ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 35, 2003-12-01 12:00

מיכאל איתן: הישיבה שלנו היום, של ועדת האינטרנט וטכנולוגיית המידע, שהיא ועדת משנה של ועדת המדע בראשות מלי פולישוק, נרגשת לארח אורח חשוב מאוד, שכולכם בטח שמעתם את שמו, ויש לנו הכבוד גם לפגוש אותו.

מיכאל איתן: ברשותכם, אני אפנה אליו במספר מילים באנגלית, ולאחר מכן אני אעבור לעברית והישיבה תתנהל בעברית.

מיכאל איתן: Dear Mr.

מיכאל איתן: Morgridge, it’s a great honour to welcome you in the Israeli Knesset.

מיכאל איתן: We appreciate very much the unique relationship established between Cisco and the State of Israel, and we appreciate very much your important role in creating, preserving and developing this relationship.

מיכאל איתן: The partnership between Israel and Cisco is based on mutual set of ideas, combined with commercial mutual interests.

מיכאל איתן: We believe in democracy, freedom and rationalism.

מיכאל איתן: These are the pillars on which the internet and the information technology could develop.

מיכאל איתן: The commercial relationship is based on Israel as a consumer of Cisco’s products, and on Cisco as a consumer of Israel human resources.

מיכאל איתן: We admire your approach, that support along the road - more investments in education.

מיכאל איתן: I’m sure that during your visit here in Israel, you will feel our warmest feeling for all of you personally and your company, and I wish you and us, Cisco and Israel, will work for continuation of our relationship.

מיכאל איתן: Thank you.

מיכאל איתן: הדוגמה שיש לנו מ"סיסקו" מראה מה אנחנו יכולים לעשות, חברה שלפני 20 שנה לא הייתה קיימת, שהבינה את החזון של האינטרנט וטכנולוגיית המידע, והגדולה שלה, שביססה את כל האסטרטגיה שלה, על האינטרנט, גם כמכשיר שיווקי, גם כמכשיר לפיתוח.

מיכאל איתן: היא נכנסה לתוך האינטרנט בכל התפיסה שלה, כחברה, כניהול, כחלק מהתרבות של האינטרנט.

מיכאל איתן: והיום היא חברה ששווייה 160 מיליארד דולר.

מיכאל איתן: בזמנו היא שברה את שיאי כל הזמנים.

מיכאל איתן: זה יותר מהתוצר של מדינת ישראל.

מיכאל איתן: בכל אופן, זה מראה מה אנחנו יכולים לעשות, ואני רוצה לסיים ולומר: חברים יקרים – השקעה של מדינת ישראל בצמצום הפער הדיגיטלי היא גם השקעה כלכלית, היא גם צדק חברתי וחברה חזקה.

מיכאל איתן: שני דברים שאנחנו חייבים אותם כמדינה שחייה בתנאים כל כך מחמירים, שעומדת מול תנאים כל כך רבים, שרוצה להשתלב בגלובליזציה ולהיות מקום שבו קל לחיות וגאים לחיות בו.

מיכאל איתן: ואת שתי המטרות האלה נשיג אם נצליח לגשר את הפער הדיגיטלי, להכניס למעגל האינטרנט וטכנולוגיית המידע את כל האוכלוסייה שלנו, ולתפוס את ההזמנות הזאת שההיסטוריה זימנה לנו בשתי ידיים.

מל פולישוק-בלוך: I would to welcome you, our honourable guest, for coming here to our committee.

מל פולישוק-בלוך: It’s a great honour, and it’s very important, also, that people like you are coming to Israel, to Jerusalem, in these difficult times for Israeli people.

מל פולישוק-בלוך: So thank you again very much.

מל פולישוק-בלוך: אני עוברת, כפי שעשה קודמי, לעברית.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו תמיד זוכרים שאנחנו בפרלמנט הישראלי, ואני גם מברכת את הצופים בבית.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יודעת כמה אתם יודעים, אבל בכל רגע נתון מהחדר הזה מסתכלים עלינו עשרות אלפי אנשים, ולכם בבית אני אומרת תודה שאתם יחד אתנו, כי חשוב לנו הקשר עם תושבי אזרחי מדינת ישראל, כדי שתדעו שאנחנו כאן, במיוחד בועדת המדע והטכנולוגיה, דואגים לעתיד מדינת ישראל, וזה לא מילים של מליצות וחגיגיות.

מל פולישוק-בלוך: בישראל, התברכנו באיזו מין אווירה.

