הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 189, 2005-06-28 10:30

אתי לבני: אני פותחת את הישיבה בנושא שיתוף נשים בכנסים מטעם גופים ממשלתיים וציבוריים.

אתי לבני: לפני כשבועיים, ב-9 ליוני התקיימה ועידת מדע ראשונה מסוגה במכון ויצמן שהיא כנראה ועידה מאוד חשובה שרוצה להפוך במרוצת השנים למשהו כמו כנס הרצליה של המדע.

אתי לבני: באותה ועידה השתתפו כ-30 מדענים ואף לא מדענית אחת.

אתי לבני: אמנם המנחה או מרכזת הכנס זו היתה מנכ"לית משרד המדע וחברת-הכנסת לאה נס השתתפה בצורה מוגבלת מכוח תפקידה.

אתי לבני: אבל מדענית לא השתתפה באף אחד מהפנלים.

אתי לבני: לשמחתי, הנושא הזה עורר תהודה וקיבל כיסוי בעיתונים וגרם לאיזה הפגנה קטנה והתייחסויות.

אתי לבני: מה שלא קרה זה דבר דומה בכנס הרצליה לפני חצי שנה שאני השתתפתי בו והוזמנו בסופו של גלגול לומר כמה מלים לסיום כשהוענקו הפרסים.

אתי לבני: ואני קמתי ואמרתי את אותם הדברים.

אתי לבני: לא ייתכן שבכנס הרצליה, באותה מידה, ההשתתפות של נשים תהיה כל-כך מינורית, כל-כך חסרת בולטות, חסרות משמעות.

אתי לבני: ושמחתי לראות שד"ר עוזי ארד, שהוא מאחורי כנס הרצליה, אני מבינה שגם הוא אחד המתכננים או אחד היוזמים של הכנס הזה.

אתי לבני: והוא לשיטתו באמת מסתכל מסביב ורואה את כל החברים שלו ורואה את כל מי שעוסק בנושאים האלה, ופונה לחברים אחרים שימליצו, ושוב אותם אנשים.

אתי לבני: ואז אנחנו מקבלים שכפול של המצב הזה של דומיננטיות גברי בנושאים האלה.

אתי לבני: אני מפנה את תשומת לבכם, יש כאן מאמר שכתבה אורית טמיר ואני חושבת שהוא מאמר מאוד חשוב שהוא בעצם כאן את הדברים וקורא לנו לפעול ואני חושבת שהישיבה הזאת, זה מחלק מאיזה שהיא נקודת התחלה שבה אנחנו לא נמשיך ונגיד "אוי ואבוי וזה לא בסדר" אלא נמצא גם בסופו של דבר, דרכים איך לפעול.

אתי לבני: כולנו יושבות עם העיתונים, גם אני וגם אחרות, בודקות וסופרות כמה נשים משתתפות בכל מיני פנלים, בכל מיני ועידות.

אתי לבני: כאשר יש פחות מדי, אנחנו כותבת מכתבים וזועקת.

אתי לבני: אבל זה לא בא לכלל תודעה כוללת ולא מארגנת בכלל אנשים לשים קץ לדבר הזה.

אתי לבני: אני רוצה לומר לכם שרק לפני כמה ימים יצא ספרו של ארי שביט, שקיבל הרבה פרסום בעיתונים, הוא ראיין 33 מנהיגים או מעצבי דעת קהל, איך הם רואים את התהליך המדיני ומה יהיה השלב הבא או בכלל ההסדר.

אתי לבני: מתוך 33 אנשים היו שתי נשים בלבד.

אתי לבני: אז אני כתבתי לו , שהוא מפסיד ואנחנו מפסידים.

אתי לבני: לא יכול להיות דברים כאלה.

אתי לבני: אז מעבר לזה שאנחנו מקטרות ואנחנו מבקרות ואנחנו נזעקות, אני חושבת שאנחנו צריכות להגיע גם למודלים של פעולה, שאני אציע אותם אולי בסוף הדיון.

אתי לבני: איזשהו דבר יותר מובנה, או בחקיקה, מאגרי מידע.

אתי לבני: ששום דבר כזה לא יכול לעבור בלי שיעבור איזשהו מאגר מידע של כל הנשים שמתעסקות בכל הנושאים וצריך יהיה להציע ולפנות כדי שיהיה נוכחות מספקת.

אתי לבני: או בחקיקה או באיזשהו תהליכים אדמיניסטרטיביים וריכוז לוועדה הזאת של כל אותן חברות שלנו שמסתכלות בבוקר בעיתונים ומתעצבנות וכן כותבות מכתב או לא פונות, כדי שהוועדה הזאת תרכז את כל הנושאים האלה ששום דבר לא ייעלם מאיתנו.

אתי לבני: ולא יקרה ולא יחזור על עצמו המשפיל, המעליב, המבזה, הבזוי, כמו שהיה בועידת המדע.

אתי לבני: אני שמחה שפרופ' חגית ירון-מסר איתנו וכשפניתי אליה אם לקיים ישיבה בנושא הזה או שהנושא כבר מוצה, קיבל את כל הפרסום.

אתי לבני: היא אמרה, "לא, אנחנו חייבות שוב ושוב ושוב לעלות את הדברים האלה".

אתי לבני: אז אני אבקש את חגית באמת לומר כמה מלים.

אתי לבני: חגית, המדענית הראשית של משרד המדע, לשעבר:

חגית ירון-מסר: אני מודה ליושבת-ראש הוועדה.

חגית ירון-מסר: אני חושבת שאכן חשוב מאוד לחזור ולדון בדברים האלה, כי יש לפעמים מחשבה שאולי תהליך אבולוציוני מביא לשיפור בתהליכים ואז קורה אירוע כמו שקרה לנו כאן, שמוכיח לנו שזה לא המצב.

חגית ירון-מסר: אלא צריכים כל הזמן להשקיע אנרגיה בשביל שהמצב ישתפר.

חגית ירון-מסר: הנחה היסוד חייבת להיות ואני לא חושבת שהיום יש מישהו מוכן בקול רם להגיד שזה לא נכון, זה שיש נשים.

חגית ירון-מסר: יש נשים מובילות בכל התחומים והטענה היא אין נשים בגלל הן לא מופיעות, היא טענה שהיא שקרית והיא בעייתית ולכן אנחנו נצא מהנחת היסוד שלא זה המצב.

חגית ירון-מסר: עכשיו אם אנחנו אומרים, "יש נשים", אז השאלה היא איך הן תבואנה לידי ביטוי בגופים השונים.

חגית ירון-מסר: הרבה פעמים כשלא מופיעות נשים בכנסים או בפורומים כאלה או אחרים, אנחנו מקבלים תשובות כמו: "פנינו למי שאנחנו מכירים" או: "פנינו למי שבולט", או כל מיני דברים מהסוג הזה.

חגית ירון-מסר: בעצם זה מחזק את הדבר שידוע והולכים למי שמכירים.

חגית ירון-מסר: ולכן אנחנו חייבים להבטיח שיעשו קצת מאמץ וזה לא הרבה מאמץ, ויגיעו לנשים המצוינות שפועלות בכל התחומים.

חגית ירון-מסר: אני רוצה קודם כל להזכיר שבשנת 2003 היתה יוזמה משותפת שיצאה מוועדת המדע של הכנסת, מחברת-הכנסת ענת מאור שהיתה אז חברת-כנסת, יחד עם הרשות למעמד האישה, המועצה לקידום ונשים במשרד המדע בזמנו, והאקדמיה הישראלית למדעים.

חגית ירון-מסר: בשביל שלא יגידו, "קשה להגיע לנשים", הוצאנו אוגדן עם שמות של 500 נשים מובילות בכל התחומים.

אתי לבני: של המדע?

חגית ירון-מסר: לא, בכל התחומים.

חגית ירון-מסר: הרעיון היה להקים בעצם סדרה של חמישה חומשי נשים בשביל לכסות תחומים יותר ממוקדים, אבל כשלב ראשון לקחנו והכנסנו לאוגדן את כל הפרופסוריות בכל האוניברסיטאות בארץ, היו שם בערך 500 נשים, תחומי האקדמיה מכילים את כל התחומים והיה מחולק לפי נושאים.

חגית ירון-מסר: ולכל אישה היה מן כרטיס ביקור כמו תעודת זהות, צריך להתקשר אליה וכו'.

חגית ירון-מסר: זאת אומרת, כל מי שמארגן איזשהו כנס, או איזשהו פנל, את הכלי הבסיסי.

אתי לבני: זה ייכנס עכשיו לחקיקה שלנו.

חגית ירון-מסר: עכשיו זה ברור לחלוטין שהאוגדן הזה לא אומר שאין נשים אחרות טובות, אבל זה נותן התחלה, כי ברור שפונים לאישה ואם היא לא יכולה, היא יכולה להפנות למישהי אחרת.

חגית ירון-מסר: וברור שלא רק מי שהן פרופסוריות הן אלה שמוצלחות, אבל ודאי שאפשר להגיע אליהן.

רחל לוי: איפה האוגדן הזה נמצא?

מרי חדייר: זה נמצא אצלנו ברשות.

חגית ירון-מסר: אני כבר לא בעלת תפקיד, אבל בזמנו הוצאנו נדמה שלושת אלפים, או חמשת אלפים אפילו אוגדנים כאלה והם הופצו, והרעיון היה גם להחזיק את באתר אינטרנט של משרד המדע זה היה בזמנו, שכל אחד יוכל להגיע לזה ולעדכן את זה מדי פעם.

חגית ירון-מסר: זה קצת נתקע ואולי אחר-כך ידברו על איך להמשיך עם זה.

חגית ירון-מסר: הדבר השני שאני רוצה שיהיה ברור לכולם, שזה שאין נשים, יושבת-ראש הוועדה התייחסה לנושא שזה מעליב, משפיל, פוגע.

חגית ירון-מסר: מעבר לזה שזה אולי מעליב, משפיל, פוגע, זה טעות שהגברים צריכים לראות כמה שהם מפסידים.

