הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 11, 2003-05-13 12:00

גילה גמליאל: כינסנו ישיבה מיוחדת של הועדה, שבה כל ארגוני הנשים וחברי הכנסת יציגו את כל הפגיעות העלולות להיגרם, כתוצאה מאישור התוכנית.

גילה גמליאל: עקב כך, קיבלנו החלטה לפנות למשרד האוצר, על מנת שיבואו וישמעו את טענותינו, יתנו לכך מענה ויבטלו גזירות בלתי נסבלות בכל הנושא של הפגיעה בנשים.

גילה גמליאל: בישיבה הקודמת עלו מספר רב של טענות, כאשר אחת מהן אני חושבת שהיא צריכה להיות קו אדום מבחינתנו, וזה כל הנושא של הטלת מס בריאות על עקרות הבית, שכאן זה צורם כפליים, זאת מעצם העובדה שלעקרות בית אין הכנסה.

גילה גמליאל: גם הטענה ש"הבעל ישלם", בסיטואציות כאלה ואחרות, רק מראות את הניסיון לבוא ולהסוות את אותה אמירה בוטה וחד משמעית, שאותי מאוד הכעיסה, של תלות הנשים בנושא הזה.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן צריך להילחם על כך שזה לא יקבל ביטוי.

גילה גמליאל: בדקתי את ההיקף הכספי המדובר, מדובר ב- 450 מיליון, אבל זה עדיין לא אומר שום דבר מבחינתנו, יש לדאוג שזה יבוא ממקור אחר.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה באמת קו אדום, היות וזה ממש ממוקד בפגיעה ישירה בכל מה שקשור לנשים.

גילה גמליאל: נושא נוסף שצריך לשים בו הדגשים, הוא נושא של תחנות "טיפת חלב" ולפי הכותרת "נלחמים על "טיפת-חלב" האחרונה".

גילה גמליאל: גם כאן, אני חושבת שזו צריכה להיות נקודה שצריכים לבוא בדרישה חד משמעית לגבי זה.

גילה גמליאל: בישיבה הקודמת, דיברנו על נושא "פיטורי נשים".

גילה גמליאל: בזמנו רצו לפטר כ- 16,000 נשים בעלות תפקידים בתחום החינוך, לאחר מכן זה קוצץ ל- 6,000.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן, עצם האמירה שלנו בנושא, כבר קיבלה את הביטוי לפחות בנושא הזה.

גילה גמליאל: לגבי נושא קצבאות ילדים, לדעתי צריך לעשות זאת פרוגרסיבית לפי מבחן הכנסה.

גילה גמליאל: בנקודת הזמן הזאת של המצב הכלכלי, לא ניתן לפגוע ולצמצם לנשים הנמצאות במצוקה כלכלית, את קצבאות הילדים.

גילה גמליאל: יש לפחות להגן על פלח הנשים שהוא אכן נמצא במצוקה שמצריך את העברת הקצבאות.

גילה גמליאל: לי באופן אישי יש בעיה עם כל נושא סכומי ההעברה, וגם בנושא האבטלה.

גילה גמליאל: יש לפתור את הבעיה הזאת לטווח הרחוק בצורה הרבה יותר מקצועית ורצינית, ולא כפי שזה קורה היום.

גילה גמליאל: אבל אני עדיין טוענת, שלא צריך לבוא ולהוריד לאנשים את הידיים והרגליים ולהגיד להם אתם יכולים לנשום, כי עדיין יש לכם לב וראש.

גילה גמליאל: אין ספק שהמצב הקיים לא מעודד אנשים לצאת לעבודה, המצב לא תקין וצריך לפתור אותו.

גילה גמליאל: אמנם לא צריך לבוא ולעשות בבת אחת "קאט", אבל אין ספק שצריך למצוא פתרון למצב הקיים.

גילה גמליאל: מכיוון שכך, אני באמת רוצה שכל אחת פה תאמר את מה שהיא חושבת על הנקודות המרכזיות והחשובות מבחינתה, ומה לדעתה צריך להיות "ייהרג ובל יעבור".

גילה גמליאל: אך בל נשכח שעם כל הרצון הטוב לבטל את כל התוכנית, לא תמיד זה אפשרי.

גילה גמליאל: צריך להיות גם ריאלים ולהבין את המגבלות.

מרינה סולודקין: אבל אנחנו יושבים כאן וצריכים להתמקד על מה אפשר להגן ומה אפשר להשיג.

מרינה סולודקין: אני אמנם לא שלמה עם הרבה מרכיבים בתוכנית הזו, אבל אני מציעה שעכשיו אנחנו נגן על כך שלא יוטל מס בריאות לעקרות הבית, ואני חושבת שצריכים להגן גם על נושא "טיפת-חלב", היות ומדובר במקומות עבודה לנשים ובבריאות המשפחה והילדים.