מל פולישוק-בלוך: בכנס שנערך לפני כחודש בניו-יורק, אומרים המומחים, לא מהארץ, שהחדשנות – ה-innovation – תתגלגל פה ברחובות.

מל פולישוק-בלוך: יש פה את המעוף, יש את החדשנות, יש את ההשכלה, אנחנו צריכים לנווט את זה לרמה גבוהה, וכדי לשפר את אותו הון אנושי שאת הבסיס הטוב שלו כבר יש לנו, חייבים להשקיע בחינוך למדעים ולטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: כל הפרויקטים שעליהם נדבר היום, שעליהם נשמע ונקבל את המצגות זה בעצם לכיוון אותו רעיון של שיפור ההון האנושי.

מל פולישוק-בלוך: אני שמעתי מאנשי ”סיסקו" מנתניה את פרויקט "נטע", ואני רוצה להציע כאן הצעה קונקרטית לועדת המשנה לועדת המדע והטכנולוגיה לענייני אינטרנט וצמצום פערים: נכריז על פרויקט לאומי משותף של "נטע", להב"ה, תפו"ח, "מחשב לכל ילד", "חלון לעולם המחר" וכל הפרויקטים הנוספים שקיימים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נכריז על פרויקט לאומי משותף, ונפנה לראש הממשלה, כדי שהעבודה העיקרית תבוא ממשרד רה"מ, נחבר אצלו פרויקטים ביחד.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם החברה למתנ"סים ויחד עם משרד החינוך כמובן, משרד האוצר והמדע, והתמ"ת, כל המשרדים האלה שותפים לאותם העניינים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לחבר את כל התכניות הנהדרות האלה למטרה אחת משותפת, לתכנית אחת מורכבת, כי חלק מהתכניות, כפי שחלק מכם יודעים, חלקן חופפות, ויש כאן איבוד מאמצים שאין לנו אותם, וחלק מהתכניות משלימות אחת את השניה, ולכן גם הן חשובות, כי צריך את ההשלמה: אם אנחנו עושים פעילות בבית הספר, צריך שיהיה לילד מחשב בבית או במתנ"ס לפחות.

מל פולישוק-בלוך: אז הדברים משלימים אחד את השני, ואני רוצה להציע מפה, יחד אתך, ברשותך, שנעשה את זה ביחד: נכריז מפה על מכנה משותף, פרויקט לאומי, לראש הממשלה ולשרים הרלוונטיים, כדי להגיע ליעד של לא 3,000 איש כמו פרויקט "נטע" שאליו אתם שואפים, אלא לפחות ל-100,000 תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: זה אפשרי, ואם כל אחד מכם, אלה שאינם נמצאים פה אבל ישמעו מאתנו בקרוב, יתן את חלקו וישקיע ונפעל במשותף ביחד, נעשה את השינוי.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

John Morgridge: Thank you very much.

John Morgridge: I’m honoured to be here today.

John Morgridge: I think it’s the first time Cisco has been asked to present this data.

John Morgridge: I want to talk a little bit about out programs.

John Morgridge: The NETA program is a cultural part, a reflection of our global culture.

John Morgridge: I want to give you just a little background on Cisco and its outreach on a global basis: Specifically, our sense of dealing with our social responsibility as a global citizen.

John Morgridge: The agenda for this presentation touches a little bit on our position to the social responsibility, our concept, of partnering with others to address the digital divide, not only in this country, but around the globe.

John Morgridge: Our experience with the networking encounters, which is kind of the initial efforts in terms of providing technical education on a global basis, using the internet as the vehicle and the enabler to carry that out.

John Morgridge: First, on social responsibility: It’s interesting how companies develop cultures.

John Morgridge: Cultures can be constructed, or they can just kind of grow up naturally.

John Morgridge: In our case, it’s a little bit of both.

John Morgridge: And it’s typically a reflection of the leadership of the organization of the company or the institution, and one of the things that we develop very early on, is the idea that one of the pieces of our culture will be given back to the community.

John Morgridge: I noticed that you mentioned how successful our company is.

John Morgridge: That success is certainly, in part, arguing that it’s also a result of an opportunity that was presented to us, that we capitalized it.

John Morgridge: In a sense we were blessed as a company, and therefore feel a responsibility to give back on a global basis.

John Morgridge: What we actually look, at having what we would called a triple bottom line.

John Morgridge: Certainly, one of those is profits.

John Morgridge: We believe that in the capital, the profits are an important part of building your company and being successful, and we have the responsibility to our shareholders.