חגית ירון-מסר: היום בעולם הרחב ברור לחלוטין ורואים את זה בחברות הרב-לאומיות שבחברות הרב-לאומיות הם מכניסים יותר ויותר נשים להנהלות שלהן, לגופים המרכזיים שלהם.

חגית ירון-מסר: בגלל שגינו כולם את האמרה שאני אגיד אותה באנגלית, אבל אני חושבת שחברת-הכנסת לבני, גם התייחסה לזה, אנשים משובטים יוצרים רעיונות משובטים.

חגית ירון-מסר: ואם מסתכלים על אותם קבוצת גברים מובילים שהם בדרך-כלל גברים בגיל של בין 50 ל-70- ממוצא מסוים, עם תרבות מסוימת, אז היכולת שלהם להביא יצירתיות, להביא רעיונות חדשים, להביא פריצות דרך, מאוד מוגבלת.

חגית ירון-מסר: הם גדלו באותה סביבה ואותו דבר בשביל להרוויח יצירתיות, צריך diversity ונשים מביאות מימד מאוד חשוב בכל תחום ותחום.

חגית ירון-מסר: מעבר לזה אנחנו יודעים שנשים שהגיעו הן נשים שהיו צריכות לעבור בטח מסוכות, לכן הן בדרך-כלל יותר טובות מהגברים האקוויוולנטיים שאותם שוקלים כמובנים מאליהם.

חגית ירון-מסר: ומעבר לזה וזה מאוד חשוב בעיני, אם אנחונ רוצים שיאמינו במערכות שלנו ויאמינו בשקיפות שלהן, בפתיחות שלהן, זה שהן מפנות, אפילו בצורה סמויה, פוגע באמונה שלנו במערכות האלה.

חגית ירון-מסר: כלומר, יש אינטרס של הגברים שבראש המערכות שזה לא יקרה.

מל פולישוק-בלוך: אינטרס של המדינה.

חגית ירון-מסר: אינטרס של הציבור הרחב.

חגית ירון-מסר: עכשיו השאלה המהותית היא איך קורים דברים כאלה.

חגית ירון-מסר: ואני מוכרחה להגיד שגם לכל מי שיושב מסביב לשולחן הזה, לפני שאולי חינכנו את עצמנו למודעות, גם אנחנו לא תמיד שמנו לב לזה.

חגית ירון-מסר: ואם תביאו את הרשימה הזאת של כנס רחובות או של כנס הרצליה או של כנס קיסריה, רוב האנשים לא יצעקו, "הי, איפה הנשים כאן".

אתי לבני: לכן צריך לעשות את זה מובנה.

חגית ירון-מסר: נכון.

חגית ירון-מסר: זה תהליך של חינוך שצריכים לעבור בו הרבה מסוכות.

חגית ירון-מסר: לכן ואני חושבת שנושא הישיבה כאן הוא מאוד חשוב.

חגית ירון-מסר: לכן צריכים להתחיל בנושא הזה טופ-דאון מלמעלה, ויש מחויבות של מי שמופקד על טובת הציבור וזה המדינה, הממשלה, המוסדות הציבוריים, התפקיד הציבורי, להגיד אם אנחנו נותנים כסף לפעילות כזאת וכזאת, אתם מחויבים לדאוג לכך שהנשים תבואנה לידי ביטוי.

חגית ירון-מסר: זה כבר בא לידי ביטוי.

חגית ירון-מסר: בוועדות רביבי ששומרים על זה, בחוק מכרזים, בכל מיני גופים אחרים.

חגית ירון-מסר: לא יכול להיות שכנסים שהמדינה מתקצבת, שהציבור מתקצב, או פורומים כאלה, ייפלו בנושא הזה.

חגית ירון-מסר: אני קוראת מכאן לחברות-הכנסת, לחברי-הכנסת, לצאת לפעולה ולגרום לכך שהדברים האלה לא יישנו לטובת הציבור, לא לטובת הנשים.

חגית ירון-מסר: מי שמפסיד, זה לא אנחנו, זה הם.

אתי לבני: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני מתנצלת על האיחור ואני גם הולכת, כמו תמיד בכנסת, כי אני במקביל בשלוש ועדות.

מל פולישוק-בלוך: אבל הנושא הזה הוא מאוד חשוב לי.

מל פולישוק-בלוך: לפני שבוע, בקריאה שלישית עברה הצעת חוק שלי, שעכשיו היא כבר חוק, חוק שיווי זכויות האישה, ייצוג הולם לבני שני המינים בוועדות ציבוריות.

מל פולישוק-בלוך: האם זה שהממשלה ממנה ועדות ציבוריות, אין ייצוגי נשים.

מל פולישוק-בלוך: אתמול אני מקבלת את שתי ההזמנות האלה של אוניברסיטת תל-אביב, כבר דיברת על זה?

אתי לבני: כן.

מל פולישוק-בלוך: או-קיי.

מל פולישוק-בלוך: ויש עוד אחד, "מרכז בגין סעדאת", למען האיזון, כן.

מל פולישוק-בלוך: ואוניברסיטת בר-אילן.

מל פולישוק-בלוך: נדמה לי שיש פה איזה פרופסורית אחת שקוראים לה סטפני, פשוט היא לא ישראלית, היא מאוניברסיטת קולומביה.

מל פולישוק-בלוך: אבל יש כאן עשרים וכמה גברים, כולם גברים, אישה אחת וכאן אין אף אחת.

מל פולישוק-בלוך: סדר היום האסטרטגי של ישראל, אני חושבת שיש לנשים 52 אחוזים מהאוכלוסייה מה לומר.

אתי לבני: הנה עוזי ארד גם פה.

מל פולישוק-בלוך: איפה שיש עוזי ארד, אין נשים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להציע שאנחנו נשלח את אותו ספר שחגית דיברה עליו, עטוף בעטיפה של זהב ובמיוחד לעוזי ארד, אבל לא רק.

מל פולישוק-בלוך: גם הכנס לבכירי המינהל הציבורי שדיברנו עליו כבר, 107 דוברים ויש 12 נשים.

מל פולישוק-בלוך: שזה פשוט פרופורציה שלא תעלה על הדעת.

מל פולישוק-בלוך: וזה מינהל ציבורי שבו 65 אחוזים ממנו הם נשים.

מל פולישוק-בלוך: כלומר, זה עוד יותר מובהק.

מל פולישוק-בלוך: הדוגמאות הן רבות.

מל פולישוק-בלוך: חגית דיברה על חינוך.

מל פולישוק-בלוך: הנציג פה בבית יש חינוך ויש לי חמישה גברים בבית וכל בוקר אני מקבלת את העיתון מסומן בעיגול גדול סביב הכנס, זה הבעל שלי, בן-זוגי, מסומן חזק סביב הכנס שבו אין אף אישה.

מל פולישוק-בלוך: זה בדם אצלו, דבר ראשון הוא מסתכל על זה.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, שהדבר הזה אפשרי.

מל פולישוק-בלוך: הטענה שלי היא, הם לא עושים לנו טובה וזה הדבר המרכזי.

מל פולישוק-בלוך: אף אחד לא עושה לנו טובה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו חושבות שהפוטנציאל של הנשים של כוח-אדם של 50 מהאוכלוסייה, למעלה מ-50 מהאוכלוסייה הולכים לאיבוד.

מל פולישוק-בלוך: וחגית, אני לא אחזור על כל דברייך, אבל הפוטנציאל הזה אם אתה לא משתף אותו, אתה בעצם מפסיד כוח-אדם איכותי.

מל פולישוק-בלוך: כי באותם 50 אחוזים יש גם, מה לעשות, איכות טובה כמו ב-50 האחוזים האחרים, אני לא מנסה להגיד מי יותר טוב ומי פחות טוב.

מל פולישוק-בלוך: מה שאת אמרת שאישה שהגיעה היא בגלל המאמצים יותר טובה, זה כבר השערה.

מל פולישוק-בלוך: אבל ברור שב-50 של אוכלוסייה יש אותו פוטנציאל לפחות.

מל פולישוק-בלוך: ולכן אם אנחנו שמים הצידה 50 אחוז מן האוכלוסייה, אנחנו בעצם אומרים, אנחנו לא מנצלים 50 אחוז מהפוטנציאל החיובי של המדינה כולה, החברה כולה, מפסידה מזה.

מל פולישוק-בלוך: ולכן אף אחד לא צריך להסתכל עלינו שעושה לנו טובה מהעניין הזה, אלא רק טובה למדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שהדיבורים הם חשובים ומודעות וכינוס זה דבר נורא חשוב, אבל זה לטווח הארוך.

מל פולישוק-בלוך: וגם אני רואה שזה טיפה בים.

מל פולישוק-בלוך: והשאלה היא באמת האם אנחנו צריכים גם בנושא הזה לחוקק חוק.

מל פולישוק-בלוך: אני הכנתי כבר אחרי השיחה שלנו אחרי כנס רחובות, שבגללו אגב לא באתי.

מל פולישוק-בלוך: אני לא באתי לוועדה אך ורק בגלל הנושא הזה, אני הייתי אמורה לבוא ותכננתי ולא באתי אך ורק מתוך מחאה.

מל פולישוק-בלוך: הכנתי הצעת חוק לשיווי זכויות האישה, ייצוג הולם בכנסים במימון ממשלתי.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יכולה להגיד לאנשים פרטיים מה לעשות, אבל אני כן יכולה לדרוש מהממשלה.

מל פולישוק-בלוך: החוק הוא מאוד פשוט, במסגרת כנסים במימון ממשלתי, מתן ביטוי הולם בנסיבות העניין לייצוגן של נשים וכו'.

רבקה שקד: זה כולל גם אקדמיה?

אתי לבני: לי יש גם דבר כזה, אבל כנסים ממשלתיים וציבוריים.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שאנחנו כאן נלך יותר חמור אפילו.

מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שאחר-כך תבוא הממשלה ותוריד את הציבורי, אבל לא משנה.

מל פולישוק-בלוך: אז בואי נגיש ביחד, חבל שנגיש שתיים.

אתי לבני: הלוא בעקבות זה אני הגשתי.