מרינה סולודקין: יש מאבק על קיצוצים במשרד החינוך, גם אם מדובר ב- 6,000 או 1,500 מורים זה יותר מידי.

מרינה סולודקין: הרי אני לא רואה את הועדה שלנו רק לקידום מעמד האישה, אלא גם ועדה שנותנת הגנה לזכויות המשפחה וחינוך טוב זה לא רק מרכיב חשוב, אלא גם המטרה של כל מדינה מפותחת.

אתי לבני: גם אני ביקשתי להתייחס לנושא מס הבריאות, ויכול להיות שצריך להעלות בפני השר מאיר שטרית, שזה יהיה גם כן עד סכום מסויים לפי מבחן הכנסה של משפחה, ורק מעבר לפעמיים או שלוש מהשכר הממוצע, אפשר יהיה לגבות מעקרת הבית מס בריאות.

אתי לבני: נושא שני שאני ביקשתי, זה שעות סיעוד לנכים, אשר נוגע בעיקר לנשים היות וכפי שידוע תוחלת החיים שלהן יותר ארוכה.

אתי לבני: נושא נוסף שהוא קריטי, ובעיקר לנשים, הוא עניין גיל הפנסיה.

תמר גוז’נסקי: דבר נוסף, אנחנו מדברות במפורש על עובדות שאין להן תחליף וקופות החולים לא ייקחו את העובדות האלה.

תמר גוז’נסקי: לכן, בעצם מדובר בלהחליף עובדות מיומנות.

תמר גוז’נסקי: זה בדיוק כמו שיוציאו מבית ספר את כל המורים בעלי הניסיון ובמקומם יכניסו את כל בוגרות הסמינרים שרק אתמול סיימו ללמוד.

תמר גוז’נסקי: בקשר לגיל הפנסיה, אני חושבת שצריך לדבר על כך ששיעור האבטלה אצל נשים גבוה יותר, שנשים בגיל 40 כבר אינן יכולות למצוא עבודה גם אם מדובר בנשים שיש להם מיומנות וניסיון בעבודה וכו'.

תמר גוז’נסקי: לכן, בעצם זה אומר שיש לדון נשים שלא להמשיך בעבודה עד גיל 67, אלא חלק גדול יותר מהנשים יהיו מובטלות עד גיל 67.

תמר גוז’נסקי: אני מציעה, שאם אי אפשר לשנות את הכל אז לפחות להשאיר את הבחירה.

תמר גוז’נסקי: אני חושבת שהדבר הכי חמור בנקודה הזאת, זה לא התוספת של ה- 7 שנים.

תמר גוז’נסקי: קודם היתה אפשרות בחירה לנשים, הן יכלו לבחור כל שנה בין 60 ל- 65.

תמר גוז’נסקי: זה קיים בביטוח הלאומי, קיים גם אצל המעסיקים הציבוריים וקיים בכל מקום שבו גברים עובדים עד גיל 65.

תמר גוז’נסקי: מה שאני מציעה, זה לעמוד על כך שתישאר זכות הבחירה.

תמר גוז’נסקי: הרי יש נשים במקצועות כמו: מורות, גננות, מטפלות וכד', שאינן יכולות פיזית לעבוד מעבר לגיל 60, ואם הן תעבודנה הן תפגענה בילדים שבהם הן מטפלות.

תמר גוז’נסקי: לכן, עניין הבחירה כאן נראה לי מאוד מהותי.

תמר גוז’נסקי: אם מדברים על זכויות נשים, הזכות של האישה לעבוד עוד שנתיים זה יפה, אבל שתינתן לה את האפשרות לבחור כל שנה מגיל 60 עד גיל 67.

תמר גוז’נסקי: לגבי מס בריאות לעקרות הבית, כבר דובר בנושא.

תמר גוז’נסקי: בקשר לקצבאות ילדים, העמדה שלי היא שונה מכל מה שנאמר פה.

תמר גוז’נסקי: אני נגד כל קיצוץ בקצבאות הילדים, אני חושבת שקצבאות הילדים קוצצו במהלך 30 השנים האחרונות ב- 50%, רק בגלל אי ההצמדה וכו'.

תמר גוז’נסקי: אני רוצה להסב את תשומת לבכם, שכל מיני קצבאות שנוגעות לנשים יוצמדו לאחר התוכנית הזאת רק למדד ולא לשכר הממוצע במשק.

תמר גוז’נסקי: זה כולל את קצבת הזיקנה, קצבת הסיעוד, הבטחת הכנסה והשלמת הכנסה וכו'.