John Morgridge: But people are also a part of our bottom line, and people include not only our employees, our customers, our partners, and in a broad sense, the global community.

John Morgridge: And then, lastly, we feel that we need to give back, through our presents, on a global basis.

John Morgridge: The NETA project comes from our culture, in part, but it’s very much an Israeli local undertaking.

John Morgridge: It is our people here in Israel that helped conceive this project, and will continue making it successful.

John Morgridge: A little history: The networking academy is an outgro

John Morgridge: wth of our fundamental belief that two of the big equalizers in the world today, are the internet, which you spoke so extensively about, and education.

John Morgridge: Both of these are fundamental in our world today, and we’re strong believers in their importance, and that’s reflected in our network in the academy program.

John Morgridge: About a decade ago, we moved into a community in East Paolo Alto, and we had our headquarters there.

John Morgridge: Just like this is a relatively poor community, economically challenged community, right across the fence from us was a school, and it wasn’t very long before our employees were climbing the fence and getting involved in that school.

John Morgridge: It was long after that that I ran over and met Mrs.

John Morgridge: Hardmuller, who was the principal.

John Morgridge: I introduced myself as a new neighbour and friend, and out of that association grew donations of equipment, and pretty soon an enlightenment that we had to give more than equipment.

John Morgridge: We had to give education.

John Morgridge: We had to train these people on how to use the internet, how to use the equipment we were donating.

John Morgridge: Our rule was networking a counter-program which has its goals to teach the fundamental of networking and how to design, install and maintain networks.

John Morgridge: We started very modestly: We did a trial program in a high school in south San Francisco, and the success of the program there passed us to launch it nationally, and the first year we had 64 institutions in seven states, that raised their hands and said: “we’ll teach your curriculum”.

John Morgridge: Today they are over 10,000 institutions around the globe in some 150 countries, that partner with us in teaching this networking academy curriculum, and it’s grown very rapidly in about a seven years’ period of time.

John Morgridge: We have over 10,000 academies, about ½ million students today are taking these curricula, here in Israel and in Palestine and around the globe.

John Morgridge: We trained about 25,000 instructors, people who perhaps were not experts, but its tense when we trained per-programmed semester, and they are now teaching for us.

John Morgridge: It’s translated into nine different languages, we did exams.

John Morgridge: We do a lot of testing in order to know what the students don’t know, so that we can direct them.

John Morgridge: As you can see, about a third of the academies are in the United States, in north America, but we have a lot of academies in Latin America, in Africa, throughout Europe, all through Asia and on into Japan.

John Morgridge: So, it’s interesting that in respecting the culture or the language, people can master this material.

John Morgridge: The success in this program caused us to take on a challenge, and that was to actually establish academies in the least developed countries of the world, of which there are about 48 such countries.

John Morgridge: In a period of about two and a half years, we’ve been able to launch academies in some 34 of the least developed countries, in addition, countries that are considered economically challenged, some 150 networking academies, mostly in Africa but also in parts of Asia.

John Morgridge: Some 5-6 thousand students are taking part in it.

John Morgridge: As you can see, there’s a high percentage of female participation in mastering this material, and about 80% of the graduates have found jobs in presuming technology-based opportunities.

John Morgridge: In my business school for example, the Stanford Business School – a third of the students are women.

John Morgridge: If you go to the Stanford Law School – half of the students are women.

John Morgridge: In the Stanford Medical School – half of the students are women.

John Morgridge: In sciences – less than a tenth.

John Morgridge: I believe that a part of this is that we don’t start early enough to get women involved in science and technology, and as a result, we take half our resource and underutilize it.

John Morgridge: So what are the initiatives that we’re at, within the academy program, is to launch very specific gender programs.

John Morgridge: Do you know how to do a successful gender program?

John Morgridge: You do it by getting a female instructor.

John Morgridge: If you have a female instructor, it’s amazing how it just seems to enable a lot of girls and women to simulate their role in society.

John Morgridge: The success of the programs is that they are based on other people’s assets, and that’s why I’m here, because I’m looking for your assets to be part of our programs, and certainly one of those that are contributing are the peace-corps volunteers.

John Morgridge: They are part of our program in a sense of mentoring students, and also helping us find opportunities for those students, where they can take on partnerships to broaden and strengthen their training.

מיכאל איתן: יש לי עכשיו גם כבוד להזמין לשאת דברים את מר ליאון רקנאטי, שאני באופן אישי מאוד מחבב ומאוד מעריך, ואני לא אספר את כל ההיסטוריה של היחסים בינינו, אבל בשלב מסוים שביקשתי לגייס אותו לטובת הנושא של צמצום הפער הדיגיטלי, אמרתי לו: "ליאון, לא הכסף חשוב.