מל פולישוק-בלוך: בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אני חוזרת ואומרת, הדבר הזה צריך להיפסק, זה בתפקיד שלנו.

מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו לא נעשה את זה, אחרים לא יעשו את זה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שצריכים שבמלחמה הזאת לשתף כמה גברים.

מל פולישוק-בלוך: חבר-הכנסת רשף חן בהחלט שותף לעניין הזה ואני בטוחה שיש עוד כמה חברי-כנסת, לא רק חברות-כנסת.

מל פולישוק-בלוך: זה לא ייתכן שזה יימשך.

מל פולישוק-בלוך: ואני אשמח אם ביחד נגיש את הצעת החוק.

אתי לבני: בסדר גמור.

מל פולישוק-בלוך: הצעת החוק הקודמת שלי, שעכשיו היא גם בספר החוקים, היא אך ורק בגלל משרד התחבורה.

מל פולישוק-בלוך: כשראיתי שהשר שטרית מינה את "שיינינג" ועדה שמונה 14 מומחים, אבל הם התעלמו שיש גם מומחיות שנתקלתי בחלק מהן.

מל פולישוק-בלוך: השר שיטרית כבר הבין שהוא עשה טעות.

דורית חובב: עוד משהו אינפורמטיבי מהסוג הזה לאחרונה שהגיעה אלי רשימה של מינהלת ההתנתקות.

דורית חובב: ישיבה, דיון מקצועי, 33 חברים, בהם שתי נשים בלבד.

דורית חובב: למשל, מינהלת ההתנתקות.

אתי לבני: גם על זה יש הצעת חוק של משא ומתן לשלום ופתרון וסכסוכים.

אתי לבני: אולי צריך לעשות חוק כולל והכי חשוב היישום ועל זה גם כן אנחנו מטפלים בזה.

רבקה שקד: דיברתם על היום עיון באוניברסיטת תל-אביב, וזה ירד על היחסים בין הדרג האזרחי לדרג הצבאי בישראל, על רקע עימותים צבאיים.

רבקה שקד: במרכז הבינתחומי, קיים ועד מנהל של איזה 20 איש, אני נתתי נדמה לי לך או לך את הרשימה, וביניהם יש אישה אחת בלבד.

רבקה שקד: קיבלתי איזו הודעה מאיגוד נשים אקדמיות סניף ירושלים, שביוזמת אחת החברות, שאומרת: "..

רבקה שקד: כתבנו מכתב לשר הביטחון, וביקשנו שיצרף אישה ל"וועדה לתכנון האסטרטגיה העתידית של ישראל", ועדת מרידור.

רבקה שקד: הצענו שמות של שלוש נשים בעלות כישורים בולטים, המשפטנית פרופסור רות לפידות ושתי חוקרות בכירות ממכון יפה ללימודים אסטרטגיים, ד"ר ענת קורץ וד"ר אמילי לנדאו.

רבקה שקד: לא זכינו לתשובה אף לא לאחר תזכורת.

רבקה שקד: אז באו לעזרתנו גב' ענת הופמן ועו"ד קארין דהרי מהמרכז לפלורליזם יהודי ובעקובת המכתבים חריפים עו"ד דהרי, החליט שר הביטחון לצרף לוועדת מרידור את היועצת המשפטית של משרדו, עו"ד צביה גרוס..".

רבקה שקד: והן מצטטות: "..

רבקה שקד: החלטה הנובעת בעיקר מהצורך לחזק את ההיבט המשפטי לקראת סיכום עבודת הוועדה.

רבקה שקד: .".

רבקה שקד: הן מדווחות על זה כעל הישג רב רושם ואיתך זה יגמור.

רבקה שקד: עכשיו אני רוצה להעלות פה עוד כמה נקודות.

רבקה שקד: קודם כל מה עושים כשאומרים לך "יש נשים".

רבקה שקד: כאילו יש נשים, יש את צביה גרוס, אז יש נשים.

רבקה שקד: וזה ועדה לתכנון האסטרטגיה העתידית, אלה דברים שיש להם השלכות מרחיקות לכת.

רבקה שקד: אז מה עושים ששמים אישה אחת לרפואה כמו בוועד המנהל של המרכז הבינתחומי, מה עושים אז?

רבקה שקד: האם זה ייצוג?

רבקה שקד: לי זה בכל אופן לא עוזר.

רבקה שקד: מה קורה עם מוסדות אקדמיים שיש להם לכאורה חופש בעריכת כנסים.

רבקה שקד: האם מישהו ממשרד החינוך, אני חושבת שצריך לפנות בעניין הזה לשרה, אני לא יודעת כמה ניתן להתערב בזה, אבל אולי צריך קצת לנענע אותה שמה, כי זה באופן שיטתי, מי שקורא עיתון "הארץ", יש מודעות על כנסים אקדמיים ואין כמעט נשים בכלל או יש אישה אחת לרפואה.

רבקה שקד: זה מאוד בולט.

רבקה שקד: לגבי השירות הציבורי או שירות המדינה.

רבקה שקד: אני בהחלט כמובן מסכימה לכל דבר שנאמר כאן וככל שמדובר על כנסים ששירות המדינה מארגן ונציבות שירות המדינה בפרט, כמו אותו כנס למינהל הציבורי ואני הערתי על זה למי שהיה צריך להעיר במהלך הכנת הכנס ולא עזר לי.

רבקה שקד: צריך אינפורמציה, צריך זרימת מידע, כדי לדעת מראש על ועדות שמוקמות או על כנסים שמתארגנים במשרד.

רבקה שקד: עכשיו יש בכל משרד ממונה על מעמד האישה, אני רואה פה כמה מהן כאן שהמשרדים שלחו אותן לייצג את המשרדים כאן בישיבה.

רבקה שקד: הממונות זה צוות שאני מפעילה למעשה, הוא מנוהל על-ידי.

רבקה שקד: והן נמצאות בשטח, הן נמצאות במקום.

רבקה שקד: דא עקא שעל הנייר התפקיד שלהן הוא הטיפול בסוגיות שנוגעות לעובדות המשרד ולא למטריה המקצועית של המשרד.

רבקה שקד: חלק מהן באמת מוכנות, או שמטילים עליהן או שהן מתערבות ומצליחות להתערב במטריה המקצועית של המשרד, ויש חלק שלא.

רבקה שקד: אני בהחלט הייתי מוכנה לנסות ולהרחיב את התפקיד שלהן ולדרוש מהן להיות מעורבות ואולי להוציא איזה הנחיה למשרד שיצטרך לדווח על זה לממונה מראש.

רבקה שקד: אבל צריך משהו שיזיז את זה.

רבקה שקד: אני מדברת ברמה הנוהלית.

אתי לבני: מה למשל?

רבקה שקד: אני לא מדברת על החוק, כי השאלה הצעת חוק כזאת כמה זמן ייקח עד שתעבור, אם תעבור ואיך תעבור.

רבקה שקד: אני חושבת שצריך לפחות פניה של הוועדה או של רבות מחברות הכנסת, ואולי גם חברי-הכנסת, אל נציב שירות המדינה בעניין הזה, כדי שיוכל באמת לשקול ולדון איך הוא מתעמת עם זה כי הנציבות לא מנהלת את העבודה העניינית של המשרדים, העבודה המקצועית.

רבקה שקד: הנציבות היא יחידת מטה שעוסקת בניהול כוח-אדם וזה נושא מאוד רגיש להתערב בעבודה מקצועית של משרדים.

רבקה שקד: ולכן מה שנעשה עד היום, זה באמת ביוזמה פרטית של ממונות כאלה או אחרות.

רבקה שקד: אבל רובן לא עושות זאת וקשה לדרוש זאת מהן.

אתי לבני: תנסי לחשוב לעזור לי איך לנסח את זה, את הפנייה הזאת ובאיזה מעורבות מקצועית כן לדרוש או לבקש.

רבקה שקד: צריך לבקש מהנציבות שתנסה להתערב וצריך לחשוב על זה, זה ברמת הנוהל.

רבקה שקד: ואז אנחנו יכולות להיות בטוחות שיש איזה עין פקוחה במשרד ששמה לב לזה ושגם מדווחים להם מראש על הכוונה לערוך, אולי לנסות.

רבקה שקד: דבר נוסף כמובן זה אותה רשת שצריכה לעזור לנו למצוא מועמדות מתאימות ואני חושבת שזה תפקיד מאוד ברור של הרשות לקידום מעמד האישה וזה תפקיד מאוד ברור של ארגוני הנשים.

רבקה שקד: שאני לא יודעת אם יש להן נציגות כאן.

אתי לבני: כן, שדולת הנשים בדרך.

רבקה שקד: שצריך במקרה שיש דבר כזה, הנושא של אותו כנס של המדע, קיבל הרבה כותרות בגלל שבאמת פרופסור מסר-ירון עשתה מה שצריך וחברות הכנסת עשו מה שצריך.

רבקה שקד: הגיבו על זה ועשו רעש, אז זה עלה לכותרות.

רבקה שקד: אבל יש כל יום תופעות כאלה אצלנו.

רבקה שקד: ואני חושבת שחייבים להגיד וחייבים להגיד כולנו, אני הרבה פעמים נגיד שולחת עותקים ממכתבים שלי לכל גורמים ואני מבקשת, תתערבו גם אתם ואני לא ראיתי שמישהו מגיב.

רבקה שקד: היתה ועידת ירושלים של ארגון המזוהה עם הימין, החסות היתה של השר לענייני ירושלים דאז, נתן שרנסקי , רק לפני כמה חודשים.

רבקה שקד: באותה ועידה, אני חושבת, היו עשרות דוברים.

רבקה שקד: עשרות, זה היה משהו לכאורה חצי ממלכתי, היו שם איזה שתי נשים וזהו.

רבקה שקד: עכשיו אני כתבתי על זה מכתב לשר, כי זה לא ייתכן זה כנס ממלכתי.

רבקה שקד: שלחתי העתקים לארגוני נשים, שלחתי העתקים לרשות לקידום מעמד האישה, ביקשתי שיפנו גם הן, ולא ראיתי אף אחת.

