הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 198, 2005-07-13 09:00

אתי לבני: בוקר טוב לכולם, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

אתי לבני: הישיבה הזאת מתכנסת ביוזמת הגוף שנקרא "עמותת סיוע לנשים ונערות נגד אלימות", והיא נועדה להציג את הסקר, מחקר שאתם ערכתם בנושא של הזכויות, עמדות, תעסוקה, כל דבר שנוגע לנשים, אתם קוראים לנשים הפלשתינאיות בישראל, נשים ערביות בישראל.

אתי לבני: זה מלווה יחד עם מסמך שאנחנו הכנו במ.מ.מ, שבעצם חוזר בעיקר על נושא התעסוקה ויזמות של הנשים במגזר הערבי ובעצם מסתמך גם על נתונים שאתם נתתם להם.

אתי לבני: הדבר שבאמת מעורר אי נוחות רבה, ובאמת שאלות רבות וצורך באמת להתערב, זה שרק 17 אחוז מהנשים הערביות נמצאות בשוק העבודה וכמובן זה לעומת ה-54 אחוז של הנשים היהודיות בגילאים האלה.

אתי לבני: זה דבר שהוא באמת קשה ביותר וקשה ודורש התערבות ודורש ניסיון וחשיבה משותפת איך אנחנו יכולים לנסות ולצאת מהמצב הזה.

אתי לבני: אם תסתכלו בנתונים, ואני אולי רק אעלה אותם כדי שיישארו בפרוטוקול.

אתי לבני: האבטלה בשנת 2003 אצל הנשים הערביות, המספר שנתון הוא, 8.9 מהנשים הערביות השייכות לכוח עבודה; הן בלתי מועסקות.

אתי לבני: בשיעור הנשים הערביות באוכלוסייה של נשים בישראל בכלל, 18 אחוז.

אתי לבני: אבל שיעורם בכוח עבודה זה רק 5.8 אחוז.

אתי לבני: בעיקר המספר הזה של 17 אחוז מתוך הנשים הערביות, בנות 15 ומעלה, הן משתתפות בכוח עבודה.

אתי לבני: כלומר, כ-65 אלף נשים ערביות בכוח עבודה.

אתי לבני: עכשיו יש לזה הרבה מאוד סיבות והסיבות אנחנו תכף נתייחס אליהן.

אתי לבני: רוב הסיבות הן רלוונטיות, גם לנשים במגזר היהודי.

אתי לבני: זה אם אנחנו אומרים על מעונות יום, אם אנחנו מדברים על השכלה, אם מקורות תעסוקה, מצב משפחתי, גיל, ככל שאתה יותר קרוב לעיר הגדולה ולמרכזי תעסוקה, כמובן הדרך להגיע לעבודה היא יותר טובה.

אתי לבני: הכשרה מקצועית היא לא מספקת ואנחנו רואים נתון די בולט שההשכלה של נשים ככל שהיא הולכת וגדלה באוכלוסייה הערבית, דווקא התעסוקה של נשים משכילות הולכת ופוחתת.

אתי לבני: כלומר, אנחנו מקבלים עכשיו גם אבטלה בקרב נשים עם השכלה גבוהה.

אתי לבני: עכשיו יש גם גורמים כמובן דתיים, תרבותיים, קהילתיים.

אתי לבני: ואנחנו נדבר תכף על העמדות בקרב האוכלוסייה הערבית לגבי נשים בעבודה.

אתי לבני: כאשר מצד אחד יש תמיכה גדולה בהשכלה של נשים.

אתי לבני: ומצד שני, יש הרבה מאוד ערכים מסורתיים שבאופן עקיף מונעות את היציאה של הנשים של העבודה.

אתי לבני: בעיקר אם זה עבודה מחוץ ליישוב, אם זה עבודה שגורמת לחיכוך עם הגברים או עם גורמים זרים וכו'.

אתי לבני: כמובן כמו שאמרתי, הבעיה הגדולה ביותר היא במחוז הדרום.

אתי לבני: שמה רוב הנשים הבדואיות והיה לנו ישיבה גם עם הנשים הבדואיות.

אתי לבני: ושם ראינו שאחד הפתרונות היה עסקים קטנים.

אתי לבני: והיו שם כמה דוגמאות מאוד יפות של יצירה ויזמות של עסקים קטנים במגזר הבדואי.

אתי לבני: ואנחנו נרצה לשמוע האם זה חל גם על הנשים הערביות ואיך אפשר לרתום את העסקים הקטנים והבינוניים בידי התמ"ת, ביצירת מקומות תעסוקה.

אתי לבני: עסקים קטנים זה אחד הפתרונות שנותנים, גם כמענה לדרישות של חברה מסורתית, חברה ערבית, עם מגבלות מסוימות.

אתי לבני: לגבי מעונות יום, אנחנו רק דנו על כך אתמול, זה חל על נשים יהודיות באותה מידה.

אתי לבני: גם נשים בערים, גם נשים בפריפריה.

אתי לבני: וכמובן הכשרות מקצועיות ודברים מהסוג הזה.

אתי לבני: אני אבקש עכשיו את גב' עולה להתייחס לנושאים, לשים את ההדגשים על מה שאת רוצה לעלות כאן.

אתי לבני: אני רוצה לברך אתכן על הסקר הזה, סקר מאוד רציני.

אתי לבני: אני מבינה שעל 1,200 נשים נסקרו גם בראיונות עומק ובצורה מאוד רצינית ובאמת תבורכו כי זה כלי עבודה.

אתי לבני: אנחנו מהיום והלאה נתייחס לנושא הזה וזה יהיה כלי העבודה שלנו שנוכל להתייחס.

אתי לבני: אמנם אנחנו היום בתעסוקת נשים, על אלימות בקרב החברה הערבית, הנושא של כבוד המשפחה שגם הוא מעורר אי נוחות רבה לגבי מידת הלגיטימציה עדיין שהטיפול בנושא כבוד המשפחה.

אתי לבני: אלימות על רקע הנושא של כבוד המשפחה, מקבל לגיטימציה גם אצל הנשים ויותר אצל גברים בחברה מסורתית.

אתי לבני: גם כאן תלוי בהשכלה, תלוי בכל.

עולא שתייוי: אני רציתי קודם לדבר על המחקר שעשינו באמת.

עולא שתייוי: והאחראית על הפרוייקט יכולה לעשות את זה יותר ממני, אז אני אתן לה את זכות הדיבור עכשיו לגבי באמת מה היה במחקר ומה התוצאות, במיוחד בעניין תעסוקת נשים.

עולא שתייוי: גב' ג'אדה אבו-ג'אבר תתייחס לנושא של המחקר.

אתי לבני: בבקשה.

ג'אדה אבו-ג'אבר: אני מנהלת פרוייקט זכויות האישה, בעמותת נשים נגד אלימות.

ג'אדה אבו-ג'אבר: המקצוע, יועצת ארגונית, מנהלת פרוייקטים חברתיים.

ג'אדה אבו-ג'אבר: ספציפית לנושא הזה, אנחנו השנה כחלק מהפרוייקט, ערכנו את המחקר הזה, חלק ממנו רק סקר, אבל המחקר הוא מחקר הרבה יותר מקיף ששילבנו בו גם אנתולוגיה איכותית וגם אנתולוגיה כמותית.

ג'אדה אבו-ג'אבר: הכוונה היתה באמת לקבל תמונה רחבה מקיפה ומעמיקה, לגבי המציאות של האישה הערבייה היום בישראל.

ג'אדה אבו-ג'אבר: ניסינו לבחון מה העמדות של החברה כלפי כל מיני סוגיות שקשורות למעמד האישה.

ג'אדה אבו-ג'אבר: דבר ראשון שרצינו לבדוק, זה איך החברה היום מעריכה את מעמד האישה, חיובי, שלילי, מה צריך לשנות, מה צריך לקדם.

ג'אדה אבו-ג'אבר: אלו זכויות מקבלות היום הכרה ולגיטימציה חיובית בקרב האוכלוסייה, אלו זכויות אנשים עדיין חושבים שעדיף שנשים לא תתקבלנה כרגע, ומהם מנגנוני הבקרה והפיקוח שהחברה מפעילה, כדי לשמר יחסי כוחות בין נשים וגברים בתוך החברה הערבית.

ג'אדה אבו-ג'אבר: באופן כללי, ואני לא ארחיב בתוצאות כי זה לא המקום, אנו נתמקד היום בנושא תעסוקת נשים והחלטנו להתמקד בנושא זה, כחלק מתוצאות המחקר.

ג'אדה אבו-ג'אבר: זאת אומרת, המצב נראה באופן מובהק שהנושא שהיום צריך לעמוד על סדר היום הציבורי של החברה הפלשתינאית בישראל, זה נושא תעסוקת נשים והרבה אנשים חושבים שזה נושא קריטי בקידום מעמד האישה.

ג'אדה אבו-ג'אבר: ישנה הסכמה מאוד גדולה שנשים יצאו לעבוד, ישנה הכרה בחשיבות עבודת נשים ותעסוקת נשים מחוץ לבית.

ג'אדה אבו-ג'אבר: לא רק בבחינת הקידום המעמד האישי שלה, אלא גם כתרומה משמעותית בכלל למשפחתה.

ג'אדה אבו-ג'אבר: יחד עם זאת, ישנם כל מיני מכשולים העומדים בפני מימוש הזכות הזו.

ג'אדה אבו-ג'אבר: כמו שראינו גם בדברים אחרים, גם הזכות על החינוך היא נתמכת באופן די נרחב, אבל גם יש שם כל מנגנונים שבעצם לפעמים שוללים את הזכות הזאת, את המימוש של הזכות הזאת בפועל.

ג'אדה אבו-ג'אבר: אחד הגורמים המרכזיים שראינו, הוא בעצם מחסור באפשרויות תעסוקה בתוך היישובים הערביים.

ג'אדה אבו-ג'אבר: אם ניקח בחשבון את המרכיבים שקראת להם תרבותיים של חוסר ההסכמה, חוסר הרצון של האנשים לראות נשים שיוצאות לעבוד מחוץ ליישוב, זה בעצם מבטל את האפשרות לממש או ליהנות מהזכות הזאת לצאת לעבודה.

ג'אדה אבו-ג'אבר: דברים נוספים שהיו, מסגרות הטיפול בילדים ובהמשך עולה תרחיב על כך יותר.

ג'אדה אבו-ג'אבר: אבל סך-הכל אנחנו ראינו שתוצאות המחקר הן מעידות על כך שבעצם ישנה היום הכרה יחסית גדולה מזה שנשים חייבות לצאת ולעבוד, ללמוד, לזכות לחיים ללא אלימות וכו'.

ג'אדה אבו-ג'אבר: אבל יחד עם זאת, עדיין קיימים בחברה כל מיני ערכים תרבותיים או מסורת שבעצם מונעת בפועל מהנשים ליהנות מהזכויות האלה.

עולא שתייוי: לגבי המסורת ולגבי החברה, החלק של הפרוייקט שמתמקד בזה זה החלק שג'אדה וצוות התקשורתיים שלנו עובד על זה.

עולא שתייוי: עובדים עם החברה, עם הנשים באופן ישיר כדי להגביר את המודעות לחשיבות העניין הזה.

עולא שתייוי: שכשחשבנו ליזום את הישיבה הזאת, חשבנו דווקא על התפקיד לא של החברה, או לא על המכשולים שהחברה מציבה, אלא על המכשולים שהממסד או משרדי הממשלה, הגורמים האחראיים על קידום התעסוקה בקרב נשים ערביות, מהצד הזה.

עולא שתייוי: כמו שכבר ג'אדה ציינה, הבעיה העיקרית זה מציאת מקומות עבודה.

עולא שתייוי: ביישובים הערביים אין מקומות עבודה, אין אזורי תעשייה, אין תשתיות.

עולא שתייוי: זה המכשול הכי גדול.

עולא שתייוי: אחד הנושאים שצוין קודם זה הכשרה מקצועית.

עולא שתייוי: לא רק שההכשרה אינה מתאימה, אלא גם אחוז הנשים שמשתתפות בהכשרה המקצועית, הנשים הערביות אני מתכוונת, הוא נמוך ביותר.

עולא שתייוי: אנחנו מדברים על 6 אחוז מכלל הנשים שמשתתפות בקורסי ההכשרה, זה נשים ערביות.

עולא שתייוי: כמובן גם ההכנסה מהעבודה עצמה ואכיפת חוקי העבודה.

עולא שתייוי: זה מתקשר ביחד.

עולא שתייוי: נשים ערביות, אלא שיוצאות לעבודה, אין להן מוטיבציה להישאר שם.

עולא שתייוי: ואלה שמחפשות עבודה כשהן רואות את השכר שהן צריכות לקבל מול העבודה שהן צריכות לבצע, הן אומרות "לא תודה, אני חוזרת הביתה ונשארת שם".

עולא שתייוי: החברה הערבית אחראית במובן מסוים גם על התרבות הזאת של השכר הנמוך שלה.

עולא שתייוי: אבל קיימת גם אחריות של הממסד לאכיפת חוקי עבודה, לגבי שכר מינימום.

עולא שתייוי: למרות שיש יחידה מיוחדת בתמ"ת, אין אכיפה אפילו אצל אנשים משכילים, כגון עורכי-דין, רופאים.

עולא שתייוי: דווקא אלה, מעסיקים נשים בתנאים שיש בהם הפרה יסודית של הזכויות הבסיסיות.

אתי לבני: אני רק רוצה לומר לך בנושא הזה, שאנחנו, אני מקווה שביום ראשון יאשרו הצעת חוק שלי, נציבות שוויון הזדמנויות בתעסוקה.

אתי לבני: זה חוק של שדולת הנשים שאני מקדמת אותו וקיבלתי הסכמה של התמ"ת.

אתי לבני: והשר הביע הסכמתו לקדם את הצעת החוק הזאת.

אתי לבני: צריך לעבור ביום ראשון, אני מקווה, בישיבת הממשלה ויבוא לכנסת.

אתי לבני: אני חושבת שזה יהיה צעד גדול.

אתי לבני: כי סוף סוף יתנו מקום לאכיפה של חוקי העבודה, של שוויון הזדמנויות בצורה הרבה יותר מסיבית מזה שנעשה היום.

עולא שתייוי: אני לא יודעת את הפרטים לגבי הצעת החוק, אבל אני אשמח לקבל עותק ואולי נצטרף גם.

אתי לבני: זה טוב לנשים יהודיות וערביות ולכל נשים ככלל?

נדיה חילו: בחברה הערבית, זה לא רק מיועד לנשים.

נדיה חילו: לדעתי זה ישפיע מאוד על החברה הערבית כולה אם זה יעבור טוב.

אתי לבני: זה בדיוק בא לממש.