תמר גוז’נסקי: זה מהפך דרמטי, אשר משנה לגמרי את כל פניו של הביטוח הלאומי.

אתי לבני: היום זה נידון חלקית בועדת חוקה, בעיקר נושא זכויות נפגעי עבירה, והעלויות שהפרקליטות והמשרד לביטחון פנים הציבו כנגד זה הן עלויות שאי אפשר לתאר ואין להן שום קשר למציאות.

אתי לבני: לעומת זאת, יתר הסעיפים שעל פניהם אין בהם עלויות, יישארו בתוקף וייושמו מיידית.

טליה ליבני: לגבי קצבאות הילדים, אני חושבת שכועדה למעמד האישה מן הראוי היה שוועדה זאת תצא דווקא בקריאה של "היפוך הסדר".

טליה ליבני: אני הייתי מצפה שלילד הראשון, השני והשלישי יהיו סכומים יותר גבוהים.

טליה ליבני: אם אנחנו מדברים על נשים צעירות, נשים עובדות ונשים בתחילת הדרך שרוצות לשלב קריירה ובניית משפחה, התמיכה המשמעותית היא בשנים האלה.

טליה ליבני: אני מתנגדת בתוקף לעניין של מבחן הכנסה, משום שזה יגרום תמריץ שלילי לנשים לצאת לעבודה.

טליה ליבני: גם היום, נשים צעירות עושות הרבה פעמים את החשבון אם עלות המעון כל כך גבוהה, גם המעונות המסובסדים.

טליה ליבני: לכן אנחנו הצענו ללכת על פגיעה מינימלית, כלומר קיצוץ של 1.4 מיליארד במקום 3.6 שהממשלה מעוניינת, אבל אז לקבוע סכום של 187.

טליה ליבני: כך שבתחילת הדרך ובתחילת בניית המשפחה, לא תיפגע יכולת האישה לצאת לעבודה.

טליה ליבני: הסכומים האלה הם משמעותיים לגבי המשפחות הצעירות, הזוגות הצעירים והנשים הצעירות.

טליה ליבני: יותר מזה, בשלב הזה החלטת האישה היא קריטית.

טליה ליבני: אם היא לא תצא לעבודה עכשיו, לאחר לידת הילדים יהיה לה הרבה יותר קשה.

טליה ליבני: אני כמובן מצטרפת גם לעניין מס ביטוח בריאות.

טליה ליבני: לגבי מה שתמר אמרה בנושא גיל הפרישה.

טליה ליבני: זה לא רק העלאת גיל ל- 67 וביטול אופציית הבחירה, יש שם גם קנס שהוא בעצם הפחתה של 5% בכל שנה.

טליה ליבני: כאשר אישה תצא בגיל 60, יורידו לה 35% מהפנסיה.

טליה ליבני: זאת אומרת, אנחנו נדבר על נשים רעבות, ללא קצבת זיקנה ועם פנסיה מזערית.

טליה ליבני: אנחנו נגיע למצב אבסורדי, המדינה תצטרך להקים ענף מיוחד בביטוח הלאומי לנשים רעבות.

נדיה חילו: הייתי רוצה לשים דגש קצר על כמה אלמנטים, שכבר הועלו וכמובן שאני מצטרפת.

נדיה חילו: כעובדת סוציאלית אני עובדת בשטח גם ביפו, ששם תחנות "טיפת-חלב" מרוכזות ונמצאות באחריות הישירה שלי, ואני רואה כל יום את החשיבות הלא תיאורטית ולא מספרית שיש למקום הזה עבור הנשים הבאות אליו.

נדיה חילו: זה מקום שמשמש להן מבחינת מסגרת, ולפעמים זה המקום היחיד עם האפשרות למפגש עבורן.

נדיה חילו: כמובן שיש בזה עוד הרבה מעבר לשירות לתינוק, גם אלמנטים של חיזוק והעצמת נשים.

נדיה חילו: לגבי נושא קצבאות הילדים, זהו נושא מאוד חשוב ויש בו גם איזשהו מסר של עצמאות לאישה.

נדיה חילו: הקצבה משולמת לאישה ובנושא הזה יש אמירה ומסר שגם אם היא עובדת וגם אם לא עובדת, זה נותן לה את האפשרות לשלוט בתקציב וגם להיות מעבר לכל מה שנאמר פה, לגבי עידוד נשים ליציאה לעבודה וכו'.

נדיה חילו: לגבי מס בריאות, גם בנושא הזה הייתי רוצה להוסיף את האלמנט של אמירה מסויימת.

נדיה חילו: זה שהבעל ישלם עבור אשתו, יש בזה איזו "קרינה" של שוביניזם מסויים ואני מעבר לנושא הכלכלי של מס בריאות לעקרות הבית.