אתי לבני: לא פנית אלי, כי אם היית פונה אלינו לוועדה, היינו מנסים לעשות גיוס ובאמת לעמוד ולמחות נגד.

אתי לבני: אנחנו נגיע לזה שאנחנו חייבות להיות מיודעות על הדברים האלה.

אתי לבני: כי זה לא מספיק שכל אחד כותב מכתב, אנחנו צריכים, אם לא יהיה לנו כוח וכמות וארגון, זה לא יקרה.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה להגיד שתי מלים וללכת.

גילה פינקלשטיין: אני מתנצלת שתי דקות והולכת כי היום זה יום תנועות הנוער והכנסת מצדיעה לתנועות בישראל, זה מתחיל תכף בוועדת חינוך ובמליאה ובאודיטוריום.

גילה פינקלשטיין: אנחנו מאמינים שתנועות הנוער באמת הם התשובה לאלימות הגואה בימים הטרופים האלה.

גילה פינקלשטיין: אז אתן גם מוזמנות, אם אתן כבר נמצאות פה ויש לכן זמן, נשמח שתצטרפנה.

גילה פינקלשטיין: כפי שאתן יודעות, אני נציגת המפד"ל.

גילה פינקלשטיין: וסוף סוף המפד"ל שריינה את המקום החמישי לאישה אחרי מאבקים רציניים מאוד, אבל מאבקים אלימים, ניתקנו את המיקרופונים, ממש מאבקים אלימים.

גילה פינקלשטיין: קיבלנו את השריון של מקום חמש.

גילה פינקלשטיין: רק אתמול היה לי שוב דיון בנושא הזה ואמרתי, רבותיי, האישה היא לא קישוט ואנחנו לא ועדת קישוט.

גילה פינקלשטיין: כשאני הגעתי לכנסת בשנה הראשונה אני זוכרת שהיה מינוי של בועז אוקון, מנהל בתי-המשפט ואז אני, שר המשפטים היה טומי לפיד, ואני ביקשתי דיון דחוף, דיון מהיר בוועדת חוקה.

גילה פינקלשטיין: מה זה, מינהל לא תקין, למה אי אפשר, אליקים רובינשטיין שמינו את היועץ-המשפטי, היו עוד מועמדים.

גילה פינקלשטיין: מינהל תקין צריך להיראות.

גילה פינקלשטיין: אמרתי שיש שופטות נהדרות שרוצות להציע את עצמן, הן לא תיבחרנה, אבל להציע את עצמן זה גם חשוב.

גילה פינקלשטיין: טומי לפיד אמר אז, "תרדי מזה".

גילה פינקלשטיין: אבל אמרתי, "לא, אני רוצה את הדיון המהיר".

גילה פינקלשטיין: הוא בא אלי בכעס ואמר, "מה את מביאה אותי, כי את רוצה שיראו את השופטות המוכשרות שלך"?

גילה פינקלשטיין: אמרתי לו: "כן, בהחלט".

גילה פינקלשטיין: למחרת נהניתי כשראיתי ב- "גלובס" שגילה פינקלשטיין הגיעה כי אמרה, "למה השופטות המוכשרות לא הציגו מועמדות.

גילה פינקלשטיין: למה המינוי".

גילה פינקלשטיין: אני פותחת את העיתון ואני רואה שבועז אוקון מונה.

גילה פינקלשטיין: איפה המינהל התקין, איפה האפשרות לאישה להציג את עצמה.

גילה פינקלשטיין: יש לנו שופטות נהדרות, מוכשרות מאוד.

גילה פינקלשטיין: אני אסיים וארוץ למעלה כי מחכים לי.

גילה פינקלשטיין: כשהייתי מנהלת בית-ספר צייטלין, הקמתי במה שנקראת "במה לתורה, מדע ואקטואליה" לבוגרי צייטלין, ואז פתאום התחילו דיבורים, האישה, האישה.

גילה פינקלשטיין: אמרתי, "תשמעו, אני השנה אביא רק בוגרות שהגיעו לעמדות מפתח בחברה הישראלית".

גילה פינקלשטיין: בוגרות צייטלין, הבאתי את זהבה פריש, את ציפי סמט, את ד"ר חנה קטן שהיא גניקולוגית שמחכים חצי שנה לתור אליה.

גילה פינקלשטיין: נשים שבאמת הגיעו ל.

גילה פינקלשטיין: ואמרתי, הנה, השנה כל חודש באה לי בוגרת אחת, כולן רק נשים.

גילה פינקלשטיין: והגברים מאוד כעסו, "מה היא עושה פה, מה זה הפמיניסטיות הזאת, היא מביאה רק בוגרות צייטלין, רק נשים שהגיעו לעמדות מפתח".

גילה פינקלשטיין: ציפי סמט עמדה על הבמה ואמרה: "גבירותיי, אל תוותרנה, הבעל צריך לדעת שאתם מתחלקים ואתן יכולות להגיע בדיוק כמוהו.

גילה פינקלשטיין: הוא גם מכבס כי את מכבסת; הוא מבשל כי את מבשלת; הוא מגדל את הילדים, הוא לוקח אותם לגן, הוא מטפל בדיוק כמו שאת".

גילה פינקלשטיין: השמיניסטיות היו המומות, אבל היא נתנה להן שיעור לתחילת הדרך.

גילה פינקלשטיין: זה היה מצוין.

גילה פינקלשטיין: אז בתקווה שיותר לא נהיה רק ועדת קישוט, אנחנו בהחלט גם קישוט, אבל קודם כל אנחנו משהו חשוב שיכול להגיע.

גילה פינקלשטיין: אני לא יודעת אם אתי לבני, חברתי, הציגה את החוק שכולנו חתומות עליו שמאוד חוק חשוב, ייצוג הולם בעיצוב מדיניות לאומית.

גילה פינקלשטיין: אתי לבני תספר לכם, זה גם מאוד חשוב כי זה עבר קריאה ראשונה ושנייה, שלישית עוד לא, זה בדרך, אבל היא תספר על החוק.

אתי לבני: הדבר היותר חשוב זה החוק שאנחנו מובילים, גדעון סער וזהבה גלאון, זה בעצם עידוד נשים לפוליטיקה, אבל בצורה מעודנת שאומרת, שכל מפלגה שתציב מעל 30 אחוז נשים ברשימה שלה שתיבחר, יקבלו מימון וחצי של מימון מפלגות עבור כל הנשים.

אתי לבני: זאת אומרת, זה שיטת הגזר.

אתי לבני: ככל שיציבו יותר נשים, כך יהיה יותר מימון מפלגות.

אתי לבני: וזה הרבה מאוד כסף בחיי מפלגה.

גילה פינקלשטיין: דברי עם הח"כים של המפד"ל.

גילה פינקלשטיין: זבולון אורלב מסכים, שאול יהלום, למה?

אתי לבני: הוא אמר כן.

אראלה גולן: אולי תבואי לח"כים של שינוי, גם שם זה לא כל-כך הולך.

אתי לבני: הבעיה היא שגפני הגיש ערעור אתמול, צריך לדבר עם גפני.

גילה פינקלשטיין: אני אדבר עם גפני.

אתי לבני: בקיצור, החוק הזה עבר ביום ראשון בוועדת שרים והחליטו שיהיה חופש הצבעה.

אתי לבני: ואתמול הגיש גפני ערעור על העניין הזה ואז זה מחייב כאילו את עמדת הממשלה להתנגד ואני צריכה לדבר עם חבר-כנסת, חבר-כנסת, שיתמכו.

אתי לבני: אני באמת מבקשת מסביב השולחן הזה את עזרתכן, אני חושבת שזה חוק מאוד חשוב.

אתי לבני: אולי זה לא יביא לשינויים גדולים, אבל זאת אמירה.

אתי לבני: וזאת אמירה פעם ראשונה שאנחנו עושים העדפה מתקנת בפוליטיקה, שמה זה מאוד בולט הנושא הזה.

אתי לבני: כמו שאמרה חברתי אראלה, אצלנו במפלגה ה"ליברליים" חושבים שלהיות ליברליים זה לתת לכוחות השוק להשתולל והנה התוצאות.

אתי לבני: ואם אנחנו לא נתערב בכל דרך אפשרית, אז דברים לא ישתנו.

אראלה גולן: אני לא אספר לכן איך כינו את החוק הזה, שזה בושה בפני עצמה, אבל לא חשוב.

אראלה גולן: צריכים אצלנו לעבוד לדעתי, לגרום להם להתבייש, אצלנו.

אראלה גולן: הם אמרו שזה חוק של שכר נשים, מה פתאום אישה שווה יותר, מקבלת יותר כסף, אז היא שווה יותר.

אראלה גולן: אז אמרנו, אנחנו לא חושבים שאנחנו…

אתי לבני: תשמעו מה שכותבת אורית קמיר, בדברים הנחרצים שלה.

אתי לבני: היא פונה לעתליה, מנכ"לית משרד המדע, ואומרת: "..ואגב, עתליה, לא נעים אבל גם את אישה וגם אם כיום את משתתפת בפנל, מחר תופלי לרעה על-ידי אותה מערכת עצמה, אותה את משרתת בנאמנות כה מביכה.

אתי לבני: ואין הרבה מראות מביכים יותר ממשתפי פעולה העושים את העבודה המלוכלכת של אדוניהם כנגד בני קבוצתם.

אתי לבני: .".

אתי לבני: במלים כסלע.

נעמי פלט: אני ממונה על מעמד האישה במשרד הפנים.

נעמי פלט: רציתי להגיד כמה דברים לאו דווקא, לא כולם קשורים לנושא של היום, אבל קשורים באופן כללי.

נעמי פלט: אל"ף, לצערי מאוד חבל שאין כאן גברים.

נעמי פלט: יש כאן גבר אחד.

נעמי פלט: אנחנו משכנעות את המשוכנעות.

אראלה גולן: סליחה, אני חוזרת מדיון על ועדת אור, אני הייתי האישה היחידה שם, מדברים שם על שוויון ופיקוח של מגזר שלם, אני אומרת, אף מילה.

נעמי פלט: בהרבה פורומים קורה שמשכנעים את המשוכנעים ואנשים אחרים לא מגיעים.