מיכאל איתן: חשוב שאתה אישית, תבוא ותהיה מעורב, תהיה בדיונים עם הגוף שלך אישית תהיה נוכח, כי בעובדה שאדם כמוך בקהיליה הישראלית, שמעורב במה שנחשב בעיני רבים סדרי עדיפויות, עסקים, כסף, עשייה כזו", הוא מוכן לבוא, לעזוב הכל, שעות יקרות, עסקים גדולים, ואישית לשבת – מה קורה במקום פלוני, ומה קורה במקום אלמוני, ואיך מקדמים את הנושא של הפער הדיגיטלי – זאת תהיה תרומה גדולה מאוד.

מיכאל איתן: והוא נענה ומקושר לנושא, ומחובר לנושא, ואני יכול להגיד לו בהזדמנות הזאת כל הכבוד.

ליאון רקנאטי: Mali Polishuk, Miki Eitan, Members of Knesset, dear friends, Mr.

ליאון רקנאטי: Morgridge.

ליאון רקנאטי: John, I want to tell you how pleased we are to have you with us, and to extend my heartful thanks for Cisco’s continued assistance to Tapuach, in rendering Israelis of all backgrounds and geographic locations, computer-conversant and cyber-literate, exposing our young people to a host of new opportunities that will transform their lives.

ליאון רקנאטי: We salute Cisco in its pursuit of a triple bottom line: profit, people, presents.

ליאון רקנאטי: We share Cisco’s pursuit of impact philanthropy, big and strong and productive global communities, in which every individual has the means to live, the opportunity to learn, and the chance to give back.

ליאון רקנאטי: That’s why any of these is enough to make a difference, it takes all three to set in motion an enduring cycle of health and prosperity.

ליאון רקנאטי: We’re also proud that this communal education and technological initiative is an outstanding demonstration of the added value of a collaborative effort, in government, business, and the non-profit world, with partners from Israel and abroad, and with partnership in this case of the project of NETA that we have inaugurated today, is the Jewish Agency and the United Jewish Appeal.

ליאון רקנאטי: אני רוצה קצת לספר לכם על פרויקט תפו"ח, שכאמור התחיל לפני שלוש וחצי שנים, במסגרת של מחשבה עסקית שחיפשה איך לתרום לקהילה, ולעשות דבר משמעותי.

ליאון רקנאטי: החזון בעצם היה שהפער הדיגיטלי שהולך ונפתח בין מדינת ישראל למדינות אחרות, ובתוך ישראל עצמה, בין הפריפריה למרכז, הוא דבר חמור, מסוכן, וחייבים להשקיע בו.

ליאון רקנאטי: בנובמבר 2003, אנחנו מפעילים 48 מרכזי אינטרנט קהילתיים, ואל יקל הדבר בעיניכם.

ליאון רקנאטי: כל אחד מהמרכזים זה פרויקט בפני עצמו.

ליאון רקנאטי: אני זוכר את הפרויקט הראשון של מר דבש, ראש עיריית מצפה רמון, שאימץ את הרעיון, ותארו לכם שרעיון כזה, כשבאים כל ראש מועצה באופן טבעי, שואל את עצמו אם זה נושא שראוי להיכנס אליו, אם הדבר הזה הוא לא חד-פעמי, אם הוא יתמשך, מה תהיה תרומתו, איך להביא את כל מערכת החינוך לפעול במסגרת הזאת, איך להתארגן, וזאת מערכת מורכבת של הסכם בין גורמים עסקיים – החברות התורמות – לבין משרדי ממשלה שאז התחלנו אתם, כמו משרד החינוך ומשרד המדע.

ליאון רקנאטי: אני רוצה לומר לכם שהמודל הזה של מרכז אינטרנט קהילתי, הוא למעשה פרי יוזמתו של מיקי איתן, שהתחיל בזה כשר המדע בניסיון שנמשך פרק זמן, וחשבנו שמכיוון שהרעיון עצמו הוא מאוד נכון, מהבחינה הזאת שהוא לוקח משאבים ושם אותם במקום מרכזי, ומביא את כל האוכלוסייה אליו, והתגובות היו טובות, אבל הביצוע היה חסר תקציבים.