נדיה חילו: האמירה פה היא: את אישה התלויה עדיין בבעלך, את אישה שאין לה עדיין עצמאות וכד'.

נדיה חילו: יש בזה אמירות קשות שאנחנו צריכים להעמיק הרבה מעבר, בחשיבה על הנושאים האלה.

נדיה חילו: לגבי נושא גיל הפנסיה, אני מצטרפת לדברים שנאמרו פה שיש להשאיר טווח בחירה.

נדיה חילו: הבחירה כאן היא לא רק של האישה, אני רוצה גם להוסיף את הבחירה שיש למערכת לפעמים.

נדיה חילו: יש פה גם עניין מקצועי, כי גם אם האישה רוצה או לא רוצה, במיוחד במקצועות כמו גננת או מטפלת או עובדת במעונות, הפגיעה יכולה להיות גם מקצועית באיכות הטיפול והשירות.

נדיה חילו: לכן אפשרות הטווח הזה של הבחירה, נותנת לה את האופציה גם מבחינה תקציבית וגם את אפשרות הביטוי לנשים.

ציפי נחשון גליק: הייתי מוסיפה גם פן נוסף, שכל הגזירות האלה אמנם משפיעות על האישה, אבל האישה חיה בתוך המשפחה ובכך כל הגזירות האלה בעצם מובילות הרבה מאוד משפחות להצטרף למעגל העוני וכאשר קיים מעגל עוני ויש קשיים כלכליים, אז בהכרח הנשים הן הסובלות העיקריות כי אז זה מגביר את רמת האלימות במשפחה.

ציפי נחשון גליק: אני מציינת זאת כמסר שאותו יש להעביר לשר מאיר שטרית.

ציפי נחשון גליק: זה אולי מן כדור שזורקים אותו ולא יודעים לאן הוא מתגלגל, אבל אני רוצה להגיד שאנחנו כן יודעים לאן הוא עלול להתגלגל.

אורנה ורקובסקי: בהנחה שרמת החיים בארץ לא תישאר כפי שהיא היום למטה, אלא תהיה צמיחה וכו' תוך שנתיים שלוש, במצב הזה אלו שמרוויחים יותר ירוויחו עוד יותר, אבל אלה שנשענים על קצבאות הביטוח הלאומי, אנחנו נוריד להם את רמת החיים יותר, משום שזה לא יוצמד לשכר הממוצע שיעלה.

אורנה ורקובסקי: זאת נקודה מאוד משמעותית, בייחוד לגבי נשים הנמצאות ברמת שכר נמוכה.

אורנה ורקובסקי: דרך אגב, גם שכר המינימום מוקפא, שזה דבר נוסף שיש לו השלכה ישירה לגבי נשים.

רימון לביא: אם לא יוצרים יותר משרות, מה שיקרה בפועל זה תהליך הפוך.

רימון לביא: דווקא נשים, בגלל האמצעים שננקטו בתוכנית הכלכלית, תעזובנה את כוח העבודה האזרחי.

רימון לביא: זוהי תופעה מאוד ידועה, שבמצבים כאלה דווקא נשים כמפרנסות שניות עוזבות את שוק העבודה.

רימון לביא: זאת מלבד התופעה שברמות הביניים והגבוהות, כאשר עושים את שיקול הכדאיות, הנשים שם איכשהו יכולות להיכנס לשוק העבודה, אבל דווקא ברמות הנמוכות, מה שיקרה הוא שהנשים שם תעזובנה את שוק העבודה.

רימון לביא: לא תהיה כניסה גם לאותן המשרות שהאוצר אולי מצפה שייכנסו, כגון סיעוד וכד', וזאת בגלל השיקול הכלכלי, שזה גם לא כדאי וגם אין מקומות במעונות ואין טיפול בילדים וכו'.

רימון לביא: כך שהתופעה הצפויה מבחינתנו, היא שהסטטיסטיקה דווקא תיראה יותר טוב, יהיו אולי פחות מובטלות.

רימון לביא: אבל במציאות, זה ייראה גרוע.

רימון לביא: דבר נוסף שאני רוצה להצביע עליו, הוא שברמות הנמוכות במיוחד, אנחנו חייבים ליצור איזו שהיא דינמיקה.

רימון לביא: נניח ונצליח להכניס קצת מהאנשים לעבודה, אבל אם לא נוצרת דינמיקה של קידום במקומות העבודה וקידום ברמת השכר וההכנסה, אז בעצם לא עשינו שום דבר בנושא הזה.

רימון לביא: אני גם רוצה להזכיר, שבתוכנית הכלכלית אין שום השקעה בעצם, לא רק ביצירת מקומות עבודה אלא גם בתנאים שיאפשרו לנשים "להמשיך ולגדול" בהשלמת השכלה, הכשרה מקצועית וכן הלאה.