אתי לבני: זה לא דבר שהוא אמורפי, ושלא רואים אותו.

עולא שתייוי: עוד מכשול שעומד בפני נשים ערביות הרוצות לצאת לעבודה, זה הנגישות למקומות העבודה.

עולא שתייוי: קיימת בעיה רצינית בכל עניין התחבורה, ברוב היישובים הערביים הקטנים וגם הגדולים אין תחבורה ציבורית, לא ביישובים עצמם ולא בין היישובים.

עולא שתייוי: זה מקשה מאוד על הניידות.

עולא שתייוי: אישה שצריכה לצאת בעצם לעבודה במקום אחר.

אתי לבני: את כותבת כאן, שכאשר "אגד" שלא נותנת את השירות, יש חברות ערביות.

אתי לבני: תנסי לראות מודל של פתרון ריאלי של הנושא הזה.

עולא שתייוי: ייתכן שהפעלת קווים ביישובים הערביים תהיה לא רווחית, או-קיי.

עולא שתייוי: הרי "אגד" שהיא חברה ממשלתית וגם מפעילה כמה קווים שהם לא רווחיים.

עולא שתייוי: היה ניסיון אחד מארגון פמיניסטי, ביחד עם נשים מכפר מרר הם הצליחו להפעיל קו בתוך מרר.

עולא שתייוי: אפשר להשתמש במודל שהם עשו.

אתי לבני: מה קרה עם זה?

עולא שתייוי: יש קו שפועל במרר, הנשים שם דואגות שהוא יפעל.

אתי לבני: למה אתם לא מאמצים במקומות אחרים?

עולא שתייוי: אנחנו צריכים תמיכה.

עולא שתייוי: מדובר בקו אחד שחברה אחת תרמה את זה.

עולא שתייוי: בסופו של דבר, החברה הזאת היא חברה פרטית, שתרמה את הקו הזה למרות שהיא לא מרוויחה.

עולא שתייוי: אבל אי אפשר לבקש מכל החברות שפועלות במגזר הערבי לתרום קווים לכל היישובים הערביים.

ואסל טאהא: לא הרשו להם להיכנס, לכפר כנא, ולכפר מרר.

ואסל טאהא: כשהייתי ראש ראשות שם, אני אפשרתי להם קו פנימי, שכיום הוא עובד וזה גם רווחי.

עולא שתייוי: אנחנו מדברים על מקרה פה ושם, הרי הבעיה היא לא בעיה של מרר ולא של כפר כנא.

עולא שתייוי: יש בעיה ביישובים הערביים כולם, ואי אפשר לבקש מחברה עסקית לבוא ולתרום לכל היישובים האלה.

עולא שתייוי: זה בלתי אפשרי, גם החברה הזאת בסופו של דבר תקרוס.

עולא שתייוי: קיים צורך שהגורמים הממשלתיים האחראיים, משרד התחבורה, צריך להפעיל יותר קווים ביישובים הערביים.

עולא שתייוי: צריך למצוא יחד עם אתו, בשיתוף פעולה עם ארגונים, אנחנו מוכנים לשבת איתם ולמצוא פתרון לעניין הזה.

אתי לבני: בשלב ראשון תעבירי אלי מספר יישובים, ששם הצורך הוא באמת אקוטי, שיש כמות גדולה, ואני אפנה לשר התחבורה.

פטמה סרסור: אני לא מאמינה שיש יישוב אחד יהודי שאין לו תחבורה ציבורית.

אתי לבני: אז אני אומרת לך, יישובים קטנים, יש בעיה גדולה עם שירותי תחבורה.

אתי לבני: אגד היא לא חברה ממשלתית, היא חברה שצריכה להרוויח.

אתי לבני: כדי לנסות להכניס אותה למקומות לא רווחיים, צריך לדבר ברמה הממשלתית וצריך להתחיל באיזשהו מספר מקומות.

אתי לבני: ואני מוכנה להיות מעורבת בנושא הזה.

עולא שתייוי: אנחנו מקבלים את ההצעה ואני חושבת שצריך להתחיל מאיפה שהוא.

עולא שתייוי: זה לעניין לנגישות מקומות העבודה.

עולא שתייוי: נעבור לעניין סניפי שירות התעסוקה ביישוביים הערביים.

עולא שתייוי: אנחנו מדברים על 14 לשכות מתוך 120 לשכות בכל הארץ, שאין בהן אף לא לשכת אקדמאים אחת.

עולא שתייוי: זה צורם.

אתי לבני: פניתם בנושאים האלה?

עולא שתייוי: למשרד התמ"ת, כן בהחלט.

עולא שתייוי: אנחנו מצפים לישיבה איתם.

אתי לבני: עם מי אתם יושבים שם?

עולא שתייוי: עם סגן השר, אלי אפללו.

עולא שתייוי: אלה של נצרת הם הולכים לנצרת עלית, אלה של כפר קרע, הולכים לחדרה.

עולא שתייוי: אז תאר לך, מכפר קרע לחדרה, למרות שאין לשכת תעסוקה בכפר קרע, יש לשכת תעסוקה באום-אל-פחם, אז למה לשים לידם לשכת אקדמאים.

עולא שתייוי: ובנצרת, זו לא לשכה קטנה, אין לשכת אקדמאים שם, צריכים לעלות לנצרת עלית כדי להירשם שם.

עולא שתייוי: לעניין הייעוץ התעסוקתי.

עולא שתייוי: הרי יש תחנות ייעוץ תעסוקתי מחוזיות, חיפה, תל-אביב, באר-שבע, ירושלים.

עולא שתייוי: יחד עם אלה יש בערים בצפון עוד תחנות לייעוץ תעסוקתי שאף עיר מהמפורטות שמשרד התמ"ת פירט אותן, לא נמצאת עיר או יישוב ערבי אחד.

עולא שתייוי: אין יישוב ערבי שיש בו תחנה לייעוץ תעסוקתי.

ואסל טאהא: כמה יש במגזר היהודי?

עולא שתייוי: יש ארבעה שהם מחוזיים, ויש עוד שישה שהם ביישובים, בעכו, בעיקר בצפון.

עולא שתייוי: שישה או שבעה.

עולא שתייוי: אבל העניין הזה של הייעוץ תעסוקתי לא נמצא בקרב האוכלוסייה הערבית, למרות שאני חושבת שזאת דרישה חיונית כשאנחנו מדברים על הנתון הזה של 17 אחוזים נשים בשוק העבודה.

עולא שתייוי: הנתון האחרון.

עולא שתייוי: המכשול האחרון ברשימה שלנו לפחות, זה מסגרות טיפול בילדים.

עולא שתייוי: אני לא צריכה להרחיב על הנושא הזה, הרי הוועדה הזאת דנה לא אחת בעניין הזה.

עולא שתייוי: נשים ערביות נאלצות להישאר בבית בגלל הילדים, אין מסגרת לילדים מאפס עד שלוש.

עולא שתייוי: ואלה שיוצאות לעבודה, נאלצות למצוא לפעמים פתרונות לא רשמיים לילדים שלהן.

עולא שתייוי: כעקרון אלה המכשולים שאנחנו מדברים עליהם.

עולא שתייוי: אנחנו קבענו ישיבה עם משרד התמ"ת.

עולא שתייוי: אנחנו באנו לוועדה היום כדי שהוועדה תסייע לנו.

עולא שתייוי: מהחומר שקיבלנו ממשרדים שונים, מהניתוח שלנו למצב, אנחנו רואים שרוב המשרדים האחראים על תעסוקת נשים, אין תכניות ואין יעדים לעידוד נשים ערביות לצאת לעבודה.

עולא שתייוי: אין בכלל תכניות.

עולא שתייוי: זה לא נבדק כל העניין הזה של תעסוקת נשים ערביות.

עולא שתייוי: לכן אנחנו נמצאים היום בוועדה ומבקשים שהוועדה תסייע לנו לפחות.

אתי לבני: ראשית כל, הוועדה מוכנה לסייע וכמובן זה בדיוק התפקיד שלה.

אתי לבני: השאלה איך.

אתי לבני: אנחנו צריכים לחשוב איפה לשים את האנרגיות כדי להוציא באמת תוצאות.

אתי לבני: למשל, הייתי רוצה לשמוע קצת על עסקים קטנים, מטה ודברים מהסוג הזה.

אתי לבני: האם את חושבת שזה כיוון נכון?

עולא שתייוי: אני חושבת שזה כן פתרון.

עולא שתייוי: אבל אני לא חושבת שזה הפתרון.

עולא שתייוי: המשק הערבי תלוי בשוק הישראלי.

עולא שתייוי: ואנחנו מדברים על מצב קשה לעסקים הקטנים גם בקרב האוכלוסייה היהודית, על אחת כמה וכמה על האוכלוסייה הערבית ואוכלוסיית הנשים הערביות.

עולא שתייוי: הפתרון של עסקים קטנים, אני לא יודעת, לפחות מהניסיונות שהיו, נגיד בנצרת.

עולא שתייוי: אני שמעתי לא פעם שמטה שם עומד להיסגר, נכון?

עולא שתייוי: נסגר אפילו.

עולא שתייוי: ואני חושבת שצריך להשקיע בעניין הזה.

עולא שתייוי: הרי הרשות לעסקים קטנים, לא משקיעה די בקרב האוכלוסייה הערבית.

עולא שתייוי: זה צריך להיות, זה צריך להשקיע, אבל לא צריך לאמץ מודלים של אלה שמיושמים בקרב האוכלוסייה היהודית, צריך משהו מיוחד לנשים הערביות, לאוכלוסייה הערבית, איך עושים את זה?

עולא שתייוי: הרי הרשות לעסקים קטנים היא לא עובדת בכלל, יש ארגוני נשים, יש ארגונים שעובדים בקרב הקהילה הערבית.

עולא שתייוי: אנחנו נשמח לסייע, נשמח לשתף פעולה.

עולא שתייוי: יש לנו נתונים, המחקר שנעשה, המחקרים האחרים שנעשו בשטח.

עולא שתייוי: שיכולים לסייע להם איך לפנות לאוכלוסייה הזאת.

עולא שתייוי: מה כן אפשר ליישם, מה לא ניתן ליישם.

עולא שתייוי: הם אמרו, "כן, אנחנו יודעים שבתיאוריה עסקים קטנים הם יכולים להוות פתרון, אבל לא הפתרון".

עולא שתייוי: יש עוד מכשולים שצריך להתגבר עליהם.

אתי לבני: למה לא פתרון ראוי, למה לא פתרון בסדר חשיבות גדול?

ג'אדה אבו-ג'אבר: יכול להוות פתרון אולי לאחוז מסוים של נשים.

ג'אדה אבו-ג'אבר: אנחנו מדברים על סך הכל 17 אחוזים מהנשים הערביות, שהן היום בשוק העבודה.

ג'אדה אבו-ג'אבר: אז נניח שהנשים שיקימו עסקים משלהן באחוזים בקרב האוכלוסייה הזאת, עוד עשרה אחוזים, חמישה עשר אחוזים מקסימום, מה עם השאר?

נדיה חילו: אנחנו מדברים על 40 אחוז אקדמאיות שלא עובדות.

אתי לבני: גם יהודיות?

נדיה חילו: לא, אבל זה כאילו יותר מביא את הכיוון האמיתי וזה הרבה יותר חמור לדעתי.

עולא שתייוי: אני רוצה ברשותך להוסיף עוד משהו.

עולא שתייוי: אמרתי שעסקים קטנים בעיקר לא פתרון.

עולא שתייוי: הם חלק מהפתרון.

עולא שתייוי: בתחילת הישיבה הזאת תכננו גם שמנהלת העמותה שלנו תדבר על הנושא הזה.

עולא שתייוי: אז אם ניתן לתת לה כדי שהעמדה שלנו תוצג בשלמותה.

אתי לבני: לפני שאנחנו מתחילים לפתוח נושא זה לדיון, מכיוון ששני חברי-כנסת מכבדים אותנו בנוכחותם, אני רוצה להקריא לכם נושא שעסקנו בו השבוע בכנסת, 'איך רואה החברה הערבית את שיתוף נשים בעשייה פוליטית ובמעורבות פוליטית', שזה חלק מהמחקר שלכם.

אתי לבני: שמחתי לראות, שבאמת התוצאות מפתיעות.

אתי לבני: הייתי מבקשת, חבר-הכנסת טאהא, שתרשמו לפניכם ש85- אחוז מהאנשים שעברו את המדגם, חושבים ששריון מקומות לנשים ברשימות הבחירות למפלגות הוא כלי שיתרום להגדלת אחוז הנשים הערביות המעורבות בעשייה פוליטית.

אתי לבני: רוצים לראות אותן בעשייה פוליטית.

אתי לבני: 86 אחוזים אומרים שהמפלגות הערביות צריכות להציב את קידום מעמד האישה בראש סדר היום שלהם.

אתי לבני: אני רוצה לומר שבשבוע האחרון העברנו בקריאה טרומית הצעת חוק שבעצם צריכה להגביר ייצוג נשים במפלגות פוליטיות.

אתי לבני: אולי היא לא ההצעה הטובה ביותר, אבל בכל זאת זה איזה שהיא דרך.

אתי לבני: אני רוצה לברך את חברי-הכנסת מהמפלגות הערביות שתמכו בקריאה טרומית, לא כולם, חלקם נמנעו, אבל תמכו.

אתי לבני: ואני באמת חושבת שמעורבות פוליטית של נשים יכולה לתרום בכל הנושאים האלה שאנחנו מדברות עליהם.

אתי לבני: זה רגע אתנחתא.

עאידה תומא-סולימן: אני חושבת, שהמחקר שלנו בארגון נשים נגד אלימות מאוד מעניין, והוא מראה וחושף את עמדות האוכלוסייה הערבית כלפי הרבה נושאים, הקשורים לזכויות נשים.

עאידה תומא-סולימן: אני חושבת שהרבה שנים השתמשנו במילה לעידוד הנשים הערביות לצאת לעבודה.

עאידה תומא-סולימן: אני חושבת שהגיע הזמן שנפסיק להשתמש במילה "עידוד", כי המחקר שלנו מראה באופן מאוד מפורש שהנשים מעודדות, הנשים רוצות לעבוד, הנשים מחפשות עבודה, צריך לתת להן הזדמנות לעבוד.

עאידה תומא-סולימן: זה בעיקר הבעיה.

עאידה תומא-סולימן: הבעיה היא, לא הרצון של הנשים ולא המנהגים, כפי שהרבה פעמים מצוין שכאילו המנהגים שלנו חוסמים את קידום הנשים.

עאידה תומא-סולימן: למרות שברמה מסוימת של עבודות, שהן מאוד לא סטריאוטיפיות של נשים, החברה הביעה חוסר רצון בעניין של מקצועות כאלה לנשים.