ליאון רקנאטי: אימצנו את הרעיון, ולשם הלכנו, כך שאני בעצם שמח שמיקי העלה את הנושא ב-96', ועכשיו, שבע שנים אחרי, אני חושב שעשינו כברת דרך ארוכה מאוד, כי תשמחו לשמוע שעד היום הקורס הבסיסי של אינטרנט ומחשוב, שזה בעצם הייעוד הבסיסי של תפו"ח, הועבר כבר ללמעלה מ-220,000 איש, והקצב הוא כ-10,000 איש בחודש.

ליאון רקנאטי: אני חושב שזה, אם מסתכלים על הניירות של התוכנית העסקית שעשינו בראשית הדרך, אמרנו לעצמנו: נפעל במשך כארבע שנים, ונגרום לכך ש-400,000 איש בישראל ידעו מה זה אינטרנט, ידעו לפעול באינטרנט, וינתן להם שוויון הזדמנויות, כי זאת שפה שבלעדיה היום קשה לתפקד בכל מובן.

ליאון רקנאטי: העברנו כ-10,000 קורסים, אנחנו משתמשים במדריכים בדרך כלל בני המקום.

ליאון רקנאטי: אנחנו נעזרים בבנות השירות הלאומי שעושות עבודה מצוינת, ואני גאה בעצם על שני דברים שפעלנו מראשית הדרך לאורם: האחד זה שיתופי פעולה.

ליאון רקנאטי: יש לנו שיתופי פעולה מאוד משמעותיים עם כמעט כל גוף שפועל בתחום הזה.

ליאון רקנאטי: אני אומר רק כמה, ואני מתנצל אם לא אוכל למנות את כולם: משרד החינוך, מפעל הפיס, חברת המתנ"סים, מט"ח, קרן רש"י, מחשב לכל ילד, חלון עולם המחר, תשומות 2000, איגוד האינטרנט הישראלי, ורבים נוספים.

ליאון רקנאטי: אין ספק שאם חלקם יכולנו לעשות שיתוף פעולה.

ליאון רקנאטי: שיתופי הפעולה הללו רק הולכים ומתרחבים, ואנחנו מייחלים ומקווים לעוד שיתופי פעולה.

ליאון רקנאטי: אני חושב שהדבר השני שהיה מאוד משמעותי, ובעצם אפשר את הפעילות, זאת ההתגייסות היפה של הקהילה העסקית בארץ.

ליאון רקנאטי: אני חושב שהיום, יותר ויותר חברות מודעות לחשיבות של החזרה לקהילה, של השתתפות בפעולות שמסייעות לכלל, ואני חושב שלמעלה מ-60 חברות חברו אלינו, לתפו"ח, והן משתתפות או בכסף או באמצעים כמו ציוד או מדריכים לפעולות אחרות.

ליאון רקנאטי: כאן אני רוצה לציין מאוד לשבח ולטובה את החברות של התקשורת כמו "בזק" ו"ברק", את חברות האינטרנט, וחברות מחשוב, וחברות עסקיות, וגופים פרטיים.

ליאון רקנאטי: חלקם אפילו אמצו מרכזי תפו"ח ביישוב שבו הם פועלים.

ליאון רקנאטי: אני חושב שזה מודל ודוגמה מאוד יפה, אני חושב שזה צריך רק לומר תודה לכל אחת מהחברות שמשתתפת ותורמת לעניין.

אלי גוז: אני רוצה לברך את יו"ר "סיסקו", את תרומתו לצמצום הפער הדיגיטלי, את חברת הכנסת מלי פולישוק, את מיקי איתן, שהוא יו"ר ועדת האינטרנט, והוא אבי הרעיון של פרויקט להב"ה.

אלי גוז: פרויקט להב"ה הוא פרויקט ממשלתי שמתקיים במשרד האוצר.

אלי גוז: הפרויקט הזה, שהיוזם שלו היה מיקי, הוקם בשנה שעברה על ידי שר האוצר סילבן שלום, והיום הוא נתמך על ידי השר במשרד האוצר, מאיר שטרית.

אלי גוז: לכולם ברור שחשוב לצמצם את הפער הדיגיטלי.

אלי גוז: הפער הדיגיטלי יכול להיעשות, וייעשה בצורה טובה, על ידי הקצאת משאבים של המדינה.

אלי גוז: המדינה מקציבה עשרות מיליוני שנים בשנה על מנת לצמצם את הפער הדיגיטלי, ועל מנת לאפשר להטמיע תהליכים דיגיטליים בחברה הישראלית.

אלי גוז: כאשר אנו מסתכלים על היעדים של להב"ה, אנחנו רואים שבבסיס זה מתן נגישות פיסית למחשב ולאינטרנט.