נעמי פלט: עכשיו בעניין החוק, כמובן שצריך לעשות את החוק ולדעתי באמת לא צריך כל פעם לעשות תלאי ועוד תלאי ועוד תלאי ועוד תלאי, אלא צריך למצוא איזשהו חוק כולל.

נעמי פלט: כי כל פעם אנחנו מוסיפים עוד תלאים.

נעמי פלט: תמיד מדברים על ייצוג הולם וייצוג הולם לדעתי זה לפחות חצי, חצי.

נעמי פלט: ולא אישה אחת בוועדות.

נעמי פלט: ייצוג הולם שזה אישה אחת, מיעוט, זה לא הולם.

נעמי פלט: לדעתי זה גם לא נכון מבחינת הלשון העברית.

נעמי פלט: אז צריך לדאוג שזה יהיה באמת הולם.

נעמי פלט: לגבי התפקיד שלנו כממונות על מעמד האישה במשרדים, וזה קצת בהמשך למה שרבקה שקד אמרה, לדעתי החוק שקבע שתהיה ממונה על מעמד האישה בכל משרד הוא חוק יפה, אבל בשבילי זה כמו עלי תאנה.

נעמי פלט: בגלל שכולנו, אנחנו נשים מקצועיות שיש לנו תפקידים בכירים במשרד.

נעמי פלט: יש לנו משרה וחצי בתפקיד המקצועי ואין לנו את הזמן לעסוק במה שבאמת צריך לעסוק בנושא הנשים במשרד ובכלל לעלות את המודעות של הנשים בכל מה שקורה, גם במשרד, גם בבית, גם בחברה בכלל.

נעמי פלט: אין לנו לא תקציבים ולא זמן.

נעמי פלט: וגם את זה צריך לשנות באותה מסגרת.

אתי לבני: אני הגשתי גם את הצעת החוק, לטעמי יש לנו את הצעת החוק שזה יהיה תפקיד מיוחד בערים גדולות ומשכורת מיוחדת וזמן מיוחד.

נעמי פלט: אני עשויה לקבל למעלה מ900- נשים שהן מפוזרות בכל הארץ, אני לא מגיעה אליהן.

אתי לבני: אבל זה תקציב וזה מאוד היה קשה לשכנע.

נעמי פלט: צריך לתת לזה לפחות חצי משרה.

אתי לבני: היו דברים שרבקה אמרה לגבי המעורבות של הממונות בהליכים בתוך המשרדים והייתי רוצה שבאמת יחד איתה תנסו למצוא איזשהו מודל שתוכלנה להיות יותר מעורבות גם בנושאים האלה של כנסים, של ועידות, של גופים.

נעמי פלט: שיהיה לנו גם זמן לעשות את הדברים האלה.

אתי לבני: זה דבר אחד, אבל דבר שני, את יודעת, אישה ככל שהיא יותר עמוסה יש לה יותר זמן.

רחל לוי: אני מהפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ואני מאוד שמחה שבאתי, שלחו אותי ולא ידעתי בדיוק לאן אני מגיעה וזה בהחלט מאוד מעניין.

רחל לוי: מהמקום שאני מגיעה אז קודם כל יש לנו בכל זאת קצת הבדלים מאוניברסיטת ירושלים שהיא מאוד מקובעת ויש לנו שתי דיקניות.

רחל לוי: אחת, פרופסור מירה כהן שהיתה דיקן הפקולטה למדעי הטבע.

רחל לוי: והיום פרופסור רבקה קרני שהיא דיקנית הפקולטה למדעי הבריאות.

רחל לוי: ואני משמשת כתפקיד נבחר אמנם, אבל לפני היו בו כולם גברים וזה יושבת-ראש חטיבת מדע היסוד בפקולטה לרפואה.

רחל לוי: ואני חושבת שמה שבאמת חסר לנו זה מודעות לעניין הזה.

רחל לוי: אתם פה בתוך העניין הזה ואתם מודעים.

רחל לוי: אני שם באוניברסיטה יש לי המון עבודה, אני כל הזמן במחקר, אין לי הרבה זמן לפוליטיקה הזאת, אנחנו לא מודעים.

רחל לוי: אני חושבת שזה מאוד חשוב להכניס ימי עיון, סדנאות, שכל מי שבאמת מגיעה תוכל לעזור לצעירות יותר לקחת יותר נשים למקצועות האלה.

רחל לוי: אם יש לי גבר או אישה, אני אעדיף את האישה.

רחל לוי: האמת שזה מה שעשיתי כשהייתי יושבת-ראש מחלקה.

רחל לוי: ובתקופה שלי קיבלנו שתי מדעניות חדשות ומדען אחד צעיר.

רחל לוי: שעכשיו אני בהליך של קביעות אז אתו זה הולך נורא מהר, איתן זה יש לי המון בעיות, למרות שהן טובות לפחות כמוהו.

רחל לוי: אני הייתי עכשיו באקדמיה למדעים, בישיבה של "גרנטים" לביו-כימיה, וגם שם ראיתי, אמנם זה באמת הכל נמדד לפי החשיבות של המחקר וכו', אבל גם בין יושבי הוועדה היינו עשרה, הייתי אישה בודדה.

רחל לוי: רוב מי שזכה ב"גרנטים" זה יותר גברים מאשר נשים.

רחל לוי: והיה לי מאוד קשה להילחם על אלה שהיו באותה צורה להעביר את הנשים וכן עמדתי על זה שזאת תהיה אישה שתעשה את זה.

רחל לוי: עכשיו אני יודעת שלא כל הנשים מודעות לזה ועושות את זה.

רחל לוי: ויש נשים, אני מצטערת שאני אומרת נגדנו, אבל אני יודעת שיש נשים שמגיעות לעמדות האלה ואז כל סגני הדיקנים או כל בעלי התפקידים זה גברים.

רחל לוי: אני חושבת שמודעות כזאת היא מאוד חשובה.

רחל לוי: לפני שנתיים נתנו טבלה כזאת ונדמה לי רבקה, את היית מוזמנת ונתת הרצאה בים המלח לנשים באקדמיה בבן-גוריון.

רבקה שקד: דווקא בבן-גוריון יש פורום ויש מועצת למעמד האישה היום, לפחות באוניברסיטת בן-גוריון זאת פרופסור ורד סלונים נבו.

רבקה שקד: וגם פרופסורית מירושלים.

רבקה שקד: אני חושבת שצריך לפנות אליהן והן צריכות בתוך האוניברסיטה לחלק את המנדט, לקבל רשימה של כנסים שהם מתוכננים חודשים מראש, אם לא שנים ולהתערב בזה.

רחל לוי: גם סדנאות בתוך המקום כדי להביא למודעות, זה מאוד חשוב.

מאירה בסוק: אני עורכת-דין מטעם נעמ"ת, עכשיו אני רק רוצה להוסיף שני ניסוחים התייחסות לנושא של משרדי הממשלה.

מאירה בסוק: משום שיש כן תפקידים של נשים בכירות במשרדי ממשלה, הן צריכות לזה בהמשך לדבריה של פרופסור לוי, הן צריכות לתת את הדעת לקידום נשים במשרדיהן.

מאירה בסוק: זה שאת ממונה על מעמד האישה, אנחנו יודעים למה זה מדובר.

מאירה בסוק: אבל כדי לקדם נשים צריך פשוט לתת להן את להתקדם.

מאירה בסוק: שאישה מגיעה, מנהלת מחלקה ורוצה להיות ויש מכרז, אין מה לעשות.

מאירה בסוק: זה לא הנושא אבל יש בעיה, זה צריך לקדם נשים.

מאירה בסוק: אין מה לעשות.

שירלי כהנוביץ: אני הרכז של המועצה לקידום נשים במדע וטכנולוגיה.

שירלי כהנוביץ: ואני גם עובדת באוניברסיטת תל-אביב בפורום לימודי נשים.

שירלי כהנוביץ: כמה דברים מעולם האקדמיה.

שירלי כהנוביץ: קודם כל, כנסים לקידום מודעות יש בכל האוניברסיטאות.

שירלי כהנוביץ: כמעט בכל האוניברסיטאות יש תכניות לימודי נשים שמקיימות פורומים וכנסים והרצאות וימי-עיון בנושא "מנטורים".

שירלי כהנוביץ: הבעיה היא להגיע באמת לכל הנשים, בייחוד פרופסוריות מתחומים שהם לא לימודי נשים, שלא מודעות לבעיה באמת ואפילו מתנגדות לעובדה שיש בעיה.

שירלי כהנוביץ: זה בעיה מאוד קשה העובדה שנשים שלא יודעות שיש בעיה של נשים.

שירלי כהנוביץ: זה דבר אחד.

שירלי כהנוביץ: באמת בכל האוניברסיטאות יש עכשיו יועצת למעמד האישה.

שירלי כהנוביץ: אני יכולה לספר מהניסיון של אוניברסיטת תל-אביב, יש משהו שנקרא "סדרת הרצאות רקטור" שזה סדרה מאוד מכובדת.

שירלי כהנוביץ: פורסמה סדרה, "כולם גברים".

שירלי כהנוביץ: איילת, ראש התכנית ללימודי נשים, שתיהן כתבו מכתב מאוד קשה לנשיא ולרקטור.

שירלי כהנוביץ: "הנה הסדרה, איפה הנשים, איך יכול להיות שאין אף אישה בזה, כבר דיברנו אתכם על הנושא הזה".

אראלה גולן: זה עזר?

שירלי כהנוביץ: לא.

שירלי כהנוביץ: פרסמו מכתב מאוד חמור נגד, הוא ממש התנגד, הוא אמר: "הנושאים נקבעו מראש וחיפשנו את המומחים ולא היו נשים מומחיות".

שירלי כהנוביץ: על אוניברסיטת תל-אביב יש לנו הרבה מה לומר.

שירלי כהנוביץ: חגית מסר-ירון דיברה בזמנו על זה שלפעמים כל מה שצריך זה רק להעלות באמת למודעות והדלתות נפתחות.