ברכה זיגלמן: לגבי נושא גיל הפרישה, זהו דבר שבמשך שנים גם נעמ"ת, גם ארגוני הנשים וגם המחלקה באיגוד המקצועי, נלחמו על הנושא הזה של פרישה זהה וגמישה.

ברכה זיגלמן: אסור לנו בשום אופן לוותר על התהליך הזה של הגמישות, משום שבכפל התפקידים שלנו אין לנו ברירה אלא לעבוד בעיסוקים שונים ומיוחדים, וזו גזירה איומה.

ברכה זיגלמן: איך אפשר לבוא לאותם מקומות מסויימים או מיוחדים שברובם או כולם רק נשים, ולהגיד "את תוציאי את נשמתך עד גיל 67", ואם לא אז תהיינה הפחתות והבונוסים ילכו לאיבוד.

ברכה זיגלמן: לכן אני חושבת שההישג הזה שגם המחוקק הבין שבעבודת נשים חייבת להיות גמישות בפרישה, זו נקודה שבאמת צריך לשים עליה דגשים חזקים.

ברכה זיגלמן: וכמובן שבכל תהליך של הבראה אני רואה פה מגמה מטעם הממשלה להוציא את הנשים מכוח העבודה.

מוריה אשכנזי: מדובר באמהות לילדים וכל אחת מכן שעברה תהליך של לידה, יודעת שכל אישה לאחר לידה יכולה להיכנס לדיכאון שלאחר לידה.

מוריה אשכנזי: את הדבר הזה אנחנו מאתרות, לא אחות קופת חולים ולא רופא ילדים, כי בעצם לרופא הילדים לא יהיה זמן להסתכל על האמא אם השירות הזה באמת יעבור לקופות החולים.

מוריה אשכנזי: 48 שעות לאחר הלידה, האמהות האלה כבר מתייצבות בתחנת "טיפת-חלב", או שאנחנו אצלהן בבית.

מוריה אשכנזי: מעבר לכך, המשבר הזה שעשוי בהחלט להתחזק יותר וגם לגדול ולהתגבר, וזה כתוצאה מכל המצוקה הכלכלית, כאשר גם אם אנחנו מדברים על מענק הלידה.

מוריה אשכנזי: אותה יולדת או אישה בהריון, מלבד המצוקות הנפשיות שבהן יש לטפל ולהתמודד, וגם עם המצוקות הכלכליות שהיא מתמודדת איתם, אני צריכה לתת לה את התמיכה ולשתף אותה עם שירותי הרווחה וכל הגורמים האחרים.

מוריה אשכנזי: ואם נגיד שזו הלידה השנייה שלה, היא גם לא תקבל מענק לידה.

מוריה אשכנזי: אותו מענק לידה, נותן לאישה הזאת איזה שהוא נתיב לדברים המינימליים שלאחר הלידה.

מוריה אשכנזי: אז מה יקרה במשפחות ברוכות ילדים, כאשר הן בדרך כלל ברמה הסוציו-אקונומית הכי נמוכה?

מוריה אשכנזי: עכשיו אנחנו צופות שמעבר למעמד הבינוני, שהיום אפשר להגיד שיש להם הכנסה סבירה, עם כל הקיצוצים האלה הן תרדנה ברמה.

מוריה אשכנזי: אני חושבת שבהיבט הזה, צריך לעצור את התהליך הזה של משרד האוצר ואני שומעת את כל התמיכות, כולל של יו"ר ועדת הכספים שלשום, אשר תומכים בזה שלא להעביר אותנו.

מוריה אשכנזי: פה אני פונה אליכם בבקשה, אחרת יהיה פה משהו נורא ואיום, מפני שסדר העדיפות של קופות החולים זה לקחת את המצב הכספי, ואת האחיות הן לא לוקחות כי הן טוענות שיש להן עודף.

מוריה אשכנזי: מעבר להיבט הזה של הנשים קיימת ועדת אמוראי, שקמה בסוף דצמבר ועלתה כסף למדינה, ומתעלמים מההמלצות שלה לחלוטין, והאוצר ממש מתנער ממנה ומנסה אפילו להסתיר אותה כאילו שזה לא קיים.

מוריה אשכנזי: על מה הם מתבססים?

מוריה אשכנזי: על ועדת נתניהו שקמה לפני כעשרים שנה.

מוריה אשכנזי: יש בועדת אמוראי המלצה חד משמעית, שלא להעביר את השירות הזה לשום מקום כי זה עלול לפגוע.