עאידה תומא-סולימן: העיקר הוא, שבאמת האוכלוסייה רוצה לראות את הנשים יוצאות לעבודה.

עאידה תומא-סולימן: כי יודעים שזה גם משנה את מעמד המשפחה כולה.

עאידה תומא-סולימן: השאלה היא ואני חושבת שמכלול המעצורים שדיברה עליהם עולה, הם בעיקר מראים שהתכנית או שהאגודה לקידום או לשילוב נשים ערביות בעבודה, זה בעיקר צריכה להיות עבודה מערכתית.

עאידה תומא-סולימן: זה בלתי אפשרי לבוא ולהגיד שזה התפקיד של התמ"ת ורק התמ"ת.

עאידה תומא-סולימן: זאת עבודה מערכתית שהיא כוללת גם כן את משרד החינוך, שלצערי הרב אני חושבת שהוא לא מכין את האנשים שלנו לקראת העתיד.

רותי רנרט: זו בעייה של תקציבים, שלא מועברים לרשות לעסקים קטנים.

עאידה תומא-סולימן: אז אני חושבת שהעניין הוא מאוד מערכתי וצריך לכלול את מכלול הדברים.

עאידה תומא-סולימן: משרד התחבורה אמור להיות חלק מזה, משרד החינוך אמור להיות חלק מזה.

עאידה תומא-סולימן: כי משרד החינוך עם כל הנושאים שהם מלמדים בבתי-הספר והמקצועות שהם מכינים את הנשים, הן יוצאות עם חינוך מסוים אבל שלא עוזר מבחינת תעסוקה.

עאידה תומא-סולימן: אני חושבת שהפתרונות יכולות להיות גם כן עסקים קטנים, למרות שזה בעירבון מוגבל.

עאידה תומא-סולימן: מהניסיון שלנו זה יכול להיות יותר טוב נגיד באזורים שאפשר לבנות על עסקים קטנים.

עאידה תומא-סולימן: היום בתחרות הקיימת במשק זה מאוד קשה, ואנחנו מכירים סיפורים במיוחד שההכשרה בדרך כלל לא מתלווית אחר-כך בהדרכה אינטנסיבית ומתמשכת.

עאידה תומא-סולימן: כולנו יודעים שהמאבק של אנשי העסקים הקטנים הוא מאבק יומיומי לשרוד וכולנו יודעים את הסטטיסטיקה כמה עסקים קטנים נסגרו בשנים האחרונות במדינת ישראל.

עאידה תומא-סולימן: אז אני לא בטוחה שזה.

עאידה תומא-סולימן: יש דוגמאות מאוד מעניינות כמו למשל בנגב, איפה שהצליחו להביא עבודות יד לרמה כזאת של ייצור ושל פרנסה.

עאידה תומא-סולימן: אבל גם כן מקרה שפותר נגיד במקרה הכי טוב זה 150 נשים.

אתי לבני: זה לא מבוטל, 300, זה 150 ו-150.

עאידה תומא-סולימן: זה לא מבוטל.

עאידה תומא-סולימן: אני מדברת לעומת זאת, על 40 אחוזים מהאקדמאיות שלא מוצאות תעסוקה.

עאידה תומא-סולימן: זה כבר בין החלטה מינורית שתעזור למשפחה לבין שאנחנו מדברים על זכות האישה באמת לעבוד בכבוד ולעבוד גם באפשרות של יציבות עתידית ולא רק לשרוד ולהתקיים, על זה אנחנו מדברים.

עאידה תומא-סולימן: אני חושבת שבלי התערבות ואנחנו נמשיך בנשים נגד אלימות להיות בקשר גם עם הוועדה וגם עם חברי-הכנסת, אנחנו כמובן נקיים ישיבה איתם אפילו באופן אישי לגייס אותם לנושא הזה.

עאידה תומא-סולימן: כי אנחנו חושבים שלחץ אמור להיות מופעל על כל הגורמים הרלוונטיים, המשרדים הרלוונטיים, כדי לבנות תכנית מסוימת ולא לנגוע פה ושם.

עאידה תומא-סולימן: נציגי המשרדים שאנחנו מדברים עליהם, לא נוכחים כאן, זה יכול להעיד קצת.

אתי לבני: ראשית כל, מה אומר חבר-הכנסת ואסל טאהא, מה הוא יעשה בעניין הזה, למה אתה מתחייב?

ואסל טאהא: הלוואי והייתי יכול להתחייב לפתור את כל הבעיה, הייתי פותר אותה.

ואסל טאהא: אני אל"ף, אדבר בקצרה מפני שיש לי עוד ועדה.

ואסל טאהא: העניין הוא עניין של שינוי קונספציה כפי שאמרה החברה עאידה, לעניין מערכתי ולא עניין ספציפי נקודתי.

ואסל טאהא: וצריך לשנות את המדיניות כלפי העסקת נשים.

ואסל טאהא: אם אנחנו מסתכלים לאחוז המובטלות במחקר, 9,8, נדמה לי שזה גם לא משקף את העובדה האמיתית שישנה בשטח.

ואסל טאהא: אני חושב שיש הרבה נשים שלא נרשמות, יושבות בבית.

ואסל טאהא: זה האבטלה בקרב נשים בסקטור הערבי גבוהה יותר מ-9,8.

ואסל טאהא: זה מה שרציתי להדגיש.

עולה שווקיו: ה-17 אחוזים, זה לא רק נשים שעובדות.

ואסל טאהא: בזמנו כשהייתי ראש רשות, עשיתי מחקר והאחוז היה יותר גבוה מ-17 אחוזים בקרב נשים, חלקן הקטן נרשמו בלשכת התעסוקה.

ואסל טאהא: אני רציתי גם לציין עוד נקודה שהנשים הערביות סובלות פעמיים, גברתי היושבת-ראש.

אתי לבני: שלוש פעמים.

ואסל טאהא: מפני שהן מיעוט בתוך מיעוט שסובל מדיכוי ומאבטלה, וסובל גם בכל תחומי החיים מאפליה.

ואסל טאהא: הן נאבקות לזכויותיהן פעמיים, נגד הממסד, ונגד החברה שמגבילה אותן.

ואסל טאהא: אני חשתי ואני חש שיש שינוי בסקטור הערבי, יש שינוי.

ואסל טאהא: היום אני בעד להוריד את המילה "עידוד".

ואסל טאהא: היום יש מובטלות.

ואסל טאהא: אין כבר לעודד, הן מחפשות מקומות עבודה.

ואסל טאהא: ואני חושב שכאן טמון הסוד שאנחנו צריכים לעבוד עליו ולהיאבק כנגד המדיניות הזאת של האבטלה שרווחת בצורה ממוסדת אצלנו בסקטור הערבי, האבטלה הפכה להיות מוסד בעצמו.

ואסל טאהא: אנשים, "מה אתה עושה"?

ואסל טאהא: "אני מובטל", "אני נרשם".

ואסל טאהא: קטגוריה שלמה.

ואסל טאהא: אנשים עובדים באבטלה, עובדים ומקבלים שכר-מינימום.

ואסל טאהא: היום אין שכר מינימום, היום מקבלים 50 אחוז או פחות, 1,700 ש"ח נדמה לי מקבלות.

ואסל טאהא: לכן יש צורך, אנחנו כוועדה, שנשתף פעולה עם כל הגורמים, עם כל העמותות, על-מנת ללחוץ על הממשלה לשנות את הקונספציה לא רק לעידוד אלא לפתוח מקומות עבודה.

ואסל טאהא: ציינו החברות שאין אזורי תעשייה בסקטור הערבי.

ואסל טאהא: יש חלק קטן, זעיר מאוד, שזה לא מספיק אפילו להעסיק אחוז קטן.

ואסל טאהא: דיברו על עידוד נשים לפתוח דרך מטי יזמות פרטית, עסקים קטנים, אני לא חושב שזה הפתרון שיאפשר לנו, זה יעזור, אבל זה חלק.

ואסל טאהא: דיברו כאן בנגב על יזמות פרטית ועל עסקים קטנים שהצליחו, אולי בדרום זה יצליח, בכפרים הבדואים יצליח.

ואסל טאהא: אבל בנצרת למשל אני חושב שזה לא יצליח, באזורים אחרים, זה לא יצליח, אבל זה יעזור, זה רק יעזור.

ואסל טאהא: לכן יש צורך ובזה אני מסיים, להיאבק על-מנת לשנות את המדיניות הממשלתית כלפי העסקת נשים.

ואסל טאהא: היא צריכה לא רק לעודד, אלא לפתוח מקומות עבודה.

ואסל טאהא: הכשרה מקצועית.

ואסל טאהא: מדברים על הכשרה מקצועית, הכשרה מקצועית אני יודע שיש בעיות בתחבורה.

ואסל טאהא: נשים לא מוכנות או לא יכולות לנסוע, הן מובטלות, אין להן את הכסף להשקיע בתחבורה על-מנת להגיע מטורען לכפר תמרה, לשנות כמה קווים כדי להגיע לשם, לשלם 50 ש"ח ביום בכדי שתגיע ותקבל הכשרה מקצועית.

ואסל טאהא: אז למה לא עושים מיפוי שלם ודרך המיפוי הזה יקבעו בדיוק את מקומות ההכשרה המקצועית.

ואסל טאהא: אם איש מתחשק לו לפתוח בתמרה ולמשוך את כל הכפרים לתמרה.

ואסל טאהא: איש מתחשק לו בתוך מוסד העבודה, לפתוח את מקום ההכשרה נניח במרר ולמשוך אנשים מפסוטה, זה לא ילך.

נדיה חילו: זה לא חלק ממדיניות כוללת?

ואסל טאהא: לכן אין אפילו מדיניות, הם עושים את זה בצורה אקראית, בוחרים ככה סתם ועל דעתו של איש, מנהל לשכה.

ואסל טאהא: לכן גברתי, אני חושב שיש צורך לעשות מיפוי, לבקש מהחברות או לבקש מהעמותה או ממוסד שיעשה מחקר מיפוי, מדעי, נכון, איך אפשר להקל על הנשים בכדי להגיע לקבל הכשרה מקצועית.

עאידה תומא-סולימן: בקשה נוספת, שהוא יתחשב גם במקומן של הנשים הערביות מאיפה שהוא מגיע, שיתמוך בשילוב נשים במקומות האלה, כך שאני אראה אותן שהן נכנסו.

ואסל טאהא: אני יותר מתומך.

ואסל טאהא: אצלנו במפלגה, שריינו מקומות בכל המוסדות של המפלגה.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: רשמנו את ההתחייבויות.

רותי רנרט: אני אחראית על הסברה ברשות לעסקים קטנים ובינוניים.

רותי רנרט: הרשות זרוע ביצועית של משרד התמ"ת.

רותי רנרט: אנחנו מגבשים מדיניות לעידוד הקמת עסקים קטנים ובינוניים.

רותי רנרט: יש לנו 25 מטי פיקוח יזמות של כפרים בכל הארץ.

רותי רנרט: חמישה מהם במגזר הערבי.

רותי רנרט: יש לנו במשולש, בנצרת, בירכא, שלוחה באום-אל-פחם וברהט.

רותי רנרט: לצערי, לפני שאני אוכל להגיד מה עשינו עד היום ומה אנחנו מתכוונים ואיך אפשר לשתף פעולה, אני צריכה להתחיל קצת מבכיינות.

רותי רנרט: אבל עד היום לא קיבלנו מהאוצר את התקציבים שלנו שאושרו בתקציב האחרון.

רותי רנרט: קיבלנו את הרבעון הראשון ואנחנו לא יכולים לתכנן מדיניות.

רותי רנרט: מטה נצרת שלנו נסגר מחוסר פעילות.

אתי לבני: מתי?

רותי רנרט: לאחרונה.

רותי רנרט: יש פה נציגים של מטה המשולש ומטה ירכא והם ידברו על הנסיבות.

רותי רנרט: אנחנו מתקצבים את המטה מהתקציב שלנו ואין לנו תקציב כי לא קיבלנו עד היום מהאוצר.

רותי רנרט: אנחנו לא יכולים לגבש מדיניות ויש לנו תכניות לטובת המגזר הערבי, תכף אני באחוזים מה עשינו ויש עלייה בקרב הנשים הערביות בפניה לעסקים קטנים ובינוניים.

רותי רנרט: אז קודם כל אני אציג, אבל שתהיה התייחסות של האוצר.

אתי לבני: את יכולה להתייחס לנושא הזה?

ביתיה פודרביטל: אני עובדת בצוות תעשיה ומסחר באגף התקציבים במשרד האוצר.

ביתיה פודרביטל: דבר ראשון בעניין ההעברה.

ביתיה פודרביטל: אני חייבת להגיד הערה לפני שאני מגיבה למה שאת אומרת, רק שבאופן כללי משרד האוצר בנושא העסקים הקטנים ומטה, יש לו הרבה הסתייגויות.

ביתיה פודרביטל: חוץ משני מקומות, במגזר החרדי ובמגזר הערבי.

ביתיה פודרביטל: באמת אנחנו חושבים שכלכלית זה דבר מאוד נכון.

ביתיה פודרביטל: עכשיו בעניין העברת התקציב או בעניין מטה נצרת.

ביתיה פודרביטל: בעניין העברת התקציב היתה בעיה, כאילו זה לא קשור פה לשום מגזר.

ביתיה פודרביטל: אתמול דיברתי עם בוקשפן, היום תחזרי למשרד, תראי שהכסף במחצית שעבר, המחצית השניה יש בעיה של פטור ממכרז, זה בעיה של החשב הכללי.

ביתיה פודרביטל: אני מקווה לפתור את זה כמה שיותר מהר.

אתי לבני: אפשר יהיה לפתוח את נצרת אם יש כסף?

ביתיה פודרביטל: אני חושבת שאת עושה פה משהו מאוד לא הגון, כי אני יושבת בוועד המנהל של הרשות לעסקים קטנים, היתה בעיה של העברת כספים, הבעיה של נצרת ואת יודעת את זה בדיוק כמוני, היא לא בעיה של העברת כספים.

ביתיה פודרביטל: יש שם בעיית ניהול, היה שם בעיית פעילות.

ביתיה פודרביטל: אל תקשרי פה דבר שאינו קשור, זה לא הזמן.

רותי רנרט: יש כאן נציגים של מטה ירכא והמשולש, והם יציגו כעת את הבעיה.

רותי רנרט: אבל אני רוצה לציין, שזה לא משנה למגזר הערבי.

רותי רנרט: באופן כללי, עכשיו בחודש יולי, ועד היום עבר רק רבעון ראשון ואולי בקרוב יעבור עוד רבעון, הרשות לא יכולה לתכנן מדיניות ולא קשור אם זה למגזר הערבי או לשום דבר אחר, זה באופן כללי.