אלי גוז: את הפעולה הזאת אנחנו עושים על ידי הקמת מרכזים בערים, כאשר הישובים עצמם נבחרים לפי חתך סוציו-אקונומי וגודל האוכלוסייה.

אלי גוז: ככל שהחתך הסוציו-אקונומי נמוך יותר, ואני מדבר על רמה אחת, שתיים או שלוש, לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, וככל שגודל האוכלוסייה גדול יותר, הפרויקט מקבל עדיפות באותו ישוב.

אלי גוז: המרכזים עצמם פתוחים משעה שמונה בבוקר עד השעה אחת עשרה בלילה, וזה מאפשר בבסיס מתן נגישות פיסית למחשב ולאינטרנט לאוכלוסייה.

אלי גוז: כאשר אנחנו משתמשים במרכזים עצמם, אנחנו בעצם באים להקנות מיומנויות של שימוש בכלים או במידע הדיגיטלי, אבל לא רק להקנות את המיומנויות של השימוש בכלים האלו, אלא מה שיותר חשוב לנו, זה להקנות הרגלי שימוש באינטרנט ובפלטפורמת התקשורת/מידע.

אלי גוז: ברור לנו שהשימוש היומיומי, וככל שנשתמש יותר, וככל שנטמיע יותר את השימוש באינטרנט ובמידע, אנחנו בעצם נצמצם יותר את הפערים הדיגיטליים, נכניס את האוכלוסיות, שאני מדבר פה על אוכלוסיות שאין ידם משגת, לתוך האולם הדיגיטלי, ובעצם זהו פרויקט חברתי ממדרגה ראשונה ופרויקט כלכלי.

אלי גוז: כיום, כשאנחנו מסתכלים על המשתמשים, יש לנו 32,000 מהם.

אלי גוז: כשאני אומר משתמש, כל משתמש שמגיע, אפילו אם הוא מגיע 30 פעם, זה משתמש בודד.

אלי גוז: בחזון שלנו, ובמטרה שלנו, להגיע למאה מרכזים.

אלי גוז: כשאני מדבר על 100 מרכזים, ובכל מרכז יש 40 עמדות מחשב, אני מדבר על 60,000 שעות מחשב ליום, שיאפשרו ל-30,000 משתמשים כל יום להשתמש במוצר הזה, ואני מדבר על אנשים שאין ידם משגת.

אלי גוז: אני מדבר על אוכלוסיות בפריפריות, שאין להן מחשב, ונאפשר להן בעצם להגיע למרכז ממשלתי, מרכז שנתמך על ידי המדינה כדי לצרוך את המוצר הזה.

אלי גוז: המטרה שלנו, שוב, אני חוזר, להגיע ל-30,000 איש שיוכלו להשתמש יום-יום במחשבים, משעה 8 בבוקר עד 11 בלילה, לפחות שעתיים ביום.

אלי גוז: שיתופי הפעולה בשטח: ברמה הארצית, זה מתנ"סים, למידה מרחוק, אם זה משרדי ממשלה, ביטוח לאומי, משרד הקליטה, ופרויקט שאנחנו עכשיו מתחילים ליישם אותו, ואנחנו נכנסים לפיילוט, שזה משרד העבודה והרווחה, להביא מובטלים, מאוכלוסיות חד-הוריות או מובטלים אחרים שאינם מתמצאים בעולם האינטרנט ובעולם המחשב – במקום ללכת ללשכה להחתים יבואו ללהב"ה לעשות קורסים.

מל פולישוק-בלוך: אני תמיד אומרת שאני בעד אינטרסים אישיים, כי הסך הכל של האינטרסים זה רצון הכלל.

מל פולישוק-בלוך: אם באמת נשים את האינטרסים שלנו, וגם קצת את האגו שלנו בצד, רק לחמש שנים אולי ונראה מה המטרה המרכזית, אני חושבת שביחד יהיה אפשר באמת להגיע להישגים אדירים, כי הכוונות וגם העשייה היא נהדרת, בכל הפרויקט.

חנן אסף: תודה רבה.

חנן אסף: ח"כ מלי פולישוק, האורח שלנו ג'ון מורגרידג', חברי הכנסת, ביקשו מאתנו בכמה מילים לתמצת את המהות של הפרויקטים, כאשר יש בלבול באמת בין כל הפרויקטים שפועלים בשטח.