מוריה אשכנזי: אני פונה ליו"ר הועדה, ומבקשת באמצעותך שחברי ועדת הכספים יפתחו את דו"ח ועדת אמוראי, יקראו את תוכנו ושלא יצביעו לכיוון הזה של ההעברה לקופות.

מוריה אשכנזי: קיים היבט נוסף וזה הפגיעה בנו.

מוריה אשכנזי: מה שיקרה זה שב- 1 בינואר 2004, יתווספו לנתיב האבטלה עוד 2,200 אחיות.

מוריה אשכנזי: מה שזה יביא אחר כך, זה כל מה שדובר כאן לגבי נשים שאינן עובדות, כי היא תיהפך להיות עקרת בית ודבר גורר דבר.

ג'ינה מרום: אני מייצגת סקטור שבו עובדים 120,000 חברים כאשר 90% מהם נשים.

ג'ינה מרום: ביניהן יש נשים צעירות, שבאות עם תואר אקדמי לאחר 4 שנות לימוד באוניברסיטה ולא רק שהן מרוויחות את שכר המינימום הן גם מקבלות השלמת הכנסה, שזה בושה כשלעצמה, והן אמורות לחנך את הדור הצעיר.

ג'ינה מרום: ישנם גם גמלאי הסתדרות המורים, שהם אמורים להיפגע מכל אותם הדברים שהועלו כאן.

ג'ינה מרום: כלומר אם אני מסתכלת על כל הסקטור שאני מייצגת, אני רואה את כל הפגיעות מכל הכיוונים, מלבד אולי הדבר שהוא "מס הבריאות לעקרת הבית" שכמובן אצלנו מדובר בנשים עובדות.

ג'ינה מרום: אבל תארו לעצמכם, שמעלים את גיל הפרישה ולא תהיה לעובדים האפשרות לפרוש לפני כן, וזאת כאשר יש מורים שהם שחוקים לאחר 20 או 30 שנות עבודה, והגננות יצטרכו בגיל 67 להתמודד עם הטיפול בילדים.

ג'ינה מרום: אני רוצה שתסתכלו על התמונה כולה ועל הסיכון הקיים בפגיעה בדור הצעיר, שהרי אנחנו אמורים לחנך ולהכין את הדור הבא.

ג'ינה מרום: באיזו דרך נעשה זאת?

ג'ינה מרום: איך נוכל להכניס את הדור הצעיר למערכת, כאשר אנחנו לא נוכל "לרענן את השורות" אצלנו?

ג'ינה מרום: אמנם היה לנו "ניצחון גדול" במאבק שבמהלכו הגענו להסכמה מצד כל הצדדים המעורבים, ובוטלו התוכניות לפיטורי אלפי מורים.

ג'ינה מרום: אבל עדיין, 250 מורים מפטרים, ו- 1,450 מורים שפורשים.

ג'ינה מרום: אבל יש להבין, שהמורים שפורשים לא מפנים את מקומם וקיימת פה הטעייה.

ג'ינה מרום: אני מבקשת להדגיש שכל מורה שפורש, הוא יוצא עם השעות.

ג'ינה מרום: התלמידים יסיימו את הלימודים ויחזרו הביתה מוקדם יותר, אבל המורה תצטרך להישאר מעבר לכך כדי לסיים את "החלונות" שאולי נותרו לה.

ג'ינה מרום: כל המורות האלה לא תוכלנה להישאר במערכת, כי הן לא תוכלנה לממן את החזקת ילדיהן, אחד אצל המטפלת שני בגן ואולי גם ילד שבא מבית הספר מוקדם בשעה 11 – 12 כאשר היא מגיעה הביתה רק בשעה 2 – 3 בגלל כל מיני מטלות של המערכת.

ג'ינה מרום: מכל מה שהוזכר כאן, אני יכולה לראות את הסקטור שלי שהולך ב"דרך ללא מוצא", כי המצב קשה מאוד.

גילה אושרת: לגבי גיל פרישה, היום קיימת מגמה מאוד גדולה של עידוד מצד המעסיקים בכל מיני סקטורים, לפרישה מוקדמת, ואז מגיל 50 עד גיל 67, אתה נשאר מובטל בלי סיכוי למצוא עבודה, ללא הכנסה וללא קצבת זיקנה.

גילה אושרת: נוצר מצב שבעצם אתה משאיר תקופה ארוכה נשים ללא הכנסה.

גילה גמליאל: אולי נושא הבחירה ההדדית, כפי שהוצג כאן, יכול היה לתת את הפתרון לזה.

גילה אושרת: לגבי הפגיעה במערכת החינוך, אני מצטרפת לדבריה של קודמתי ג'ינה, יכול להיות שזה יאלץ נשים להוציא מכספן כדי לממן שוב הוצאות טיפול בילדים, או לאלץ אותן לעבור למשרה חלקית, שגם כאן לא בטוח שימצאו אותה.

