נניח על קו חדש.

אלי אפשטיין: אנחנו בונים קו חדש, יש לנו את כל ההיתרים וכל רשיונות הבנייה, מה שקורה היום, הקו הזה עובד מתחת לקניונים, מתחת למלונות.

אלי אפשטיין: לפני שבוע היה לנו פיצוץ, היה כמעט נזק באחד הקניונים.

אלי אפשטיין: זאת אומרת, אנחנו חייבים להוציא את זה למרכז העיר.

אלי אפשטיין: מה שמתכננים היום, להניח קו שילך באזור הצפוני, מחוץ לאזור המלונות, יהיה מוגן.

אלי אפשטיין: את הקו הישן, להזרים תמלוחות בחזרה.

אלי אפשטיין: היום, את העודפים אנחנו מזרימים לתוך תעלה פתוחה.

אלי אפשטיין: הכוונה הבסיסית שלנו, שבצינור הישן נחזיר חזרה תמלוחות לים, ובקו החדש, שאנחנו נמצאים בסוף התכנון שלו, להתחיל לשאוב בחזרה מים מהאזור הצפוני.

דוד טל: ולא יבנו על זה בתי מלון?

אלי אפשטיין: לא, זה כבר מתוכנן, אנחנו הולכים ממש על הגבול.

דוד טל: אני מניח, שגם הקו הראשון היה מתוכנן.

דוד טל: הקרקע היתה בתולית אז כשהנחתם את הקו.

אלי אפשטיין: אנחנו מתכננים לבצע את זה מה שיותר מהר.

יוסי שמעיה: עברנו לנקודה על הגבול.

מל פולישוק-בלוך: חבר'ה, אי אפשר כך, בגלל קוצר הזמן, זה אפילו לא לטעום את הנושא, זה רק להריח.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכם מאוד, היא מאוד מעניין ומרתק.

מל פולישוק-בלוך: תודה לכולם.