שירלי כהנוביץ: לפעמים באמת זה כל מה שצריך.

שירלי כהנוביץ: אבל את מעלה את הבעיה ואת זוכה להתנגדות קשה, לא רק מתקן לפעם הבאה, אלא אין בעיה, זה לא רלוונטי, אנחנו הולכים על מצוינות, תמיד זורקים את המילה הזאת "מצוינות".

אראלה גולן: לא מתאים לכן, אתן טובות בזכות עצמכן.

שירלי כהנוביץ: דבר שאפשרי לדעתי, זה שיטת הנדנוד.

שירלי כהנוביץ: להמשיך לכתוב ולהפעיל עוד גורמים שיכתבו מכתבים ולהפעיל איזשהו לחץ, לנסות לעורר גם לחץ מבפנים.

שירלי כהנוביץ: אבל זה דרך אחת.

שירלי כהנוביץ: אבל צריך אולי לחשוב אולי בשיתוף המל"ג שרואים אוניברסיטה, שוב ושוב, סדרה מסוימת, או פרס מסוים.

שירלי כהנוביץ: למשל יש פרס דן דוד, כבר ארבע שנים אף אישה.

שירלי כהנוביץ: אף אישה לא מגיעה לגמר.

חגית מסר-ירון: מה עם פרס וולף?

שירלי כהנוביץ: אני לא יודעת, אולי אפשר לערב את המל"ג באיזשהו אופן, כי תמיד אומרים, "מצוינות" ואי אפשר להתערב בתוך האקדמיה.

שירלי כהנוביץ: לי אין את התשובות, אבל חייבים לתת על זה את הדעת ולנסות איכשהו להוציא מכתב תלונה מהמל"ג.

אתי לבני: אני מצוות השופטים בפרסי דן דוד ופרס וולף.

אתי לבני: דן דוד זה בכלל מכל העולם, זה מיליון דולר.

אידה בן-שיטרית: אני ממונה על מעמד האישה במשרד הקליטה, ואני גם מנהלת אגף מודעות פרסום.

אידה בן-שיטרית: אני דווקא רוצה להביא את הדוגמה באמת מהמשרד שלנו, שאני לפחות כממונה חרגתי מהתחום המוגדר של הפעילות בקרב המשרד ופניתי החוצה אל העולות החדשות ובאמצעות הרשות לקידום מעמד האישה למשל, אני המייצגת את מגזר העולים והעולות.

אידה בן-שיטרית: זאת ואמרת, שם אני נותנת את הדעת בנושא של הייצוג, כאשר את הנושא של הייצוג ההולם אני מתרגמת לתפקיד שלנו כמשרד לקליטת עלייה מול העולים.

אידה בן-שיטרית: גדעון עזרא הקים עכשיו חמש תתי-ועדות לטיפול בנושא אלימות בכלל.

אידה בן-שיטרית: אני חברה בוועדה של הסבר הדוברות.

אידה בן-שיטרית: וכבר הוצאנו מכתב והודענו שאם בוועדה לא תהיה נציגות של עולים מהמגזרים השונים, הוועדה לא תוכל להתקדם.

אידה בן-שיטרית: זאת אומרת, אנחנו מייצגים את העולים החדשים, כאשר הממונות צריכות לייצג את העניין של נשים.

אידה בן-שיטרית: ברגע שאנחנו עושים איזושהי פעילות במשרד, המשרד של הנשים המקצועיות עולה.

אידה בן-שיטרית: לדוגמא, יש לנו מנהל אגף בכיר לקליטה בקהילה, שבתכנית העבודה שלו הכניס את נושא קידום העצמת נשים עולות, כבר שנתיים הוא עושה את זה, הוא מקיים ימי-עיון לעולים ועולות.

אידה בן-שיטרית: מנהלות אגפים אחרים עשו פעילת לעולים חדשים.

אידה בן-שיטרית: למשל, התערוכה האחרונה ליום האישה היתה של נשים עולות, של אומניות עולות.

אידה בן-שיטרית: זאת אומרת, זה לא היה קורה אם במסגרת הפעילות של הממונה, לא היתה נעשית העמקת מודעות בתחום הזה.

אידה בן-שיטרית: בדבר אחד אנחנו כן יכולות להשפיע כממונות, אני חושבת שבחלקת הבית הקטנה שלנו אנחנו כן נגישות לכנסים המקצועיים שהמשרדים עושים.

אידה בן-שיטרית: משרד הלקיטה מקיים כנסים מקצועיים כל הזמן בנושאים של עידוד עלייה ונושאים של עם רשויות מקומיות.

אידה בן-שיטרית: על הפנלים האלה אנחנו יכולים להשפיע על כך שתהיינה נשים.

אידה בן-שיטרית: ואנחנו אכן עושות כך.

אידה בן-שיטרית: זאת אומרת, לפני שנרצה להשפיע על הוועדות האלה שזה חשוב, אנחנו יכולות להשפיע אצלנו בתוך הבית.

רבקה שקד: זה משרד יוצא דופן מכל הבחינות.

אתי לבני: אז אולי צריך לקחת את המודל שלך, על צורת ההפעלה שלך.

רבקה שקד: זה מחייב דמות מיוחדת של הממונה פלוס הרבה פתיחות של המשרד.

אתי לבני: בסדר גמור, אבל צריך להעלות את לאחרות את הדגמים איך זה עובד.

רבקה שקד: יהיה כנס בחיפה, שאותו פותחת ולא בכדי, מנכ"לית משרד הקליטה.

דליה פרשקר: בעצם אני מייצגת את עצמי.

דליה פרשקר: אני באה ממה שקרוי אולי "עולם ההיי-טק הישראלי" ואני באה מהצד העסקי.

דליה פרשקר: העולם הממשלתי-ממלכתי, רשויות מקומיות וכו' זה קצת זר לי.

דליה פרשקר: ואת האקדמיה אולי אני מכירה מהבית, מהצד של בעלי, אבל מהצד הגברי.

דליה פרשקר: אני חושבת שכאן הדברים מדברים בעד עצמם.

דליה פרשקר: את עתליה אני מכירה באופן אישי וכבר דיברתי איתה.

דליה פרשקר: שאולי יש לנו כאן איזה שהיא דוגמה שאנחנו מדברים על hold boys network וזה כל-כך אבד לנו, נכון?

דליה פרשקר: כי בעצם ב- hold boys network היתה פה אישה ולא גבר.

דליה פרשקר: אז אולי זה לא רק ה- hold boys network.

דליה פרשקר: אולי יש כמה דברים שהם אובייקטיביים וכמה דברים שהם סובייקטיביים.

דליה פרשקר: אני לא אאריך כרגע בנושאים האובייקטיביים-סובייקטיביים, אני רק אומר ככה.

דליה פרשקר: בכנסים מסחריים גם אנחנו רואים מיעוט של נשים.

דליה פרשקר: ובאופן תיאורטי בכנס מסחרי אנחנו היינו אומרים, אין ספק שאם מישהו הוא טוב מאוד אז למה שהוא לא יהיה.

דליה פרשקר: ואם הוא "פיורינה" אז למה שהוא לא יהיה שם.

דליה פרשקר: ועדיין אנחנו רואים מיעוט של נשים.

דליה פרשקר: אז יש איזה שהיא בעיה אינהרנטית מהצד שלנו, שאנחנו חייבות להתגבר עליה.

דליה פרשקר: והדרך להתגבר עליה פשוט להיות שמה.

דליה פרשקר: עכשיו הסתכלתי על כנס קיסריה וראיתי את חגית למשל, כן מופיעה בכנס קיסריה.

דליה פרשקר: וראיתי את חברתי הטובה אורנה פרי ועוד כמה נשים.

דליה פרשקר: וגם אני עצמי השתתפתי בכנס קיסריה לפני שנתיים כמדומני.

דליה פרשקר: זאת אומרת כשיש מקומות שבכל זאת וזה לא נעשה על-מנת לקבל פרס.

דליה פרשקר: לכן אתן במגזרים שלכן, ששמה באמת אפשר לעשות את ההבדלים או לחוקק את החוקים, חייבות פשוט להמשיך ולפעול ולהמשיך ולפעול ולהמשיך לפעול.

דליה פרשקר: ומצד שני, אולי ניתן לגייס גם קצת את הגופים האזרחיים לעזור.

דליה פרשקר: לגייס גם נשים מהתחומים שלנו.

דליה פרשקר: לבוא ולעזור לדחוף.

דליה פרשקר: אבל אין ברירה, פשוט צריך לדחוף.

דליה פרשקר: אני מכירה היטב את רבקה קרני, דיברת על הוועד המנהל של הבינתחומי.

דליה פרשקר: אני יושבת בוועד בבן-גוריון ואין הרבה נשים גם דרך אגב.

דליה פרשקר: בוועד המנהל, עכשיו שאני חושבת על זה.

מרי חדייר: אין באף מקום.

דליה פרשקר: נכון.

דליה פרשקר: ולכן הדרך היא פשוט לעבוד קשה.

דליה פרשקר: צריך לעבוד קשה וכל הזמן לדחוף וכל הזמן להיות וכל הזמן לדבר וכל הזמן לעשות.

דליה פרשקר: ולא הרבה להתלונן אבל הרבה לעשות.

דליה פרשקר: אין דרך אחרת.

אראלה גולן: במגזר שלך, הפרטי, אני מבינה, של ההיי-טק, קודם כל, סתם מעניין כשאת מקבלת עובדים חדשים, באמת מה היחס, יש המון נשים גם נמצאות היום בהיי-טק.

דליה פרשקר: היום אני כבר לא מקבלת עובדים חדשים כי אני לא נמצאת ב.

אראלה גולן: ואיך היום היחס בכלל?

דליה פרשקר: היחס עדיין הוא, אני לא יודעת, אני לא יכולה לתת לך סטטיסטיקה.

דליה פרשקר: בטח שדולת הנשים יודעת את הסטטיסטיקה הרבה טוב ממני.

דליה פרשקר: אבל אני יכולה להגיד לך מניסיון אישי שהיה עד לפני זמן לא רב, היחס הוא כמובן מאוד.