נדיה חילו: בעבר היה תקציב, את מדברת על הרבעון האחרון.

נדיה חילו: אנחנו הרי פה לא בשביל לדבר, באמת כדי לפתור את הבעיה.

נדיה חילו: ב2004- היה תקציב.

נדיה חילו: בואי נדבר על היסטוריה.

נדיה חילו: היתה מדיניות?

נדיה חילו: בואי, על תיקחי נקודתית, אני לא ממעיטה בערך התקציב.

רותי רנרט: אני אציג את מה שעשינו, אולם זו פשוט היתה הערה שהיתה חייבת להיאמר.

רותי רנרט: בדרך-כלל בכל שנה בשנים האחרונות, נפתחו 30 קורסים בקרב המגזר הערבי, ובכל קורס נרשמו 20 נשים.

רותי רנרט: מתוך הנשים האלה, כשליש הקימו עסקים קטנים.

רותי רנרט: יכולים פה גם להעיד על אנשים, תחומי העשייה היו בסקרים שערכנו וראינו מה הצרכים.

רותי רנרט: הם נפתחו בנושא של צמחי מרפא, קוסמטיקה, תעשייה, צילום, ספרות, די-ג'י.

רותי רנרט: יש לנו הצלחנו מאוד במגזר הבדואי של תכנון ודי-ג'י.

רותי רנרט: באופן כללי מתוך הפונים במגזר הערבי, 40 אחוז הם נשים.

רותי רנרט: בחמש השנים האחרונות אנחנו רק מזהים מגמה של עלייה.

רותי רנרט: מהנשים שנרשמו לקורסים, אמרתי שזה 30 קורסים בשנה, ובכל קורס במשך 20 שנים, שליש מהן פתחו עסקים.

רותי רנרט: בנינו להן תכנית עסקית, הן קיבלו ליווי, חונכות צמוד.

רותי רנרט: העסקים האלה עוד כיום גם שורדים.

רותי רנרט: זאת אומרת, יש עלייה בקרב הנשים הערביות בנושא של פתיחת עסקים קטנים ובינוניים.

רותי רנרט: יכול להיות חלק ממכלול הפתרון.

רותי רנרט: עכשיו הרשות מקימה יחד עם הרשות לקידום מעמד האישה, ועדה משותפת, שיהיה לנו שם נציגה למגזר הערבי שהיא עוד לא נבחרה.

רותי רנרט: אבל שם תהיה נציגות למגזר הערבי ושם אפשר יהיה לגבש תכנית משותפת.

רותי רנרט: ומהידע שלנו אחד החסמים גם הגדולים זה הנושא של תקציב של קרנות מימון.

רותי רנרט: יש בעיה של הון עצמי.

רותי רנרט: אין קרן זעירה לנשים בכלל, בשום מגזר להלוואות.

רותי רנרט: אז אחת המטרות של הוועדה המשותפת עם הרשות לקידום מעמד האישה, זה לפתוח איזה שהיא קרן להלוואות זעירות לנשים ערביות.

רותי רנרט: שזה אין היום וזה מונע מהרבה.

רותי רנרט: כי למשל תבור נותנת הלוואות בגובה של מאה אלף ש"ח שלא צריך אותם לפתיחת עסק.

נדיר אסעד: אני מסכים עם כל מילה שנאמרה בסקר.

נדיר אסעד: זאת אומרת, הסקר באמת מצביע על בעיה מאוד רצינית אצלנו במגזר.

נדיר אסעד: ואני בא במיוחד גם מהמגזר הדרוזי.

נדיר אסעד: אנחנו בשנים האחרונות, זאת אומרת, זה אותו מסלול כמעט שכולם מעודדים את הנשים אצלנו, זאת אומרת, הכשרה מקצועית ואחריות לקורס יזמות.

נדיר אסעד: וברגע שהאישה מקימה עסק, אנחנו ממשיכים ללוות אותה עוד חצי שנה עד שהאישה תעמוד על הרגליים, תקים את העסק שלה בצורה חכמה ובצורה יעילה.

נדיר אסעד: ומהבדיקות שלנו בשטח, אנחנו רואים שאחוז ההישרדות שמנהלת אותו אישה פי שתיים או פי שלוש יותר גבוה מאחוז ההישרדות של גבר מנהל עסק.

נדיר אסעד: זאת אומרת, אנחנו יודעים שהנשים היום יודעות לעשות עסקים.

נדיר אסעד: סך-הכל לתת להן את הפוש, וזה על-ידי באמת תקציבים.

נדיר אסעד: רותי דיברה על תקציבים, כולם מדברים פה על תקציבים.

נדיר אסעד: עם כל ההכשרות שהפעלנו במגזר שלנו, לא קיבלנו אפילו שקל אחד מהתמ"ת או ממשרד האוצר עבור הפעילות הזאת.

נדיר אסעד: כל הכסף הגיע אלינו לשמחתי, זאת אומרת יש עוד כמה יהודים טובים בחוץ-לארץ ששולחים תרומות למגזר הדרוזי, ואנחנו מקבלים את הכספים האלה עבור הכשרת נשים.

נדיר אסעד: עד היום, אפילו שקל אחד עבור הכשרות מקצועיות לנשים, מהמדינה לא קיבלנו.

אתי לבני: רותי, מה את אומרת?

רותי רנרט: אני אומרת מה שאמרתי, יש שני דברים שצריך להתייחס אליהם בהקשר הזה.

רותי רנרט: דבר ראשון שאני מודה ומתוודה שהיתה בעיה בשנת 2005, גם עד מרץ לא עבר התקציב.

רותי רנרט: לגבי 2004, כל מה שאני יכולה שזה באמת ולכן חשבתי שאני צריכה ללכת, משרד התמ"ת יש לו תקציב, הרשות לעסקים קטנים יש לה תקציב - - -,

נדיר אסדר: התקציב של התמ"ת ושל רשות העסקים הקטנים, בא בסך-הכל לתת מענה לסעיף אחד מתוך כל המכלול שאני מניתי אותו.

נדיר אסדר: זאת אומרת, אני צריך הכשרה מקצועית ואני צריך גם קורס יזמות ואחרי זה חונכות.

נדיר אסדר: אם הרשות מקבל עבור היזמות, עבור ההכשרה המקצועי זה החלק הארי בתקציב שלה, בשביל להביא אישה לעבוד או לפתוח עסק, אני מקבל תרומות מחוץ- לארץ ולא מהארץ.

רותי רנרט: אלה סדרי העדיפויות של המשרד.

אתי לבני: היא אומרת שבסמכות התמ"ת החלוקה הזאת.

נדיר אסעד: אני מבין את זה, זאת אומרת, משרד ממשלתי אחר.

נדיר אסעד: אנחנו כבר למדנו ואנחנו כבר חיים במדינה הזאת עוד מעט 38 שנים, כך אני כבר מכיר את זה ואני יודע שלזה לא יהיה גם אף פעם פתרון.

נדיר אסעד: בקשר להסעות.

נדיר אסעד: אנחנו התחלנו אצלנו אפילו לעודד נשים, שלכל אישה שיש רכב פרטי, ושיש לה את הזמן הפנוי שלה וכאלה, אפילו לעשות הסעות לתוך היישובים ובין היישובים המאוד קרובים.

נדיר אסעד: אני רואה שאצלנו, במגזר שלנו, יש אני חושב לפחות מאה נשים העוסקות בהסעות האלה.

נדיר אסעד: בין אם להסיע ילדים בבוקר לגנים ולבתי-הספר ולהחזיר אותם למשפחה.

נדיר אסעד: כמו כן, אם אישה רוצה לנסוע מיישוב אחד לישוב אחר, יותר קל ויותר נוח לה לנסוע עם אישה מאשר להזמין מונית.

נדיה חילו: אבל כדי להסיע ילדים, צריך רישיונות ממשרד החינוך וכד'.

נדיר אסעד: כן.

נדיר אסעד: השנה, בגלל שהרשות מתקצבת אותנו בקורסים, או מתכוונת לתקצב אותנו, בינתיים בנושא ההסעות, במיוחד לנשים, אנחנו מאוד מקווים שהאוצר יואיל בטובו להעביר את הכסף לרשות.

אתי לבני: כן, זה הפתרון לגבי הסעות.

אתי לבני: זה צריך להיות תקני, ולא מספיק אגד וכד'.

פטמה סרסור: כל הפעילות שלנו, פעילות שלי בכלל באזור, אני גם ניידת מכפר קאסם עד אום אל-פחם וזה אזור די גדול והוא גם כן בואו נגיד, חתוך מהמגזר היהודי הצידה.

פטמה סרסור: מבחינת התחבורה, מבחינת ההגעה למקומות העבודה.

פטמה סרסור: ציינו פה החברות גם כן שיש לנו קשיים מסורתיים.

פטמה סרסור: אני לא מרגישה שיש לנו קשיים מסורתיים אם נותנים מקום לנסוע לפתח-תקווה כי זה 10 דקות מכפר קאסם לפתח תקווה או לכל מקום, מכפר כנא לחדרה.

פטמה סרסור: לא מקבלים אותם גם כן במגזר היהודי.

פטמה סרסור: אפילו שהיא אקדמאית ויש לה תעודות, זה המחסור.

פטמה סרסור: אתמול היה לי במקרה גם כן, הגיס שלי הוא מפקח במשרד החינוך, אז הוא אמר לי, למה אתם מפנים את הבנות שלכן למשרד החינוך, כאילו להוראה.

פטמה סרסור: כי מגיעים לאוניברסיטה מקבלים תואר שני וחוזרים להוראה.

פטמה סרסור: אז מקצרים את הדרך ישר לבית ברל או לכל מכללה ובזה יש לה הוראה וזה תעסוקה.

פטמה סרסור: לגבי המטה, האמת יש לנו הרבה עשייה.

פטמה סרסור: ויש לנו לפחות כמה שנים, אני ארבע שנים במטה וכמעט טיפחנו שליש מהעסקים הנשים שהגיעו אליה.

פטמה סרסור: אם זה בקורסים ואם זה בחונכות ואם זה במועדון נשות עסקים ושילוב נשים יהודיות ערביות.

פטמה סרסור: יש תזוזה, אבל הבעיה שלי שאני מגיעה עכשיו לקורסים, אנחנו כבר חצי שנה.

פטמה סרסור: החונכות גם נעצרה, שיש לי קורס ואין לי כסף לתת למרצה, אז הוא לא יבוא.

פטמה סרסור: יש לי קושי כשאני מדברת ואני אומרת בואו נפתח קורס, כי צוחקים עלי עכשיו במטה.

נדיה חילו: יחד עשינו תכנית שלא יצאה לפועל.

פטמה סרסור: יש לנו עוד תכניות.

פטמה סרסור: כמה שאפשר לעשות פרוייקטים, אבל בגלל התקציב זה עוצר לי.

פטמה סרסור: מישהי מתקשרת ואומרת, פטמה, הבטחתם לי חונכות ואני עוד לא קיבלתי אותה.

פטמה סרסור: אני מתקשרת ב9- בלילה לעמיר, גם חונך אצלנו, "עמיר, מה קורה".

פטמה סרסור: הוא אומר לי, "פטמה, תאשרו לי אני אגש".

פטמה סרסור: הבעיה היא באמת כמה שיותר תקציבים.

פטמה סרסור: אני בלי משכורת חודשיים.

עולא שתייוי: מה התקציב שמועבר?

פטמה סרסור: זה לא מכסה את המשכורות שלי.

פטמה סרסור: התקציב שמועבר לרשות לעסקים למטה הוא לא מכסה את המשכורות שלנו, של העובדים.

פטמה סרסור: ועל זה אנחנו חייבים לקיים פעילות על מנת להצדיק את הקיום שלנו ושנהיה רווחיים.

פטמה סרסור: ואני רוצה להודות, חברת הכנסת אתי לבני, באמת חברה שלי מהג'וינט ואני מאוד מודה לג'וינט, היא היתה צריכה להיות פה ומוזמנת, כי התמיכה היחידה שאנחנו מקבלים אותה היא מג'וינט ישראל.

אתי לבני: בתקציב ישיר?

פטמה סרסור: בתקציב, בהכשרות.

פטמה סרסור: כל קורס שאני עושה יש לי תמיכה.

פטמה סרסור: ואני מקווה שהתמ"ת יתמוך וגם הרשות וגם אנחנו, תקציב האוצר, הוא חייב לקיים.

עולא שתייוי: רציתי להגיד באמת, הרשות לעסקים קטנים עכשיו מדברת על מקרים פרטיים ואני לא רוצה להיכנס לזה.

עולא שתייוי: אני רוצה לדעת, הרשות לעסקים קטנים, אם באמת היא נותנת לכאורה מענה לבעיה של תעסוקת נשים.

עולא שתייוי: מה התקציב שהיא מעבירה כל שנה לחמשת המוקדים האלה.

עולא שתייוי: מה האחוז שהמגזר הערבי מקבל?

פטמה סרסור: יש עוד בעיה שנתקלתי בה.

פטמה סרסור: לפני שבועיים היה פה בכנסת יום העסקים הקטנים וניסיתי להגיע לחברת-כנסת שתוכל לעזור לי פה בחוק.

פטמה סרסור: לא חוק, אולי אישורים, עד שאנחנו מצליחים להוציא את האישה או שהיא יוצאת מהקושי הכספי והמצוקה שיש לה, מכשירים אותה, תומכים בה לפתוח עסק, מגיעים להלוואות, הולכים לקבל הלוואה, הבעל מוגבל ופתאום היא לא מקבלת.

פטמה סרסור: את כל העשייה שלי חצי שנה, היא כבר איננה.

פטמה סרסור: צריכים פה, לא יודעת, אם לפנות לבנקים, לאחראים פה, לקרנות, אם יש לה חשבון פרטי משלה, להתחשב.

אתי לבני: לא לקשור את זה בכלל?

פטמה סרסור: לא לקשור את זה עם הבעל.

אתי לבני: בתיה, את יכולה להתייחס לזה?

ביתיה פודרביטל: אני מודה ומתוודה שאני פחות מכירה.

אתי לבני: מישהו יכול להתייחס לנושא הזה?

פטמה סרסור: אני חושבת שהיחס הזה לקשור תמיד את האישה עם מה שקורה עם בן הזוג מבחינת בנקים ומבחינת מס הכנסה, זה משאיר את האישה במצב.

אתי לבני: אני אגיד לך, הבנקים מפחדים שיתחילו גבייה נגד הבעל, ייכנסו לחשבון של האישה ואז היא תהיה מחויבת על חובות אחרים והכספים שעוברים ממטה יילקחו לצורכי החובות של הבעל.

אתי לבני: כנראה זה מה שעומד מאחרי.