חנן אסף: פרויקט "מחשב לכל ילד" הוא שונה במהותו מכל הפרויקטים שהוזכרו פה, מאחר והוא מיועד בשני קריטריונים עיקריים: אל"ף, הוא מטפל אך ורק בילדים מתחת לקו העוני.

חנן אסף: בי"ת, הוא מטפל אך ורק במחשבים בבתים של הילדים, לא במרכזים, לא במתנ"סים, לא בכיתות, מפני שהוכח שכאשר לילד אין מחשב בבית, כל שאר הדברים שעושים, היעילות שלהם נפגמת בצורה רצינית מאוד.

חנן אסף: שעתיים בשבוע בכיתת מחשבים בבית הספר איננה שקולה לחמש שעות ביום בבית.

חנן אסף: כל אחד שיש לו ילד בבית ומסת

חנן אסף: כל קצת במגרות שלו על יד המחשב יכול למצוא שם דיסקטים, סי.

חנן אסף: די.

חנן אסף: רומים שבורים, כרטיסים, חבלים, הילדים משחקים, מחליפים משחקים, משתמשים, מתקנים לבד את המחשב, מחליפים לוחות, קונים אביזרים, מכניסים כל פעם אופציות חדשות, דברים חדשים, משחקים חדשים, זה נהפך למרכז בתוך הבית זאת חוויה לגמרי שונה מאשר לבוא למתנ"ס או למרכז מקומי שהוא חשוב, אבל הוא איננו מהווה בשום פנים ואופן תחליף.

חנן אסף: אני רוצה לציין שהפרויקט הזה מאפשר היום, כאשר מדברים על 15,000 ילדים שמשתמשים בערך כ-4-5 שעות, הוא מוסיף 15 מליון שעות מחשב בשנה לילדים האלה, שזה המון.

חנן אסף: אני רוצה לציין שכמו שנט"ע נתמך על ידי "סיסקו", הפרויקט שלנו נתמך על ידי חברת "מיקרוסופט", שהיא התורמת העיקרית בפרויקט.

חנן אסף: למעשה, היא מספקת את כל התוכנות בחינם ואני מודה להם מעל הבמה הזאת.

חנן אסף: יש לנו גם תורמים כמו משפחת גנדל מאוסטרליה, תורמים אחרים מארה"ב ומהארץ, ותורמים גופים אחרים המסתייעים במשרד החינוך וברשתות אחרות, ויבואו כולם על הברכה.

חנן אסף: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: עמותת "חלון לעולם המחר", יציג אותם מר חיים אלטמן.

חיים אלטמן: עמותת "חלון לעולם המחר" נוסדה בשלהי שנת 2000, פרי יוזמתו של דוד אדמון שנוכח כאן אתנו, ובתמיכתו של סילבן שלום שהיה ח"כ באותה תקופה.

חיים אלטמן: מטרת העמותה הייתה הקטנת הפערים בחברה הישראלית, וזה הנושא שאנחנו דנים בו היום.

חיים אלטמן: אנחנו מאמינים כי באמצעות הקניית יכולות והרגלי שימוש במדיה הדיגיטלית, נוכל להשיג את המטרה שלשמה הוקמנו.

חיים אלטמן: לכן, רכישת הציוד לבית התלמיד, כמו המחשב, המדפסת, חיבור לאינטרנט, קורס המחשבים שאנחנו מעבירים אותו, הוא רק אמצעי ולא המטרה עצמה.

חיים אלטמן: הדגש שלנו על הכשרה מקצועית בליווי ארוך-טווח של התלמיד.

חיים אלטמן: הניסיון מוכיח כי הקניית הכלים הבסיסיים והשימוש במחשב חיזקו את הביטחון העצמי של הילד ואת הציונים שלו בכיתה ואת היחס שלו לסביבה, ואת המוטיבציה שלו ללימודים.

חיים אלטמן: המטרה שלנו בטווח הארוך, לתת לילד הכשרה בסיסית במקצועות המחשב, כמו טכנאי, כמו תמיכה, כמו עיצוב אתרים, תכנות מחשבים, הכשרה שתסייע להם רבות ברכישת מקצוע לחיים בהמשך הדרך.

חיים אלטמן: פעילות העמותה שלנו מתמקדת בערי פיתוח, בפריפריה ובמקומות בעייתיים.

חיים אלטמן: בכל שנה אנחנו בוחרים מספר מצומצם של ערים אליהן אנחנו מגיעים לפי התקציב שעומד לרשותנו.

חיים אלטמן: עד היום חילקנו מלגות בבית שאן, שדרות ולוד.