דליה פרשקר: אני אשאל את חגית שאלה.

דליה פרשקר: כשאת מדברת על תיכון, בואי נלך לרמת התיכון.

דליה פרשקר: כמה נשים למדו איתך בכיתה במגמה של, בזמני קראו לזה ריאלית.

חגית ירון-מסר: היו בערך בין 5 ל- 10 אחוז נשים וגם היום זה האחוז בערך.

דליה פרשקר: אז קודם כל אין ספק שבכנס המדע היו יכולות להיות מדעניות טובות מהשורה הראשונה, כמו רות ארנון, כמו מיכל שוורץ, כמו חגית.

דליה פרשקר: כמו עוד כמה שאני לא מכירה ולא זוכרת את שמותיהן כרגע.

דליה פרשקר: אין ספק שהיו יכולות להיות.

דליה פרשקר: אבל ישנו נושא המשפך.

דליה פרשקר: וככל שיש מעט יותר אנשים במשפך הם פחות נשפכים כלפי מטה.

דליה פרשקר: לכן צריך לחפש ובהחלט צריכים חקיקה שתעזור בנושאים האלה.

חגית ירון-מסר: היה רצוי שזה יהיה בלי חקיקה.

מרי חדייר: אני רוצה להצטרף לדברים שנאמרו כאן ואני רוצה להמשיך את דבריה של חברתי, רבקה שקד.

מרי חדייר: בכנס לסגל הבכיר אנחנו עשינו ספירת מלאי וראינו שכמעט ולא היה ייצוג של נשים.

מרי חדייר: ולכן אנחנו פנינו ליוזמים של אותו כנס, שזה נציבות שירות המדינה ו"אלכ"א" בג'וינט, במכתב מאוד חריף.

מרי חדייר: ולא זו בלבד שביקשנו ייצוג, אלא ביקשנו גם אולי זה אחד מהמנגנונים שצריך להכניס לחוק, שנשים תהיינה בוועדות ההיגוי.

מרי חדייר: ברגע שאנחנו שם, אז אנחנו יכולות לדרוש ולבקש.

רבקה שקד: יש שם כמה נשים.

מרי חדייר: התשובה המיידית, "אבל שולמית עמיחי היתה אתנו, מה את רוצה, יש אישה".

מרי חדייר: אמרתי, OK, היתה אחת שאני חושבת שלא הביאה את הנושא הזה של הייצוג לפניכם.

מרי חדייר: אנחנו היינו שותפות להקמה של הוועדה לקידום המדע של נשים במדע ואנחנו באמת הכנו פרוייקטים משותפים עם חגית שהיא היתה אז יושבת-ראש המועצה, והוצאנו את האוגדן ואני חושבת שהוא מאוד חשוב.

מרי חדייר: לדעתי צריך לעדכן אותו.

מרי חדייר: פעולה נוספת שאנחנו נקטנו בה לפני כשנתיים, זה היה להוציא רשימות של נשים שתוכלנה גם להתראיין בתקשורת בכל התחומים.

מרי חדייר: כי מה שקורה היום כפי שתראו, מופיעות תמיד אותן הנשים ואנחנו יודעות שהמאגר מאוד רחב וישנן נשים וצריך גם לתת אני חושבת, הזדמנות לנשים נוספות להיחשף בתקשורת.

מרי חדייר: לכן פנינו והכנו רשימות, אבל נעצרנו בזאת כי אז היתה לנו איזה שהיא בעיה אתית גדולה, שאמרנו לנו, "מאיפה את יודעת שאני ראויה וזו לא ראויה".

מרי חדייר: אז דעו לכם שיש פה איזה בעיה מאוד גדולה ולכן הסתפקנו אז, לקחנו את הממד של האקדמיה ששם אין לי, יש קריטריון אחד שמוביל, יש באקדמיה, לקחנו את הפרופסוריות כמו שידוע בכל התחומים.

מרי חדייר: לגבי הנושא של היועצות באוניברסיטה, שהוזכר כאן קודם, לדעתי יש מינוי שבאמת גם הוועדה פעלה בשיתוף עם הרשות שהוא מינויים בכל האוניברסיטאות ואנחנו לא עושות מספיק בנושא.

מרי חדייר: הן מאוד עסוקות, לדעתי צריך לזמן אותן לישיבה כאן ולנסות יחד איתן שהם תהיינה, אני חושבת, כל צוותי ההיגוי האלה באוניברסיטאות ואז יהיה להם מה לומר והם יבדקו אם יש כן נשים.

מרי חדייר: צריך להשתמש בקול, כמו שרבקה אמרה, לממונות במשרדי, ביועצות ובכל הגורמים האלה לתת להן יותר כוח כדי שתהיה להם אפשרות למעורבות.

רחל מאיר: אני מייצגת כאן את ארגון נשות אורט, אחרי שעבדתי הרבה שנים כמפקחת ברשת אורט.

רחל מאיר: אנחנו באורט עושים עבודה מאוד רצינית כדי להביא נשים למקצועות שנקראים גבריים.

רחל מאיר: אנחנו מוסיפים שעות במתמטיקה ובפיזיקה כדי למשוך אותן להירשם למקצועות הטכנולוגיים יותר נשים.

רחל מאיר: יש איזושהי נקודה, ששם אני חושבת צריך לפעול, כשהנערות האלה כבר מסיימות את לימודיהן ואפילו אוניברסיטה במקצוע טכנולוגי, באיזשהו שלב בחיים הן לא ממשיכות, הן מפסיקות בגלל משפחה או בגלל משהו.

רחל מאיר: אני חושבת שזאת נקודה שאנחנו צריכות לקחת על עצמנו לפעול כדי שכל אלה לא תנשורנה.

רחל מאיר: כל המאמצים שעושים שהן כן תלמדנה והן כבר למדו וגמרו אוניברסיטה ואחר-כך הרבה מאוד לא ממשיכות, מחליפות מקצוע שיותר נוח אולי בהוראה שיותר נוח עם המשפחה.

רחל מאיר: וזאת נקודה שלא מטפלים בה והיא מאוד חשובה.

רחל מאיר: אחרי כל המאמצים שמשקיעים, תארו לכם.

אראלה גולן: זו אותה טכניקה לשדל את אותן נשים שחושבות שהן למדו ובכל זאת יש להן את היכולות, איך אנחנו יכולים לכוון אותן להמשיך.

רחל מאיר: צריך לראיין ולראות איפה הנקודות החלשות.

רחל מאיר: יכול להיות שזה משפחה.

רחל מאיר: מפני שפה הולך לנו לאיבוד כוח-אדם בלתי רגיל.

רחל מאיר: עכשיו יש פה עוד נקודה שרציתי לציין אותה וזה שהקהל הרחב לא מודע בכלל לבעיה הזאת.

רחל מאיר: זאת אומרת, אין מספיק מאמרים בעיתונים ואין מספיק ידע בעניין הזה.

רחל מאיר: בשבילם זה דבר חדש וזה חבל והקהל הרחב הוא משמש גב תומך כשהוא יודע את העניין.

רחל מאיר: לכתוב הרבה מאמרים בעיתון ולפרסם וכך הלאה וכך הלאה.

רחל מאיר: ופה אנחנו יכולת לעשות הרבה.

אביטל שחר: אני מתנצלת על האיחור ואני מקווה שאני לא אחזור על דברים שכבר נאמרו.

אביטל שחר: שדולת הנשים עוסקת בנושא הזה יום יומי.

אביטל שחר: אני רוצה רגע לחזור ולהתמקד בכל אופן בכנסים וועדות, קצת התפזרנו וזה בסדר, כי ההתפזרות היא בדרך-כלל הולכת לסיבות ולנסות למצוא צידוקים או צידוקים לעניין.

אביטל שחר: אני לא חושבת שצריך ללכת לשם, זה ברור שבכל כנס שיש פה בארץ, בכל ועידה שיש בארץ, יש נשים בכירות, נקודה.

אביטל שחר: לא מעט, לא הרבה, זה לא רלוונטי בכלל.

אביטל שחר: מי שירצה לשים אישה באיזשהו מקום הוא ימצא אותה.

אביטל שחר: והבעיה היא בהחלט האגו הגברי הקיים ואני לא אלך אחורה ואעשה את כל הסקירה על בעיית המצב הנשים בישראל, היא בעיה ידועה, עגומה, מציאותית.

אביטל שחר: אז יש לנו בכל אופן תפקיד, כי אחרת אני מסכימה עם דליה שהמלחמה שלנו היא סיזיפית אבל היא חייבת להימשך ובאינטנסיביות.

אביטל שחר: אני באחריות מוציאה מכתב כזה אחת לשבועיים לפחות לכל ועידה, לאו דווקא ציבורית.

אביטל שחר: כנס הגליל האחרון שהיה לא מזמן שפרס החרים אותו.

אביטל שחר: שם הוא הוחרם על רקע קצת אחר לדעתי, למרות שאני מאמינה שלשמעון פרס במקרה הספציפי שהקיף את עצמו ב23- נשים, בוודאי כאב את העדרן של הנשים, אבל שם היה כמובן העדר מיעוט לחברה הערבית שזה גם כן צרם לפרס במיוחד.

אראלה גולן: דרך אגב, יש בעיה של נשים עוד יותר גדולה בחברה הערבית.

אביטל שחר: בסדר, חשוב, אני לא חושבת שזה הנושא.

אביטל שחר: אני רוצה להגיד בכל אופן שבאמת אין סיבה ללכת אחורה ולהגיד, אנחנו מיעוט, אנחנו לא מודעות, אין מי שמארגן כנס ארצי בישראל והוא לא יודע על קיומן של נשים מומחיות.

אביטל שחר: הנושא ברור, אנחנו לא שם.

אביטל שחר: אז חוץ ממכתב, הדבר השני זה כמובן לא להשתתף בכנסים האלה, נקודה.

אביטל שחר: החרמת הכנסים והוועדות.

אראלה גולן: אולי לצאת באיזה קריאה להחרמת כנסים שמוזמנים לשם נציגים ולא חברי-כנסת.