אתי לבני: את זה אני מוכנה לבדוק לך ולראות מה אפשר לעשות.

אתי לבני: מי שנותן את ההלוואות, איזה בנק נותן את ההלוואות למטה?

פטמה סרסור: עוד לעניין התקציב.

פטמה סרסור: אני רציתי שיתנו מהקרן לערבות מדינה, כל תקציב, לנשים הערביות, ללא קריטריון.

פטמה סרסור: מספיק לי להגיד 20 אלף ש"ח, 30 אלף ש"ח, עד 50 אלף ש"ח, שיתנו את זה לעסקים קטנים, לנשים.

רותי רנרט: קרן הלוואות מדינה, נותנת הלוואות של מאה אלף ש"ח עד 500 אלף ₪, כמובן לא צבוע לשום מגזר.

רותי רנרט: עסקים של נשים, גם המגזר היהודי וגם המגזר הערבי, לא זקוקים בהתאמה ל- 100 אלף ₪, אז הם מתחייבים לקחת את זה.

רותי רנרט: ואנחנו פועלים עכשיו להקים קרן מיוחדת להלוואות זעירות, גם לנשים במגזר הערבי וגם למגזר היהודי.

רותי רנרט: והרעיון אולי לצבוע הכסף זה יכול להיות טוב, אז צריך לסגור את זה.

אתי לבני: בסדר, צריך לרשום את הנקודות שבהן אנחנו כן יכולים להיות מעורבים כדי להשיג הישגים.

טלב אלסאנע: אני מברך על הדיון הזה ואני חושב שהנושא מאוד חשוב.

טלב אלסאנע: במסגרת הדיון על התקציב האחרון, משרד המסחר והתעשייה הבטיח שיקצה 10 מיליון ש"ח אך ורק לעידוד תעסוקת נשים במגזר הערבי, מתוך מודעות שצריך לצבוע ולייעד תקציבים אך ורק למטרה זו.

טלב אלסאנע: לצערי הרב, היום בעצם הגישה, המדיניות הקיימת, מפלה ומאפשרת למי שיכול להתמודד, נשים שאינן יכולות בלאו הכי בגלל קשיים גם חברתיים וגם כלכליים, אז לא מעודדים אותן, הם לא נותנים להם את הכלי כדי להתחיל ולפתח עסקים.

טלב אלסאנע: לגבי התעסוקה, אני חושב שקשה להתמודד בקריטריונים כלליים ושוויוניים בכלל.

טלב אלסאנע: עכשיו אני חושב שעד היום מי שעוזר יותר עם עמותות וארגונים, שתומכים ועוזרים.

טלב אלסאנע: זה לא תפקיד של הארגונים והעמותות, זה התפקיד של הממשלה, של תפקיד של האחריות של המדינה.

טלב אלסאנע: אנחנו רוצים להעצים את הנשים, להוציא אותן לשוק העבודה וגם לעצמאות כלכלית.

טלב אלסאנע: אנחנו יודעים שיש לכך השלכות לגבי עצמאות בתחומים אחרים, ויש צורך שהמדינה תיקח את האחריות ולא הארגונים.

טלב אלסאנע: אני מכיר הרבה פעילות שעושים למשל באזור הנגב.

טלב אלסאנע: יש את המרכז הכלכלי חברתי, ויש כל מיני גופים שעושים עבודה נהדרת, ולרוב על-ידי תמיכה של ארגונים וולונטריים.

טלב אלסאנע: השאלה הנשאלת איפה הממשלה, איפה משרד האוצר ומשרד המסחר והתעשייה?

טלב אלסאנע: לדעתי זה תפקידו של משרד המסחר והתעשייה זה האחריות הישירה.

טלב אלסאנע: אבל משרד המסחר והתעשייה תמיד יגלגל את האחריות לפתחו של משרד האוצר שלא ייעד ולא הקצה תקציבים.

טלב אלסאנע: אבל את המאבק האמיתי צריך לעשות מול השר אולמרט.

אתי לבני: מי יש לנו ממשרד התעשייה והמסחר?

דלית אזולאי: שלחו רק את הרשות.

אתי לבני: זה לא טוב, אין לנו מענה לכל הדברים שאנחנו כאן מעלים.

טלב אלסאנע: בתקציב 2005, אני רוצה לדעת אם יש הקצאה תקציבית מוגדרת לעידוד תעסוקת נשים ערביות?

אתי לבני: יש מישהו שיכול לענות על זה?

אתי לבני: לזה רק התמ"ת יכול לענות.

דורית חובב: נשמעו כאן דברים בנוגע לתפקיד משרד התחבורה בנושא.

דורית חובב: אם תוגשנה פניות ספציפיות, הן תטופלנה.

דורית חובב: לא ידוע לי על פניות קונקרטיות שהוגשו, אשר נוגעות לפיתוח נגישות לנשים במגזר הערבי או במגזר אחר.

דורית חובב: הדבר השני שאני יכולה לומר, שאם משרד התחבורה יוזמן להשתתף בפורומים שעוסקים בטיפול בפיתוח תעסוקה והוא יידרש להציג פתרונות בנושא נגישות נשים למקורות תעסוקה, הוא יעשה את זה.

עולא שתייוי: מה שרציתי להגיד שבדרך-כלל המשרד לא יושב ופונים אליו.

עולא שתייוי: המשרד צריך לגשש ולבדוק מה צרכי האוכלוסייה.

עולא שתייוי: הרי למשרדים בדרך-כלל ולא רק למשרד התחבורה, למשרדים באופן כללי, הם לא בודקים מה קורה עם האוכלוסייה הערבית, או מה קורה עם אוכלוסיית הנשים הערביות, מה הן צריכות.

דורית חובב: גם לא היהודי.

עולא שתייוי: סליחה, את לא בודקת אם יש צורך בתל-אביב לעוד קו או לא?

דורית חובב: עוד קו כן, אבל לא צורכי נגישות של אוכלוסיית נשים ערביות, חרדיות.

עולא שתייוי: סליחה, אני מדברת על מקרים של כפרים שלמים שאין אוטובוס שמגיע אליהם.

עולא שתייוי: אני מדברת על אזורים שלמים שאישה צריכה או לסמן בדרך לאיזה אוטו לעלות עליו או שהיא תקועה.

דורית חובב: תפנו.

נדיה חילו: אני חושבת שמשרד ממשלתי ולא משנה איזה, ואני עבדתי במשרד ממשלתי הרבה שנים וממשיכה לעבוד, אתם שם זורקים את האחריות על הציבור.

נדיה חילו: אני חושבת שכל משרד ממשלתי וביניהם גם התחבורה, אמרו להיות עם עקרונות מסוימים גלובליים ואוניברסליים שמנחים אותו למתן פתרונות לאוכלוסיית יעד כוללת.

נדיה חילו: כשהחברה עולה ציינה את הפתרון לנשים, ואני הבנתי כמו גם כל החברות פה, שהמטרה היא לא לקחת אוטובוס ספציפי לנשים, אלא במסגרת הפתרון הכולל בקו תחבורה למקומות, הנשים תמצאנה את הפתרון באותו קו.

נדיה חילו: זה בעצם המטרה היתה.

דורית חובב: או לפתח נניח קטע כביש כזה או אחר, הבקשות מוגשות על-ידי ראשי הרשויות והן מטופלות.

פטמה סרסור: אחת מהן זו העיר העתיקה בעכו.

פטמה סרסור: דרישות כבר מעל ארבע שנים, האוטובוסים לא מגיעים לצד השני של העיר עתיקה ושנים כבר.

פטמה סרסור: עושים פטיציות, ושולחים ודואגים שישלחו ולא מוכנים.

פטמה סרסור: ושלא ישלו אותי וידברו על העניין.

פטמה סרסור: מה שאני מדברת גם אני לא מוכנה שכל פעם יזרקו בפנים שלי את הנושא של הכדאיות.

פטמה סרסור: אם יש חברה כזו, אנחנו מכירים הרבה מקרים\

פטמה סרסור: , מאות של מקרים, שאוטובוסים מגיעים אליהם ואין שום כדאיות כספית.

פטמה סרסור: לא אגד ולא למשרד התחבורה.

פטמה סרסור: אז בואו לא נשלה את עצמנו, אנחנו יודעים מה סדר העדיפויות.

פטמה סרסור: אנחנו פה כדי לבקש, לשנות את סדר העדיפות שיכלול את כל אזרחי המדינה.

פטמה סרסור: כולל האוכלוסייה הערבית והאוכלוסייה הערבית בהרבה מקומות מנותקת מתחבורה ציבורית.

פטמה סרסור: וזה לא אחריות רק של האזרחים לפנות, זאת אחריות של משרד שהוא אמון לשרת.

נדיה חילו: אני פה נציגה גם מטעם נעמ"ת כסגנית יושבת-ראש וגם מהשלטון המקומי.

נדיה חילו: אני חושבת שהדיון הזה הוא מאוד חשוב, אתי לבני, ותרשי לי באמת מילה להתחיל בזה.

נדיה חילו: אני חושבת שהוועדה הזאת בקדנציה שלך מגלה באמת פתיחות לדעתי של רגישות.

נדיה חילו: זה חשוב גם להגיד את זה.

נדיה חילו: אני כבר 10 שנים בוועדה הזאת, אני לא משווה תקופות קודמות, אבל אני חושבת שכדאי לציין שהיא מגלה באמת רגישות ופתיחות באמת לנושא של נשים ערביות.

נדיה חילו: ואני רוצה לקוות שאותה רגישות ופתיחות כן תפעל לשינוי המצב, כי זה בעצם המטרה של כולנו.

נדיה חילו: אני חושבת, למרות שאין לי את כל הדוח הכולל, אבל אני אפנה לקבל אותו, אבל גם בהצגה הכללית באמת פה אנחנו רואים שיש בו איזה דוח כולל.

עולא שתייוי: יש לך כאן סיכום אם את רוצה.

נדיה חילו: דוח כולל שבעצם מציג את הנתונים.

נדיה חילו: נכון הוא שחלק מהנתונים, פה ושם היו ידועים גם לכן וגם לנו לפני המחקר הזה.

נדיה חילו: ונכון הוא שהרבה פעמים, כלומר, אין לנו ברירה גם כשרוצים לבקש ואם רוצים לפעול בצורה סיסטמטית אז צריך להביא באמת נתונים כי אחרת אומרים לנו מאיפה ומאיפה על אף שהמצב כבר ידוע.

נדיה חילו: לדעתי למרות 17 האחוזים שאנחנו בעצם רואים, לא היה שינוי בכלל בתקופות האחרונות, כי היו דוחות שגם ציינו 19 אחוזים של נשים ערביות.

נדיה חילו: ולכן המצב גם הוא סטטי ולא חל בו הידרדרות, המצב הוא חמור.

נדיה חילו: אני רוצה לציין נקודה אחת שלדעתי, אני רואה בה לפחות בהתייחסות הכוללת של הדוח שהיא מאוד חמורה.

נדיה חילו: היום הנשים הערביות הגיעו לנקודה שהמון עשייה של שנים להעצמה, מטעם ארגונים מקומיים ויוזמות מקומיות, מטעם משרדים ממשלתיים למיניהם, ומטה, המון קורסים.

נדיה חילו: יש היום גם חקיקה שפה ופה השפיעה.

נדיה חילו: הנושא של הלימודים, אנחנו רואים מעל 50 אחוזים כבר, לא רק תעודות בגרות אלא אקדמיות וזה עברו את 50 האחוזים גם בסקטור הערבי, שזה נשים.

נדיה חילו: החלק של ההצטיידות בכל הכלים המעשיים והאמצעים שאמורים להביא אישה להיות חלק ממערך חברתי כולל, יש לנו אותו, כבר עברנו אותו.

נדיה חילו: ההשכלה הפכה להון אנושי, מה שאולי לפני עשר שנים עבדנו על מישורים אחרים.

נדיה חילו: עבדנו על העצמה, עבדנו על חברה, עבדנו על מודעות לצאת.

נדיה חילו: על משתנים תרבותיים שאני חושבת שגם במחקר זה צוין, ואני עוד כתבתי את זה עוד לפני שהיא אמרה, האלמנט התרבותי הוא מאוד מבחינת משתנה, הוא מאוד לא משפיע בהשוואה למשתנים אחרים שהם הרבה יותר פועלים בעוצמה.

נדיה חילו: ונכון הוא, יושבת ראש הוועדה, את ציינת שבעצם הגורמים שפה נמצאים הם גם פועלים על נשים יהודיות, אבל בהבדל אחד שהעוצמה פה היא לא אותה עוצמה.

נדיה חילו: כלומר, זה אותם גורמים גם פועלים בכל מיני מקומות, אם אנחנו סוקרים גם מחקרים בינלאומיים.

נדיה חילו: אבל ההבדל הוא בעוצמת אותם גורמים והעוצמה פה היא מאוד גדולה.

נדיה חילו: יש לנו פה רבותיי, 40 אחוז נשים ערביות שהלכו ללמוד ועד שאישה ובחורה הולכת ללמוד, מתגברת, יש השקעה, זה משפחות מרובות ילדים, הן יוצאות מהכפרים וזה כרוך בהוצאת ענק של משפחות כדי שאותה בחורה או סטודנטית תשלים את הלימודים שלה.

נדיה חילו: השכרת דירה, אתם לא יודעים במה זה כרוך, אני על אף שאני קורבה ותל-אביב ויש לי ארבע בנות באוניברסיטה וזה קרוב, אבל אני יודעת מחברות שלהן במה המסלול הזה כרוך.

נדיה חילו: ותראו מה קורה.

נדיה חילו: אחרי שאותה סטודנטית גומרת את כל המסלול של ההתגברות על מכשולים ועינויים הרבה פעמים ומכשולים כאלה ואחרים, גם ממסדיים וגם חברתיים וגם תרבותיים בחלקם.

נדיה חילו: 40 אחוז מהן לא יכולות לעבוד.

נדיה חילו: זה נתון מאוד חמור שאם אנחנו לוקחים את זה גם במושגים בינלאומיים, זה לדעתי פצצת זמן העניין הזה.

נדיה חילו: ואני לא מפחיתה מערך הנתונים האחרים, אבל הנתון הזה הוא לדעתי זועק לשמים.

נדיה חילו: יש נקודה נוספת שהייתי רוצה לציין.

נדיה חילו: אנחנו היום, וכדאי לציין את זה, החברה הערבית כולה, נמצאים בשלב אחר מהשלב שהיה לפני חמש שנים.

נדיה חילו: אנחנו לא באותו שלב, עברנו כבר את הנתונים ואת חובת ההוכחה תמיד עלינו לציין כמה הפערים וכמה יש.

נדיה חילו: אנחנו בשלב שרוצים פתרונות.