גילה אושרת: אני חושבת שכל הסעיפים האלה חשובים, כי מעבר לאותם הסעיפים שהזכרתי ומעבר לעובדה שהם מהווים פגיעה כלכלית בנשים, יש להם השלכה נוספת שהם בהחלט בעלי משמעות של פגיעה במעמד הנשים.

דינה האן: מה שאני רוצה לציין מתוך מה שאני שמעתי כאן בדיון, נדמה לי שלא הבהרנו לעצמנו מספיק, ואולי אנחנו צריכות לעשות את זה, מה בדיוק אנחנו רוצות?

דינה האן: כי יש לנו כאן בעצם איזושהי דואליות.

דינה האן: הרי אנחנו הנשים וארגוני הנשים, לחמנו הרבה על השוואת גיל הפרישה.

דינה האן: אם מישהו היה יושב כאן עכשיו ומקשיב מהצד, הוא היה בעצם שומע כאן נימה של "קשה לנו הנשים".

דינה האן: אני יודעת ומודעת לכך שקשה, במיוחד במקצועות מסויימים כפי שהוזכרו כאן.

דינה האן: אבל יחד עם זאת אנחנו רוצות את השוויון, אז אני לא יודעת איך אנחנו נציג זאת בצורה שלא תפגע באינטרס שאנחנו עצמנו נלחמנו עליו.

שני דברים: אנחנו אומרים שאנחנו בעד זכות הבחירה לנשים לצאת לפנסיה בגיל 67, אבל זכות הבחירה ללא קנס ועם זכות לקצבת זיקנה.

גילה גמליאל: מאחר וקיימת בעיה מאוד קשה בקרנות הפנסיה, ניסו למצוא איזה שהוא פתרון ומענה, על מנת שלא לפגוע בסופו של דבר, לא רק בנשים אלא בכל האוכלוסייה שבעתיד תזדקק לכספי הפנסיה.

גילה גמליאל: צריך לבחון את הדברים שטליה העלתה פה, בדבר אותו קנס של 5% לשנה.

אלה גרא: לגבי תקציב ההכשרה המקצועית, שיש לו אפקט גדול מאוד לגבי נשים וחזרתן למעגל העבודה.

אלה גרא: עניין חומרת שיטת הממוצע בחישובי הפנסיה, שזה שינוי שמוצע וגם הוא מחמיר את המצב לגבי נשים, מאחר ומסלול הקידום שלהן מאופיין בצורה יותר איטית, ולכן החישוב הממוצע מביא להן פנסיה נמוכה יותר בפועל.

אלה גרא: לעניין תחנות "טיפת-חלב", אני רוצה להדגיש את האלמנט של עבודת האיתור היזום שתחנות הטיפת-חלב לוקחות על עצמן, לאיתור בעיות בקהילה שלא יהיה לזה תחליף, אם תחנות הטיפת-חלב תועברנה למקומות אחרים.

אלה גרא: אני רוצה לדבר על חוק קבלני כוח-אדם וההצעה לשנות זאת בצורה כזו, שעובדת תוכל להיחשב כעובדת זמנית למשך שנתיים וזה דבר שלא יעלה על הדעת.

אלה גרא: אני רוצה להזכיר לועדה, שהנשים האלה נמצאות ב"מלכוד" של חוסר קידום, חוסר תנאים וחוסר תנאי מינימום מובטחים, לא חופשות לא פנסיה ולא הפרשות סוציאליות, ולהגדיל את התקופה הזאת זה אולי "החלום" של האוצר אבל לא יתכן שניתן לזה יד מבלי שנשמיע זעקה.

אלה גרא: קיימים היום כ- 100,000 עובדים כאלה בישראל, ובמסגרת הזאת שני שליש מהם נשים, שנמצאות בתחתית סולם העובדים.

אלה גרא: כיום אנחנו מדברים על תופעה חדשה שכמותה לא היה ידוע בישראל, וזהו "עוני של אישה עובדת", וכולן במלכוד הזה.

אלה גרא: הסטטיסטיקות מלמדות אותנו שבממוצע נשים יוצאות ממעגל העבודה בגיל 54, ומכאן החומרה של הפגיעה בדרישה של העלאת גיל הפנסיה, שבדרך כלל איננה אפשרית לאותן נשים שנפלטו ממעגל העבודה.

אלה גרא: ואם מצמידים לכך את מתן קצבת הזיקנה שתחל רק בגיל 67, אני חוזרת על מה שנאמר קודם, נגזר על הנשים לשבת 13 שנה ללא הכנסה וללא קצבת זיקנה, ובנוסף לכך לשלם גם מס בריאות כעקרת בית.