חיים אלטמן: בחודשים הקרובים אנחנו עומדים לחלק ברמלה, מגדל העמק, טירת הכרמל, דימונה, אופקים וצפת.

חיים אלטמן: בכל עיר אנחנו מחלקים בין 100 ל-150 מלגות.

חיים אלטמן: העירייה משתתפת אתנו גם כן בפרויקט.

חיים אלטמן: אנחנו דורשים גם מהמשפחה השתתפות סמלית ביותר.

חיים אלטמן: בראש העמותה שלנו עומד מר יוסי רוזן, מנכ"ל החברה לישראל, בעמותה חברים ראשי ערים, ראשי משק וכלכלה, מנכ"לים.

חיים אלטמן: העמותה לא נתמכת מכספי ממשלה עד היום, וממומנת בעיקר על ידי קרן אדמונד ג'יי ספרא מז'נבה, בראשותה של הגב' לילי ספרא, אשר אמצו את הפרויקט ללבם ומלווים אותנו לכל אורך הדרך.

חיים אלטמן: אני רוצה לנצל הזדמנות חגיגית זו ולהודות מקרב לב לאיש יקר-ערך, מר יאיר תורנהיים, נציג קרן ספרא בארץ על פועלו ותרומתו הרבה להצלחת הפרויקט.

חיים אלטמן: עוד שותפים עמנו לדרך: חברת "מיקרוסופט ישראל", "אינטרנט זהב", "בזק" וחברות מתחום ההיי-טק.

זיקה אב-צוק: מה אנחנו רוצים לעשות בפרויקט נט"ע?

זיקה אב-צוק: המטרה שלנו היא לשנות את חייהם של 600 ילדים בכל שנה בפריפריה ולחנך אותם למצוינות דרך הטכנולוגיה, להפוך אותם לנבחרת החלומות של ההיי-טק הישראלי, ולהקנות להם ערכים של תרומה לקהילה.

זיקה אב-צוק: אלה שמונה הערים שבהן התחלנו כבר את פרויקט נט"ע: יש לנו כרגע, בשלב הזה 400 תלמידים שכבר לומדים בפרויקט.

זיקה אב-צוק: מי זה האנשים?

זיקה אב-צוק: קודם כל, איך עושים את זה?

זיקה אב-צוק: בשביל לעשות את זה, צריך מורים טובים.

זיקה אב-צוק: אנחנו הלכנו לערים ובחרנו בכל עיר שני תושבים של העיר כדי להפוך אותם למורים בתכנית.

זיקה אב-צוק: רוב האנשים היו מובטלים קודם, חלקם מובטלי היי-טק.

זיקה אב-צוק: אנחנו לקחנו אותם, לימדנו אותם את הטכנולוגיה, לימדנו אותם איך ללמד אותה, ועשינו להם גיבוש קבוצתי.

זיקה אב-צוק: אנחנו יודעים, מהניסיון שלנו: תוכנית נט"ע מבוססת על שלוש שנים של ניסיון של תוכנית האקדמיות שג'ון מורגרידג' סיפר עליה, אז אנחנו שם למדנו גם מההצלחה וגם מטעויות שעשינו, שאמנם כל טעות עשינו פעם אחת, אבל אחד הדברים שראינו, זה שגם מורים צעירים שמגיעים לפריפריה ורוצים לשנות, הם מהר מאוד נשחקים, כי הם בודדים בעבודה שלהם, אין להם עם מי לחלק את החוויות שלהם, וגם לפעמים אין להם מקום שיזין אותם.

זיקה אב-צוק: אנחנו, את נבחרת המורים שלנו שבנינו.

זיקה אב-צוק: אל"ף, הם יהיו מין מערך תמיכה שכזה אחד בשני, אבל גם אנחנו נמשיך להזין אותם וללמד אותם גם לאורך שלוש השנים.

זיקה אב-צוק: המורים הם אלה שבחרו את התלמידים.

זיקה אב-צוק: הם פרסמו בכיתות, הם ספרו על הפרויקט, והם בחרו את התלמידים לפי קריטריונים שישבנו וחשבנו יחד אתם.

זיקה אב-צוק: יש אצלנו העדפה מתקנת לבנות, לעולים חדשים – אתיופים ומחבר העמים, ובערים המעורבות יש ערבים ויהודים.

זיקה אב-צוק: אנחנו מאמינים שהדרך הטובה ביותר לחזות את העתיד זה ליצור אותו, אז בואו ניצור את העתיד כולנו ביחד.

זיקה אב-צוק: תודה רבה.