נדיה חילו: וזה מאפיין גם את הנשים, אבל זה מאפיין את הטון הציבורי הכללי של החברה הערבית.

נדיה חילו: ובאמת הגיע הזמן, אני פשוט רואה את השינוי הזה, רוצים פתרונות ורוצים להציע פתרון בעניין הזה.

נדיה חילו: פה נאמר ואני חושבת הגישה, סליחה, זה לא אישי, הגישה שאת הצגת חברה, זה גישה שהאוכלוסייה הערבית גישה שכבר עבר עליה הקלח.

נדיה חילו: היא היתה מוצגת מבחינת משרדי הממשלה לפני 10 שנים, היא היום לא מתקבלת.

נדיה חילו: אין שום אוזן קשבת, היא לא מתקבלת, לא בחברה הכללית, לא הציבורית וסליחה שאני חריפה מדי, אבל פשוט נמאס כבר.

דורית חובב: אני פניתי אלייך בבקשות, ולא קיבלתי תשובות.

נדיה חילו: אני יודעת, את פנית לא לבקשות אישיות לקווים כלליים.

נדיה חילו: זה היה משהו אחר לגמרי.

נדיה חילו: אני לא מדברת על נשים באופן ספציפי, על בקשות של נשים.

נדיה חילו: אני מדברת על נשים בכלל.

דורית חובב: חוץ ממקומות תעסוקה.

נדיה חילו: סליחה, אני מבקשת להשלים את דבריי.

נדיה חילו: הויכוח הוא לא אישי.

דורית חובב: מקצועי, ולכן לא אני לא מקבלת את הגישה שלך בכלל.

נדיה חילו: אני פשוט אגיד את דעתי, גם אם היא לא מקובלת.

נדיה חילו: הנכון הוא, שהחברה הערבית ואני בהחלט צריכה לקחת אחריות, אני צריכה יותר לפנות, אני מקבלת את זה בהחלט.

נדיה חילו: אבל אני חושבת שזה לא מספיק.

נדיה חילו: יש פה דיאלוג שאמור להיות דיאלוג מתמשך בין שני גורמים.

נדיה חילו: ולא מספיק שבדיאלוג הזה השיח ילך רק מכיוון אחד, צריכה להיות אותה רמה של שיח בדיאלוג בין שני גורמים.

נדיה חילו: גם בין הציבור הערבי ואני פה דווקא במקרה הזה אני כן רואה באמצעות המחקר, האחריות וכל זה, וגם במשרדים ממשלתיים שצריכים בהחלט גם להיות יוזמים ולא רק לחכות עם ידיים שלובות לקבלת בקשות.

נדיה חילו: זאת דעתי.

נדיה חילו: עוד נקודה אחת.

נדיה חילו: מאחר שהיא אחד הגורמים, הנושא של מתן פתרונות לגיל הרך.

נדיה חילו: הנושא הזה כבר נדון ואני פשוט הולכת להגיד, אנחנו כנעמ"ת כמדיניות, פנינו, היוזמה לזה, אנחנו פתוחים לפתיחת מעונות ואני באופן אישי פניתי.

נדיה חילו: היוזמה צריכה להיות גם מראשי הרשויות במגזר הערבי להקצות מקומות.

נדיה חילו: כי לא בונים, אנחנו פותחים שירותים ובעניין הזה פנינו לפני שבועיים היה דיון בתמ"ת, ואמרנו שגם כאן צריך פתרון לא שגרתי.

נדיה חילו: מאחר שאימא עובדת צריכה להוכיח קודם כל שהיא עובדת כדי לשים את הבן שלה, אז איך היא תוכיח.

נדיה חילו: ואם היא רוצה להמשיך לעבוד, אז הוא לא מתקבל.

נדיה חילו: אני הצעתי בעניין הזה וכדאי שגם אתם תפעלו, לעושת איזה משהו לא שיגרתי, לתת אפשרות לפחות שישה חודשים, אישה ערבייה שרוצה לצאת לעבוד לפני שהיא עובדת, לתת לה אפשרות שישה חודשים שתחפש עבודה, לקבל את הבן שלה במעון, לחפש עבודה.

נדיה חילו: אי אפשר להתנות את זה, כמו הביצה והתרנגולת ואז היא לא יכולה לעבוד כי היא לא עובדת ואז הבן שלה לא מתקבל ואז לא פותחים מעונות כי אין דרישה.

נדיה חילו: וגם לנסות לסבסד גבוה.

נדיה חילו: אם מבקשים מאימא עובדת לשלם 1,700 ש"ח ואנחנו יודעים ודיברנו על אכיפה, אלי פונות נשים לנעמ"ת עם שכר ממש מתחת למינימום, ובסוד סוד, וכשאני אומרת, אתן רוצות שאני אפעל וזה, ואז הן פוחדות ואני מבינה אותן.

נדיה חילו: מצד אחד הן אומרות, לא, אנחנו נאבד את מקום העבודה.

נדיה חילו: כלומר, העניין הזה גם פועל לרעה אבל יש פה החלק אולי של הקמת הרשות, אולי יפתור חלק מהעניין.

נדיה חילו: אבל האמצעי של האכיפה הוא באמת מינימלי.

נדיה חילו: ואז באמת זה גם לא נותן את החלק לפתח מעונות אם גם בזה לא יהיה איזה חשיבה לא שגרתית.

נדיה חילו: תודה רבה.

אורלי: יש לי רק שאלה בנוגע לדוח שלכן.

אורלי: אבל שמסתכלים פה מתחת לכותרת, רואים שיש מצד אחד יש מוכנות בשוק העבודה.

אורלי: מצד שני שלא ילכו למקצועות, שהם מקצועות של תחרות.

אורלי: הכיוון הוא בעיקר מקצועות מסורתיים.

אורלי: הוראה, סיעוד.

אורלי: אבל המקצועות האלה כבר הולכים ונעלמים כבר.

אורלי: גם בשוק הערבי וגם בשוק היהודי.

אורלי: המסורת עדיין משחקת תפקיד.

עולא שתייוי: לפני 10 שנים ו- 20 שנה, גם ללכת למקצועות כמו רופאות ועורכות-דין ומהנדסות, זה לא היה כל-כך מקובל.

עולא שתייוי: וזה נתפס אז כמקצוע גברי שנשים לא אמורות להיכנס.

עולא שתייוי: וכיום יש לנו מהנדסות ויש לנו.

עולא שתייוי: אני חושבת שיש בין מה שאנשים מחזיקים בראש לבין החיים וההתפתחות בתוך החיים, והצורך גם להכנסה שבאה עם מקצוע כזה, והצורך לחפש מקום עבודה, הרבה אנשים מתפשרים על מה שמחזיקים וזה הוכיח את עצמו.

עולא שתייוי: ככל שנפתחו מקומות עבודה לנשים, היה אפשרות שנשים יצאו יותר לעבודה.

עולא שתייוי: ככל שהחברה הבינה שהכנסה נוספת בתוך הבית מעלה את מעמד המשפחה כולה, קיבלו את הנושא של עבודת נשים.

עולא שתייוי: אז בין ההצהרות, אני חושבת, לבין מה שקיים בשטח והצורך הקיים בשטח להתפתח, זה מחייב יש מורות לנהיגה, וזה מקובל להיות מורה לנהיגה וללמד גם גברים וגם נשים.

עולא שתייוי: יש רצון לעבוד ולחפש מקומות עבודה, למרות המוסכמות החברתיות.

סוניה בולוס: באמת צורם לי כל הדיון הזה.

סוניה בולוס: כי אנחנו ממש התרחקנו מהנושאים העיקריים מהמפתח של כל הנושא של תעסוקת נשים.

סוניה בולוס: עם כל הכבוד למטה או למשרד התחבורה, אני חושבת שאלה פתרונות משלימים.

סוניה בולוס: זה לא העיקר, העיקר זה הממשלה.

סוניה בולוס: יש נתון אחד שהוא מרכזי לדעתי ואף אחד לא התייחס אליו בכלל.

סוניה בולוס: בעצם יותר מנתון אחד.

סוניה בולוס: הנתון הראשון שכמעט מחצית מהנשים בישראל, יהודיות וערביות כאחד, עובדות בשירותי המדינה והמדינה היא המעסיק של נשים בישראל.

סוניה בולוס: אנחנו בודקים כמה מתוכן הן נשים ערביות, יש תמונה מאוד כאילו שקשה לחיות איתה, זה פחות מ3- אחוזים מעודי שירותי המדינה, מהעובדות הן נשים.

סוניה בולוס: משרד החינוך זה קצת אחרת.

סוניה בולוס: אבל כאן המקום כאילו לשאול את השאלה, למה המדינה לא אימצה אפילו תכנית, לא יודעת, לחמש שנים.

אתי לבני: מה קורה עם העדפת מתקנת?

אתי לבני: הלוא יש חוק.

סוניה בולוס: אי אפשר ככה, יש חוק.

נדיה חילו: יש העדפה מתקנת, הנשים הערביות, בם בדירקטורים אנחנו ביקשנו לצבוע את העניין הזה כי מי שנופל בין הכיסאות זה הנשים הערביות.

נדיה חילו: כי אם רוצים נשים, אחוז הנשים אז בדרך-כלל מי שנבחר זה נשים יהודיות.

נדיה חילו: אם רוצים ערבים כי גם יש שם, אז זה בדרך-כלל לא נשים ערביות אלא גברים.

נדיה חילו: החוק הזה לא פועל לטובת הנשים.

אתי לבני: תכף אנחנו נשמע אם זה נכון.

סוניה בולוס: אני חושבת שזה נושא שהוא כן מרכזי וזה כן יכול לתת מענה, כאילו הולם לבעיה הזו.

סוניה בולוס: וחוץ מזה היה בג"ץ בנושא ייצוג הולם לנשים ערביות, דווקא בדירקטורים של חברות ממשלתיות, ושמה נדונה כל השאלה האם צריך להכיר בנשים ערביות כתת קבוצה מוגנת.

סוניה בולוס: בית-משפט עליון העדיף שלא לתת, אבל יש פסיקה בקנדה ובארצות-הברית, אפשר לעשות.

סוניה בולוס: אבל לא צריך, זאת הבעיה, למה להגיש בגצים ועתירות כדי ליישם את החוק.

אתי לבני: גם נשים יהודיות צריכות להגיש בג"ץ.

סוניה בולוס: אבל נשים יהודיות לפחות זה 60 אחוזים מעובדי המדינה הן כמעט נשים יהודיות.

סוניה בולוס: אי אפשר להשוות את זה מול 3 אחוזים.

סוניה בולוס: והנושא האחר שהוא הכי חשוב לדעתי בנוסף, כדי ליצור מקומות תעסוקה בתוך הכפרים, בסדר, דיברו על תחבורה ציבורית, אבל השאלה שלי למה צריכה לנסוע 50 ק"מ כדי למצוא עבודה.

סוניה בולוס: למה אני לא יכולה לעבוד בתוך הכפר שלי.

סוניה בולוס: עכשיו לפי הנתונים משנת 2003, אם אני זוכרת טוב, 3 אחוזים מאזורי התעשייה שבניהול התמ"ת הם בכפרים ערביים.

סוניה בולוס: אז זה אסון.

נדיר אסעד: סליחה, באזור הערבי אני חושב שיש שלושה אזורי תעשייה ולא מעבר לזה.

סוניה בולוס: צריך לתת את הדעת לנתון הזה.

סוניה בולוס: אם אנחנו שואלים את התמ"ת, מה קורה והאם יש תכנית לפתח אזורי תעשיה, אני חושבת שזה כן נותן מענה, אבל נתחיל בתחבורה ציבורית, אני חס וחלילה, לא מזלזלת, אבל זה לא העיקר, זה לא החשוב.

נדיר אסעד: יש תכניות לפיתוח אזורי התעשייה, אבל הבעיה הזאת חוזרת שוב פעם לפתחו של האוצר שהוא לא נותן אתה תקציבים האלה כדי לפתח את אותם אזורי תעשייה.

נדיר אסעד: לפחות אצלנו באזור הגליל, אני יודע של שלושה-ארבעה מקומות שהוקצו שם קרקעות, שהוקצו שם כל מה שצריך.

נדיר אסעד: זאת אומרת, סך-הכל היה צריך להגיע למצב כזה של שישה-שבעה מיליון ש"ח שהאוצר יעביר לתמ"ת בשביל לפתח שלושה אזורי תעשייה שעד היום הכסף הזה לא הגיע, כבר ארבע שנים מחכים.

נדיר אסעד: זאת אומרת, היום אנחנו רואים דבר כזה שהמלחמות הפוליטיות בין שר האוצר לשר התמ"ת, לצערי הרב, זאת אומרת, גם ההרגשה של רוב האנשים, המלחמות הפוליטיות בין משרד האוצר למשרד התמ"ת היום, זאת אומרת,ץ מי שנופל באמצע זה.

אתי לבני: זה כבר כמה שנים, זה לא רק עכשיו.

נדיר אסעד: לאזרח הפשוט, ובמיוחד עוד מקשה על האזרח הלא היהודי במדינה הזאת.

נדיר אסעד: סליחה, שאני אומר את זה.

אתי לבני: לא סליחה, זה לא דבר חדש במסגרת הריב של השרים, זה דבר ישן.

אתי לבני: היתה הקצאה, שנים אני שומעת על זה.

אתי לבני: שצריך לפתח אזורי תעשייה.

נדיר אסעד: בגלל כל המאבקים הפוליטיים שלהם.

סוניה בולוס: אני מקווה שתצא קריאה מהוועדה הזאת.

אתי לבני: תצא.

סוניה בולוס: לגבי אזורי תעשייה בשירותי מהמדינה, צריך לאמץ תכנית ברורה, קונקרטית, לאמץ תכנית ולפעול על-פיה במטרה לאתר נשים שמתאימות ולשלב אותן בשירותי המדינה.

סוניה בולוס: זה אחד.

סוניה בולוס: שניים, גם לאמץ תכנית כדי להרחיב את אזורי התעשייה.

אתי לבני: יש לכם רשימת שמות של נשים בעלות הכשרה?

סוניה בולוס: כן.

אתי לבני: נניח לחברות ממשלתיות, הלוא תמיד מחפשים.

אתי לבני: איפה המאגר הזה?

אתי לבני: חשוב שתשלחו לנו, אנחנו מנסים עכשיו לעשות מאגר שיהיה רלוונטי לכל המקומות שבהם אנחנו רוצות העדפה מתקנת לנשים, וזה בכל דבר.

אתי לבני: בין אם בתשלום, בין בוועדות, בכל מיני דברים אחרים.

אתי לבני: תעבירו לי את זה, אני רוצה להתחיל לנהל מאגר כזה.

ג'אדה אבו ג'אבר: הנה דוגמה אחת, לאופן שבו כביכול מיישמים את החוק לגבי אותה עתירה שדיברתי עליה.