אלה גרא: אנחנו קוראות להכרה בהוצאות הטיפול בילדים.

אלה גרא: אמנם כשהאוצר שומע את הדבר הוא נחרד ואומר "זה עולה לי כסף", אבל זו הסתכלות צרה מאוד.

אלה גרא: זה מעודד יציאת נשים לעבודה ומכניס למעגל דיווח האמת, את כל אותם הסקטורים שהיום אינם מדווחים אמת.

אלה גרא: לא נעשתה עבודת עומק כדי לבדוק את העניין הזה, ואני מאוד לא משוכנעת שזה יעלה הרבה כסף לאוצר.

אלה גרא: אני רוצה גם לציין שזו התוכנית השישית ברצף, ולאחר כל אחת מהתוכניות הקודמות, הבעיה לא נפתרה.

אלה גרא: אני חושבת שצריך להתחיל להבין שאולי הפתרון הוא לא הקיצוצים.

אלה גרא: אנחנו קוראות ומבקשות לראות את מנועי הצמיחה, ופה יש חילוקי דעות גדולים, כאשר אני שמעתי את שר האוצר כשהוא אומר שיש מנועי צמיחה, ואילו אחרים אמרו שהמנועים האלה אינם.

יהודית אופנהיימר: מסתבר, שהקיצוצים שעליהם הוחלט בדצמבר, ייושמו בפועל רק החודש.

יהודית אופנהיימר: אבל זה לא שהנשים יזכו מההפקר בארבעה או חמישה חודשים אחורה, אלא זה נזקף להם כיתרת חוב ועכשיו היתרה תרד מהקצבאות המקוצצות.

יהודית אופנהיימר: לפני כשבועיים אמרה תמר גוז’נסקי שנוכחת כאן היום, דברים שהיא אמרה ואומרת בכל מקום, שקיימת פה שיטה שמבטיחה את זכויות בעלי ההון באופן שיטתי, על חשבון העמדות החלשות בחברה.

פלורנס גרנות: גם כל הנושא שקשור לקשישים ולזיקנה, עם כל הפורמט שלו לגבי הסיעוד הקצבאות או גיל הפנסיה, ובאופן כללי אני מצטרפת לכל מה שנאמר כאן בנושא.

פלורנס גרנות: רציתי לשאול שאלה, האם נבדקה הסוגייה של מספר הנשים בחברה הישראלית שייפגעו מכל סעיפי התוכנית הכלכלית, לעומת מספר הגברים?

פלורנס גרנות: האם אפשר להוציא נתון כזה?

פלורנס גרנות: ואם כן, אפשר ללכת על הנקודה של אי שוויון מוחלט.

תמר גוז’נסקי: לא צריך להיות לנו ספק, שכדי להתמודד עם הבעיות הקשות שלנו כנשים בעולם העבודה כל מה שאישה סוחבת על גבה במשך שנות חייה, מגיעות לנו זכויות היתר המצומצמות האלה, של בחירה באיזה גיל אנחנו פורשות.

רוז מיכאליס: מלבד זאת, מאחר ואנחנו "לא שוות" כבר הרבה שנים מגיעות לנו פריבילגיות כדי לתקן את המעוות.

מאיר שטרית: ** נושא ביטול מס בריאות לעקרות הבית.

מאיר שטרית: ** ביטול נושא הגזירות בסוגיית תחנות "טיפת-חלב".

מאיר שטרית: ** נושא העלאת גיל הפנסיה, דרישה לשמירת העיקרון הקיים, של אפשרות בחירה גם לנשים וגם למערכת.

מאיר שטרית: ** נושא שעות סיעוד לנכים ואני חושבת שזו נקודה חשובה, כי רוצים לקצץ להם את זה ל- 5 שעות שבועיות בלבד.

מאיר שטרית: ** נושא מענקי הלידה וקצבאות הילדים, הועלתה פה הצעה שזה יהיה ביחס הפוך.

מאיר שטרית: ** נושא קצבת הזיקנה.

מאיר שטרית: אני רוצה לומר שלא יהיו איזה שהן אשליות, תמיד כשבאים להציג דברים אף פעם לא מקבלים את הכל.

מאיר שטרית: אני מאמינה שאנחנו צריכות לשאוף לקבל את הרוב אם לא את הכל.

מאיר שטרית: אנחנו נציג כאן את כל הדברים בצורה ברורה, לכל אחת מאיתנו יש את הקשרים שלה ממפלגות שונות וגם כאן תצטרכנה להפעיל את הכוחות שלכן, ככל שזה יהיה יותר מסיבי הדברים יקבלו יותר ביטוי.

מאיר שטרית: תודה רבה לכל מי שהגיע לכאן.