ג'אדה אבו ג'אבר: אז שאלנו מה עשיתם כדי לאתר אישה.

ג'אדה אבו ג'אבר: אז מה עושים – הסגן של שר X מכיר מישהו מכפר Y אז מרימים לו טלפון, שואל אותו: "אתה מכיר מישהו וזה".

ג'אדה אבו ג'אבר: זו הדרך

אתי לבני: גם אצל היהודים זה אותו דבר.

אתי לבני: מה אתם חושבים שמרכז הליכוד.

גילה פינקלשטיין: בוקר טוב לכן.

גילה פינקלשטיין: קודם כל אני רוצה לברך את אתי, ואני רוצה שתדעו שאותה מעניינים כל המגזרים.

גילה פינקלשטיין: יכולות לשבת פה נשים חרדיות, עובדות המקוואות שלא מקבלות משכורות ובוכות ושואלות את ראש הממשלה, את הנציג שלו, אין לי כסף, מה לעשות.

גילה פינקלשטיין: מהמעט שיש לי לקנות תרופה או דייסה, מה לעשות.

גילה פינקלשטיין: יושבות פה נשים מכל המגזרים, מכל החוגים, בעיות נשים בהריון מאוניברסיטת תל-אביב שפיטרו אותן.

גילה פינקלשטיין: ואתי מצילה אותן.

גילה פינקלשטיין: ובאמת תבורך, אני לא יודעת איך הוועדה הזאת תהיה בלי אתי.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לקשור את הישיבה של אתמול עם הישיבה של היום, כי זה בעצם באותו נושא.

גילה פינקלשטיין: זה מאבק שהוא חוצה מגזרים, חוצה מפלגות להעדפה מתקנת לקידום הנשים.

גילה פינקלשטיין: שאנחנו במאבק משותף חייבים לשים קץ לזה, שאם יש לך אישה שהיא מנקה אז היא נקראת "המנקה", אבל הגבר הוא נקרא "אב הבית".

גילה פינקלשטיין: אם יש לך אישה שהיא מבשלת אז היא נקראת "מבשלת", אבל הגבר שמשל הוא "שף".

גילה פינקלשטיין: אנחנו חייבים לשים קץ לזה ולהתרומם כי יש באמת נשים יהודיות ויש נשים ערביות מאוד מוכשרות.

גילה פינקלשטיין: וצריכות את האומץ, אין אומץ, פוחדות מהמכשולים.

גילה פינקלשטיין: ולא צריך לפחד מהמכשול.

גילה פינקלשטיין: אני הייתי מנהלת בית-ספר, אז אני אומרת תמיד, אם אתה מספר איזה סיפור, זה נכנס טוב לראש.

גילה פינקלשטיין: סיפרתי אתמול בוועדה את הסיפור של הילד הקטן שהגיע לגן החיות עם אמו, והוא רואה פיל ענק ולפניו ..

גילה פינקלשטיין: כזאת קטנה.

גילה פינקלשטיין: אז הוא אומר, אימא למה הפיל לא יוצא, מה זה פיל ענק מגדל כזאת פצפונת.

גילה פינקלשטיין: הם הולכים לשאול את בעל גן החיות, תגיד, למה הפיל הזה יכול להרים רגל והוא בורח מגן החיות, הוא יוצא, כשהוא עומד בגדר כזאת קטנה לפניו.

גילה פינקלשטיין: בעל גן החיות אומר, כשהוא הגיע אלינו הוא היה כזה קטן והוא מאוד רצה לברוח והוא כל הזמן עם הראש שלו נגח בקיר, כל בוקר רצה לצאת, רצה לצאת והוא לא הצליח כי הוא היה פצפון והגדר היתה הרבה יותר גבוהה ממנו.

גילה פינקלשטיין: אחרי זמן מסוים הוא מנסה לצאת, לברוח ורואה שהוא רק חוטף מכות בראש ולא מצליח, הוא הרים ידיים והפסיק.

גילה פינקלשטיין: עכשיו הוא ענק והם לא חוששים, הוא לא יברח, כי אין לו את האומץ להרים רגליים ולצאת להתקדם, תנופה קדימה.

גילה פינקלשטיין: חס וחלילה, אנחנו אף פעם לא נרים ידיים, כולנו, וכולנו עם הפנים לקידום, לקדם את המגזר הנשי, אני זוכרת שהייתי בפרלמנט בירדן לפני שנתיים, וישבנו שם נשים יהודיות וערביות ואמרנו, אנחנו כולנו, אחד מהתפקידים שלנו זה להביא ילדים לעולם, בואו נשלב ידיים ביחד ונביא לילדים לעולם, בטוח יותר, בריא יותר, מאושר יותר.

גילה פינקלשטיין: נשתף פעולה שיהיה להם טוב לילדים, כולנו עם הפנים לשלום וכמובן שאם נשים ערביות תתקדמנה ותהיינה בתפקידי מפתח, יהיה גם טוב יותר לעולם הערבי, טוב יותר לעולם היהודי ונקרב את השלום.

גילה פינקלשטיין: אז נאחל לכולנו שיהיה לנו בהצלחה במאבק המשותף שהוא חוצה מגזרים וחוצה מפלגות.

גילה פינקלשטיין: ושנראה אתכן הרבה כאן.

גילה פינקלשטיין: ונשמח לעזור, לתת יד.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

אתי לבני: תודה רבה, אכן גילה באמת מאוד פעילה בוועדה.

ויויאן סילבר: אני המנכ"לית של מכון הנגב לאסטרטגיית של שלום ופיתוח ובתוך מכון הנגב יושב "הגי'ק" מרכז הערבי היהודי לשוויון העצמת השיתוף.

ויויאן סילבר: ואני חושבת שראוי לציין בפורום הזה.

אתי לבני: תזמינו אותי, אנחנו רוצים לעשות סיור אצלכם.

ויויאן סילבר: מאה אחוז.

ויויאן סילבר: ראוי לציין את השלושה שהעזו, וראוי לציין בפורום הזה שלוש נשנים שהעזו, עאידה, נבילה, ועאמל, שהן נבחרות להיות חלק מאלף נשים מועמדות לפרס נובל לשלום עבור ההעזה שלהן והתרומה שלהן לקהילה.

ויויאן סילבר: אז אני חושבת שתבוא ברכה מהוועדה הזו ובכלל מוועדה למעמד האישה.

אתי לבני: אנחנו מוכנים לעשות ממש אירוע.

אתי לבני: אני נתתי לעאמל אל-סאנע בשבוע שעבר, את פרס העסקים הבינלאומיים ובאתי במיוחד בשביל לתת לה.

ויויאן סילבר: נכון, וגם את זה ראוי לציין.

גילה פינקלשטיין: באמת אנחנו יכולים לכתוב ברכה ונעשה פה אירוע.

ויויאן סילבר: אני רוצה גם לציין את המיזם החדש של אשלים לעניין התעסוקה.

ויויאן סילבר: יש תקציב אדיר עכשיו לשלוש או ארבע השנים הבאות בראשותו של יוסי טמיר, בנושא פיתוח תעסוקה וזה אשלים, ביטוח לאומי והתמ"ת ומשרדי ממשלה נוספים.

נדיה חילו: זה בדרום או בכלל?

ויויאן סילבר: בכלל.

אתי לבני: מה זה תקציב אדיר?

ויויאן סילבר: צריך לבדוק את זה.

ויויאן סילבר: הוא היה צריך להיות פה, כי יש בתוך המיזם הזה אחראית תעסוקה.

אתי לבני: מה שמה?

ויויאן סילבר: אני לא זוכרת את שמה כרגע, אבל יש אחד כזה.

אתי לבני: אז כדאי שתדעו.

ויויאן סילבר: נכון.

ויויאן סילבר: אנחנו במכון, התבקשנו להגיש תכנית אב לפיתוח תעסוקה לערבים בדואים בדרום, ועשינו זאת במסגרת של דורית נוביק, שהיא עכשיו אחראית על תכנית ויסקונסין, וגם את זה צריך לדעת.

ויויאן סילבר: כדאי להתחבר לדורית בנושא, ולשמוע ממנה את מה שיש לה לומר על ויסקונסין.

אתי לבני: היא בתמ"ת?

ויויאן סילבר: כן, במשרד התמ"ת.

ויויאן סילבר: לגבי הלוואות לערבים למטרת פיתוח עסקים קטנים, אני רוצה לברך את הרשות שלוקחת על עצמה את היוזמה להקים קרן להלוואות לערביי ישראל, כי האפליה פה היא אפליה משוועת בין נשים וגברים, אבל גם בין ערבים ויהודים.

נדיר אסעד: לגבי הקרן, בלחץ מסיבי זה לא יהיה.

ויויאן סילבר: בדיוק, כי זה מאוד נחמד שהרשות לקחה לעצמה את הנושא בלי תקציבים, אבל זה לא ילך.

אתי לבני: יש החלטה לעשות קרן מיוחדת?

רותי רטנר: אנחנו הקמנו ועדה משותפת עם הרשות לקידום מעמד האישה, והדבר שאנחנו רוצים להקים זו קרן מיוחדת להלוואות זעירות לנשים במגזר הערבי, כי אין היום שום פונקציה כזאת.

אתי לבני: יש החלטה כזאת ללכת על זה?

נדיר סעיד: סליחה, אם פוליטיקאי או חבר-כנסת מבין את המהלך הזה, במאה אחוז זה יצליח.

נדיר סעיד: אם ארגונים מהשטח יבינו את זה, זה יסתובב במשרדי ממשלה ולא יגיע אלינו.

אתי לבני: הרי צריך שילוב, אף אחד לא יכול לעשות את זה לבד.

ויויאן סילבר: עוד שתי נקודות.

ויויאן סילבר: אני רוצה להכריז פה ידיעה שיש שני אזורי תעשיה חדשים שהולכים.

ויויאן סילבר: יש עוד שלושים נשים כמוה שהקימו עסקים או בצילום.

ויויאן סילבר: כולן שהקימו את העסקים שלהן, 20 נשים מתוך 26 צלמות שסיימו את הקורס במימון פרטי, במימון של המטה ושל הג'וינט.

ויויאן סילבר: אנחנו עושים את הכל עם מטה באר-שבע.

ויויאן סילבר: למרות שאין להם מספיק תקציבים, אז אנחנו תמיד מגייסים את רוב התקציב מבחוץ, כמו שאמרנו מקרנות או אפילו משגרירויות.

ויויאן סילבר: זה בושה שאנחנו צריכים להסתמך על מקורות מימון מהשגרירות האמריקנית או מהשגרירות ההולנדית או מקרנות מארצות-הברית.

ויויאן סילבר: זה בושה, זה צריך לבוא מכאן.

ויויאן סילבר: אבל עד ש, אז אנחנו מוחים ואנחנו מגייסים את הכסף כי זה סדר העדיפות שלנו.

ויויאן סילבר: לכן, אין להמעיט בחשיבות של העסקים הקטנים בגלל הערך המוסף שלה.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: אני רוצה להיות מעורבת בנושא הזה של ההלוואות זעירות, אני חושבת שזה פתרון ותספרו לי איפה זה עומד ועם מי שצריך לסגור את החבילה.

רותי רנרט: בשבוע הבא יש לי פגישה אצל סלוצקין, שהיא יושבת-ראש הרשות לקידום מעמד האישה.

אתי לבני: לא מהרשות, אנחנו מדברים מהכנסת לכיוון.

רותי רנרט: לא, זאת הוועדה המשותפת שלנו ושל הרשות לקידום מעמד האישה.

רותי רנרט: הרשות לקידום מעמד האישה היא יוזמת את המהלך, ואני אעדכן אותך מה קורה.

אתי לבני: זה מהתקציב שהוקצב לכם, או שזה תקציב נוסף?

רותי רנרט: התקציב של הרשות, בסיס התקציב הוא 9 מיליון ש"ח, לתמוך בחרדים, בנשים, בנשים ערביות, בכל.

אתי לבני: זאת אומרת, צריך לקחת עוד מיליון ש"ח נניח להלוואות זעירות.

אתי לבני: האם זה נעשה בתוך הקרן הזאת, מהתקציב הקיים?

רותי רנרט: הרעיון הוא לא מהקרן, אלא להקים קרן נפרדת, כי בינתיים בקרן לא היתה הסכמה לרדת מהלוואות של פחות ממאה אלף ש"ח.

עולא שתייוי: אבל היא לא נוצלה במלואה.

עולא שתייוי: בגלל שהנשים לא צריכות מאה אלף, אחת צריכה שמונה, שנייה עשר, אחרת עשרים, אז מאחר שהכסף לא נוצל, פתרון פרקטי יותר זה לקחת את הנתח שלא נוצל, ופשוט לשנות את הקריטריונים.

אתי לבני: לעשות מסלול נוסף או קריטריונים אחרים.

אתי לבני: מי האיש שמנהל את קרן תבור?

אתי לבני: אולי לא צריך דברים כל-כך גדולים, אפשר אולי להגיע להסכמות ברמה הזאת של מנהל.

ג'בור שחדה: אני עובדת סוציאלית, ועוסקת בתחום העצמה כלכלית במכון נגב אג'יק.

ג'בור שחדה: יש לנו יוזמה של הקמת שלוש מטבחים בנושא קייטרינג לנשים חד-הוריות, ואנחנו בנינו את היוזמה כמקדמה לפרוייקט הלאומי של הזנה בבתי-הספר.

ג'בור שחדה: אנחנו מדברים על 24 נשים, שתפתחנה שלוש מטבחים ברהט, שזה צפון הנגב וגם אזור גדול.

ג'בור שחדה: לקייה שזה מרכז הנגב והסביבה, אנחנו מכסים כמעט את כל הנגב מצפון לדרום, בשלוש מטבחים, אבל אנחנו לא נכסה את כל סך המנות שהוגשו לבתי-הספר.

ג'בור שחדה: אנחנו רוצים נתח מסך-הכל המנות האלה עבור העסקת נשים אלה במערכת החינוך.

ג'בור שחדה: אם לא נזכה להעדפה בתוך המפעל ההזנה היומי, לא נוכל לפתור את הסוגייה הזאת.

ג'בור שחדה: כל הקטע שלנו, של יוזמה מתוך הקהילה פשוט ירד לטמיון.

אתי לבני: זה הולך דרך מכרזים?

אתי לבני: מי הגופים האלה שרוצים לגשת בשם המקומיים?

ג'בור שחדה: מי שהיום אמון על העסק זה שיח' טראשי, ובמסגרת זו נעשות כל הבדיקות, שזה גם מכרזים, אבל יש להם למשל העדפה של איזשהו מפעל קייטרינג בקרית גת.

ג'בור שחדה: מודבר על מפעל קייטרינג בקרית גת, שבא בעצם במטרה להעסיק אנשים מקומיים.

נדיה חילו: לדעתי על שלושת המפעלים האלה לעמוד על הקריטריונים.

ג'בור שחדה: אנחנו מדברים על מטבח שמופעל על-ידי משרד החינוך, ועומד בכל הקריטריונים.

ג'בור שחדה: אנחנו מדברים על מנות לילדים שלנו בתוך הבתים שלנו של אמהות שבישלנו לבנים שלהם בתוך בית-הספר.

ג'בור שחדה: אנחנו לא מדברים על העדפה בתור כסף.

ג'בור שחדה: אנחנו נעמוד בכל תנאי המכרז.

אתי לבני: איפה זה עומד עכשיו?

ג'בור שחדה: נכון להיום, מחזיקה בזה פפה מישל ו- "זר מעדנים" באזור הדרום.

אתי לבני: ומתי המכרזים?

ג'בור שחדה: זה עוד לא פורסם.

ג'בור שחדה: מה שאנחנו רוצים פשוט מאוד, מה שנקרא, כהקדמה.

אתי לבני: פניתם ומה קורה?

ג'בור שחדה: תראי, אנחנו גם כארגון לא יכולים היום להקים את המטבחים ולעמוד מולם.

חיה עמינדב: הרעיון הוא אדיר ומצוין.

חיה עמינדב: נכון שייתן תעסוקה וזה לא משהו שאפשר לזלזל בו ל- 24 נשים.

חיה עמינדב: אבל מהניסיון אפילו בדברים אחרים שארגוני נשים הקימו וכל הנושא למשל של מקלטים, צריך בסופו של דבר להתמודד עם כל הנושא של מכרזים, אז כל היוזמות האלה שהן יוזמות מבורכות של ארגונים, עומדים בסימן שאלה משנה לשנה.

חיה עמינדב: והן יוזמות שתמיד יש עליהן סיכון, אם לא נדבר על המדיניות הכללית, אם לא נדבר על השינוי בגישה המערכתית של באמת מתן אפשרות והזדמנות עבודה ומקומות עבודה לנשים.

חיה עמינדב: כל הזמן יהיו דוגמאות.

ג'בור שחדה: זה לא רק דוגמאות.

ג'בור שחדה: זאת הוכחה של הקהילה המקומית שהיא כן יכולה גם לעשות מתוכה.

חיה עמינדב: אני לא חושבת שאנחנו צריכים לתת את המשקל הראוי של תכניות של עמותות פרטיות או יוזמות פרטיות לעומת הפעילות והמדיניות של המדינה עצמה.

חיה עמינדב: ופה צריך למצוא את הפרופורציות הנכונות.

חיה עמינדב: ומה שאני מרגישה אולי את ההרגשה של עאידה.

רבקה ברלב: אני רק רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן, לגבי אפשרות המדינה.

רבקה ברלב: אני סבורה גם, שבשירות המדינה המצב מבטא את כל הקשיים כפי שאמרו כאן, פלוס כל הקשיים האובייקטיביים.

רבקה ברלב: אסור לשכוח שאנחנו חיים במדינה שלנשים יש בעיה באופן כללי, וכדי להתמודד עם הקשיים שאופייניים למגזר, יש בעיה גם של פזורה, גם של אזורים כפריים שמקורות התעסוקה מצומצמים ממילא, שהנגישות מצומצמת ממילא.

רבקה ברלב: ובעייתית בכלל בפריפריה.

רבקה ברלב: אנחנו כולנו חיים במדינה הזאת, אנחנו קוראים עיתונים ויודעים מה קורה.

רבקה ברלב: והסיכוי שיעשו עוד העדפה על ההעדפה המתקנת שכבר קיימת, שקיימת, או לפחות קיימת על הנייר, צריך להדגיש, בכלל, אני מדברת לגבי נשים בכלל, אז הוא מאוד נמוך וכך זה נעשה באותו מצב בשירות המדינה.

רבקה ברלב: לגבי הערבים באופן כללי, זה הסקטור היחיד שיש בו העדפה מתקנת אמיתית כבר הרבה שנים.

רבקה ברלב: רק שהבעיה היא שהמספרים הם מאוד מצומצמים, כי בניגוד למה שנאמר לגבי נשים, שזה משהו יותר דקלרטיבי ועוד דובר עליו רבות ועוד ידובר, ערבים התחילו כבר משנת 1992 במשרות משוריינות.

רבקה ברלב: עוד הרבה לפני החוק.

רבקה ברלב: החוק נחקק בשנת 2000 – ושירות המדינה, התהליך הזה התחיל בשנת 1992.

רבקה ברלב: ושם צובעים משרות והמשרות משנה לשנה, יותר מוצלחות, יותר מחכימות, לא סקטוריאליות אלא משרות כלליות.

רבקה ברלב: אל"ף, השאלה היא באמת כמה.

רבקה ברלב: התשובה היא כמובן מעט.

אתי לבני: כמה באחוזים?

רבקה ברלב: אני אתייחס למצב של הנציבות בעניין הזה.

רבקה ברלב: מדובר בכלל במעט משרות, אנחנו מדברים על שנים.

אתי לבני: יש לנו את המספרים, כי אני מסתכלת.

אתי לבני: 33 אחוז מכלל העובדים הערבים והדרוזים במגזר הציבורי היו נשים.

רבקה ברלב: לא, זה לא הציבורי אלא שירות המדינה.

רבקה ברלב: יש בנציבות אגף מיוחד שמטפל בנושא הזה.

אתי לבני: 1069 מתוך 3,200.

רבקה ברלב: ואלה הנתונים שהוא מפרסם.

רבקה ברלב: עכשיו אנחנו מדברים על מצב שבו בשנים הללו, שירות המדינה הולך ומצטמצם.

רבקה ברלב: להשיג משרה חדשה, זה כמעט בלתי אפשרי.

רבקה ברלב: המשרות הללו הן משרות מאוד מבוקשות.

רבקה ברלב: משרדים כבר רבים עליהם, כי זו הדרך היחידה להשיג עובדים ועובדים נקלטו ערבים, בהרבה מאוד משרדי ממשלה בתפקידים מובילים, כולל כבר באגף התקציבים ובממונה על השכר ואצלנו בנציבות יש כבר שלושה או ארבעה מתוך 130 עובדים.

רבקה ברלב: והתהליך קיים.

רבקה ברלב: השאלה הנשאלת מדוע לא ניתנת בתהליך הזה תשומת לב מיוחדת לנשים.

רבקה ברלב: התשובה היא העדפה על העדפה וכל-כך קשה לעשות ואני חושבת שזה בלתי אפשרי, זה גם לא כדאי בכלל להתחבר לתהליך שקיים לגבי נשים בשירות המדינה.

רבקה ברלב: גם מבחינה ארגונית יש הפרדה בנציבות.

רבקה ברלב: יש גוף שמטפל בנשים והגוף שמטפל בנשים בגלל שהוא לא מטפל ולא עוסק בערבים.

רבקה ברלב: איזשהו מבט מיוחד על הנושא של נשים.

רבקה ברלב: עכשיו אני אגיד בהערת שוליים, יש בעיה גם שמשרדי הממשלה הם לא מרוכזים באזורים של הצפון.

רבקה ברלב: למשל בתי-חולים ממשלתיים יש הרבה עובדים וגם עובדות.

רבקה ברלב: אני לא מדברת חינוך כרגע, אנחנו לא מדברים על עובדי הוראה.

רבקה ברלב: הנתונים האלה לא משקפים עובדי הוראה.

רבקה ברלב: כי זה קרוב לבית.

רבקה ברלב: שאתה צריך להעסיק מישהו במשרד האוצר בירושלים, המישהי הזאת צריכה לעבור את הבית, לשכור דירה בירושלים או בסביבה, זה גם כן אחת הבעיות.

רבקה ברלב: בכל אופן כל המשרות שלנו מפורסמות במכרז.

רבקה ברלב: זו הדרך, יש מכרזים למכרזים ניגשים.

רבקה ברלב: אני שמעתי על כמה וכמה מכרזים שדרך אגב נקיים לגמרי, שלא היה שם מועמד מוביל או צבע, או שמישהו דיבר עם מישהו, והיתה פליאה מאוד גדולה שלא ניגשו נשים למשרות אקדמיות.

רבקה ברלב: באתר האינטרנט של נציבות שירות המדינה, מפורסמים כל המכרזים בעברית ובערבית.

עולא שתייוי: המכרזים האלה לא אמורים גם להתפרסם לפחות בעיתון ערבי אחד?

רבקה ברלב: אני לא מקבלת בשום פנים ואופן את הגישה הזו, והנתונים שלנו לאורך כל השנים הראו שאחוז הנשים שמתמודדות במכרזים בשירות המדינה בכלל עלה, וכך גם אחוזם של הנשים שנבחרו.

רבקה ברלב: ככל שיותר נשים תתמודדנה, יש לי נשים טובות עם השכלה ועם כישורים, יש להן יותר סיכוי להיבחר, הן יכולות לגשת גם למכרזים הרגילים ששם כמובן יש להן סיכוי יותר נמוך.

רבקה ברלב: אבל כשיש מכרזים צבועים, משוריינים, מיועדים לאוכלוסייה הערבית, מכרזים טובים וניגשים אליהם, 10,15 גברים ואף אישה לא מתמודדת.

אתי לבני: אתם צריכים להביא את הידע הזה של המכרזים לנשים ערביות, כדי שתפנינה.

רבקה ברלב: זה לא 60 אלף.

עאידה תומא-סולימן: עכשיו צריך להטיל אשמה על זה שנשים עבדו כאחיות.

עאידה תומא-סולימן: אני מנסה להסביר למה יש אחוז גבוה של, 33 אחוז, פתאום אנחנו צריכים לשמוח על זה.

עאידה תומא-סולימן: נשים בכל העולם רוצות 50 אחוזים.

עאידה תומא-סולימן: או-קיי, 33 אחוזים זה נראה ונשמע אחוז גבוה.

עאידה תומא-סולימן: כאילו מתוך הערבים שעובדים, מתוך ה6- אחוז שנמצא, זה בגלל שאנחנו מדברים על הכנסת כל הנושא של שירותי בריאות.

עאידה תומא-סולימן: אם היינו מכניסים את החינוך היה קופץ האחוז.

עאידה תומא-סולימן: אבל מה זה מעיד כאילו.

חיה עמינדב: למען ההגינות אני רוצה רק להגיד שבמחוז דרום במשרד הרווחה וגם בשירות המבחן, למען ההגינות, יש שתי משרות צבועות לערבים מלפני שנה וחצי ואיש לא ניגש לשם.

תגריד ג'אהשן: אני רוצה כן להגיד משהו לזכותן של נשים ערביות, למרות מה שנאמר פה על המצבים הקשים ואי ההתמודדות שלהן במכרזים.

תגריד ג'אהשן: אני כן רוצה להגיד שאני נתקלת ואני מייצגת גם בבתי-הדין של הרבה נשים שניגשו למכרזים בתחום בוא נגיד החינוך, אולי זה לא קשור, אבל חשוב לדעת שבתחום הזה כן נשים מתמודדות לתפקידים של מנהלים, מנהלות ויש הרבה בעיות עם זה.

תגריד ג'אהשן: ואני רוצה לציין שבאחת הוועדות שהיו אחד המפקחים של משרד החינוך אמר על אישה וזה רשום בפרוטוקול של ועדת מכרזים, שהיא לא יכולה להיות מתאימה לתפקיד ניהול בית-ספר תיכון.

תגריד ג'אהשן: בגלל שהיא אישה, אך ורק.

תגריד ג'אהשן: אני רוצה להגיד שלמעשה פה ההשוואה כל הזמן מתנהלת סביב הנשים הערביות עם הגברים הערביים מבחינת תעסוקה.

תגריד ג'אהשן: אני רוצה להגיד אולי הגיע הזמן שאנחנו נשווה את עצמנו לנשים היהודיות, למה אני צריכה להשוות את עצמי רק עם אחוזים של תעסוקת גברים ערביים, למה לא מול נשים יהודיות.

תגריד ג'אהשן: אולי, רבקה, זו הזדמנות שאנחנו נבקש ממך שבדוח הבא שלך אולי תתייחסי לנשים הערביות באחוז שלהן מתוך העובדים של המדינה.

רבקה ברלב: אני לא אתייחס כי זה לא המנדט שלי בתוך הנציבות.

תגריד ג'אהשן: למה לא של נשים יהודיות, יש לך את המנדט הזה?

תגריד ג'אהשן: את מוציאה דוחות והדוחות הם נהדרים ואנחנו משתמשים בהם הרבה בשדולת הנשים.

תגריד ג'אהשן: זה באמת המטרה של העבודה שלנו ואנחנו מאוד מעריכים את זה.

תגריד ג'אהשן: אבל אני אישית, אני אומרת כרגע את זה, באמת מתעניינת במה שקורה עם נשים ערביות שזה היה מועיל אם במת אנחנו היינו יודעים את המספרים של הנשים הערביות בתוך שירות המדינה.

תגריד ג'אהשן: במחלקות השונות, בתפקידים השונים, לפענח את זה.

תגריד ג'אהשן: אני רק רוצה לסיים ולחזור להתחלה למה שאמרה היושבת-ראש לגבי נציבות שוויון הזדמנויות שאנחנו באמת מברכים את היושבת-ראש שמובילה את המהלך של נציבות שוויון הזדמנויות.

תגריד ג'אהשן: אני רוצה להגיד, בעבודה.

תגריד ג'אהשן: אבל ממגוון הדעות שנשמעו כאן, הבעיות שנשמעו היום, אני חושבת אולי באמת צריך לחשוב על נציבות שוויון הזדמנויות בכלל למיעוטים במדינה הזו, במיוחד המיעוט הפלשתינאי, כי אם אנחנו נפתור את הבעיות בעבודה, או למעשה לא יכולים לפתור את הבעיות במדינה כי הם קשורים בבעיות אחרות.

תגריד ג'אהשן: אם לא נפתור את אותן בעיות שהן יותר גדולות, אנחנו לא נפתור את הבעיות הספציפיות של נשים ערביות בתחום של העבודה.

אתי לבני: נמצאת במשרד המשפטים הצעת חוק של נציבות שוויון כללי.

אתי לבני: השאלה היא שאלה פוליטית, מה כן אפשר להעביר, את יודעת את זה.

אתי לבני: אנחנו מצליחות עכשיו להעביר משהו חלקי שזה שוויון הזדמנויות בעבודה שהוא מאוד חשוב.

אתי לבני: אין אכיפה בארץ לשום דבר.

אתי לבני: לכן בואו נלך עם מה שאפשר ולא מה שרצוי.

אתי לבני: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.