אביטל שחר: כל כנס כזה שאנחנו נתקלות בו ומבקשים את השתתפותנו ונוכחותנו וכו', לא.

אביטל שחר: אין ייצוג הולם לנשים, אנחנו לא שם.

אביטל שחר: עכשיו המחירים הם כבדים, כי לפעמים אני לא רוצה ואני אגיד שאני מניחה ששם הכנסים אולי אפילו יותר חשובים או לפחות באותה מידת חשיבות של ארגונים וכנסים חברתיים.

אביטל שחר: תתארי לך שיש כנס בנושא שהוא מאוד רלוונטי לארגון שאותו אני מייצג והמחיר המאוד כבד שלי לא להיות נוכחות שם.

אביטל שחר: אבל זאת מלחמה אמיתית ואפקטיבית.

אביטל שחר: הצלחנו לתקן מעט למפרע, אבל אנחנו עדיין תמיד נלחמות ואגב, גם אם חס וחלילה פספסנו איזה כנס, יבוא מכתב תגובה בדיעבד על הכעס האמיתי שלנו.

אביטל שחר: לגבי מאגר הנשים המומחיות, לצערי זה לא בתקשורת.

אביטל שחר: כמובן שהתקשורת שם יש חוסר ייצוג ותדמית לא טובה עדיין לנשים ובאמת צריך להיות מאגר כזה.

אביטל שחר: הרשות, אני ממש מקווה שלא תחזיקו מידע כזה אצלכם באמת האפקטיביות של מידע כזה, אם הוא יהיה בכל משרד במדינה הזאת.

אביטל שחר: אני רוצה לדבר בנושא של חקיקה, מכיוון שאצלנו באמת המחלקה המשפטית החל מהמנכ"לית ועד אחרונת היועצות כבר חותמים ואנחנו מתעסקות באמת בכיוון חקיקה גם בנושאים האלה.

אביטל שחר: אז אני באמת לא יודעת, ככה מהססת בידע המקצועי איך עושים חקיקה לטובת הכנסים ואירועים.

אתי לבני: יש לנו חקיקה.

אביטל שחר: אז צריך לקדם את זה.

אביטל שחר: הרי נוסחים קיימים בחוק שוויון זכויות אישה ויש חוקים שלגבי משרות, יש כללים של היום שהניסוח קבוע.

אביטל שחר: ברור שלא רק שיהיה ייצוג הולם אלא צריך להיות אקטיבי לחפש ולהעדיף.

אביטל שחר: ופה באמת אני חושבת שחייב להיות.

אתי לבני: יש לנו חקיקה גם על היישום.

אתי לבני: אנחנו מנסות לקדם גם חקיקה.

אביטל שחר: אז דבר ראשון, נשמח להיות שותפות לקידום החקיקה הזאת.

אביטל שחר: דבר שני, אני חושבת שהחרמת כנסים בהעדר נשים, היא חשובה ואפקטיבית.

אתי לבני: נכון, אבל הפגנות זה דבר שהוא בעייתי, פעם פעמיים נבוא ואחר-כך את יודעת.

אביטל שחר: הפגנות הם לא דבר בעייתי, את מחליטה שזה מה שאת עושה, מה זאת אומרת.

אביטל שחר: לצערי זה קיים הרבה מאוד שנים ולכן צריך כנראה יותר מעשה ויותר עוצמה לעניין הזה.

בתיה לוי: אני מדריכה ארצית ביחידה לשוויון בין המינים במשרד החינוך.

בתיה לוי: אני רוצה לספר לכם שהיחידה לשוויון בין המינים בראשותה של מרים שכטר מקדמת נושא של בנות למדעים ומתמטיקה.

בתיה לוי: ביחד עם שדולת הנשים מובילות את נושא של נערות ונערים מובילי שינוי, נושא של מנהיגות, העצמה, סטריאוטיפים ובאמת בבתי-ספר תיכוניים מאוד מאמינה בנושא של נוער וחינוך.

בתיה לוי: ביחד עם עמותת "כן" מובילות את התכנית של קידום נשים לפוליטיקה.

בתיה לוי: ואני מאוד מתחברת להצעת חוק שהצעת בנושא של חקיקה.

בתיה לוי: כי רק חינוך לבד לא יקדם אותנו.

בתיה לוי: ברגע שתהיה חקיקה, אז אני מאמינה שזה כן יוביל אותנו הלאה.

בתיה לוי: ואנחנו נשמח בתור משרד החינוך לקחת חלק פעיל וליישם את זה.

בתיה לוי: אני מתחברת לנושא של מאגר של נשים מומחיות.

בתיה לוי: אין שום מודל, כמו שאת הצעת, של משרד הקליטה.

בתיה לוי: כן, לתת אלטרנטיבה, לתת ראייה קצת יותר רחבה על מה שקורה.

בתיה לוי: שמי לא שיודעת – שתראה שזה קיים.

בתיה לוי: וכנסים שאנחנו מארגנות, אנחנו מביאות מנהיגות מקומית.

בתיה לוי: מאותו מקום, לא מישהו חיצוני או מישהי חיצונית, אלא אותה בחורה בחולון, באופקים ונהריה, שתראה מישהי מהמקום שלה שהיא עשתה את זה ושהיא הצליחה.

בתיה לוי: זה החיבור.

אפרת דובדבני: אני מנכ"לית המשרד למשנה לראש-הממשלה.

אפרת דובדבני: שזה אומר בעצם מנכ"לית המשרד של שמעון פרס.

אפרת דובדבני: יושבת כאן אתי עינת וילף שהיא ראש אגף מדיני.

אפרת דובדבני: ואם כבר דיברנו על רשימה של מי שצריך לדבר, אני ממליצה לכם בחום רב על עינת וילף, היא עושה שירות נפלא לכל מעמד האישה.

אפרת דובדבני: אני רוצה לדבר ככה בקצרה וממקום של עשייה.

אפרת דובדבני: אנחנו כבר כאן, שמעון פרס לא מקיף את עצמו, אם זה היה תלוי בשמעון פרס, הוא עדיין היה ממשיך להקיף את עצמו באשכולות של גברים.

אפרת דובדבני: אני בא לדבר בעצם ממקום של עשייה.

אפרת דובדבני: אני רוצה על עבודה שלנו בשני אפיקים.

אפרת דובדבני: אפיק ראשון, את מי אנחנו ממנים.

אפרת דובדבני: אז רק לספר על המשרד שלנו בקצרה ואני לא באה להלל את עצמנו, זה לא הסיפור.

אפרת דובדבני: אבל קצת לספר שאפשר אחרת.

אפרת דובדבני: אני עומדת בראש המשרד, הסמנכ"לית שלנו אישה, ראש האגף המדיני שלנו היא אישה.

אפרת דובדבני: ראש אגף דוברות, אישה.

אפרת דובדבני: כל התפקידים הבכירים אצלנו במשרד, הפרוייקטורית שלנו הראשית לענייני נגב וגליל היא אישה.

אפרת דובדבני: כל מי שבעצם עושה משהו בעשייה האמיתית שלנו זאת אישה, זה חשוב וזה מתחיל מזה והשינוי בא מפה.

אפרת דובדבני: אני לא מתביישת להגיד, אתם לא שמעתם אותי הרבה בתקשורת, אבל אם אני מדברת בתקשורת, אני מדברת על כמה חשוב לעבוד נשים.

אפרת דובדבני: כמה הניהול הנשי עובד אולי אחרת וטוב יותר.

אפרת דובדבני: כמה נוח לי לעבוד עם נשים.

אפרת דובדבני: נוח לי כי נשים עובדות בשיתוף פעולה, עובדות ביחד.

אפרת דובדבני: והן חושבות על המכנה המשותף.

אפרת דובדבני: הגישה שלהן היא גישה הוליסטית ולא גישה של לשים את הציד על הכתף ולצאת לדרך.

רבקה שקד: אני ראיתי אותך פעם בתכנית ביום האישה ורשמתי לפני שאת היית האישה היחידה שדיברה שם עם מחויבות באמת לזה.

רבקה שקד: אבל לצערי זה בלט מאוד כי את היית היחידה שם בין שמונה נשים שדיברה ככה.

אפרת דובדבני: האפיק השני שלנו זה נושא התקציבים.

אפרת דובדבני: לאן אני באמת מעבירה את התקציבים.

אפרת דובדבני: עכשיו התקציבים של המשרד שלנו הם נגב וגליל צבועים, על זה אין עוררין.

אפרת דובדבני: אבל אם אני יכולה בתוך התקציב הקטן הזה שיש שלי, אז אנחנו עושים.

אפרת דובדבני: אז מט"י שלנו של יזמות הוא עובר למט"י נשים, נגב וגליל.

אפרת דובדבני: והכשרה מקצועית עוברת לנשים.

אפרת דובדבני: וכל מי שקשור לתעסוקה אנחנו שמים דגש על תעסוקה נשית.

אפרת דובדבני: עכשיו במענה למה שאת אמרת על הבדואיות, תראו כמה העצמה, מה הכוח הנשי.

אפרת דובדבני: אחוז הילודה בקרב הבדואים הוא הגבוה בעולם.

אפרת דובדבני: ומדובר על ממוצע של 9.8 ילדים במשפחה.

אפרת דובדבני: אין דבר כזה בעולם כולו, זה אצלנו בישראל בנגב.

אפרת דובדבני: והדרך היחידה וזה אחרי מחקרים על גבי מחקרים, אולי לנסות להתמודד עם המצוקה, זה דווקא לפנות לאישה הבדואית, לטפל באישה הבדואית.

אתי לבני: הן היו כאן בוועדה לפני שבועיים.

אתי לבני: הן מרשימות ביותר.

אתי לבני: ממש בתהליך שהיה מדהים של התעוררות של האישה הבדואית שהיא ואמרת, שהיא רוצה לעבוד בחוץ.

אתי לבני: הן באות בטענות שלא מטפלים בהן מספיק כמגזר בכלל ובדואיות.

אתי לבני: משום שיש להן המון ילדים, אין מה לעשות, אז צריכים איכשהו לפתור את הנושא של מתנ"סים.

אתי לבני: יש שמה חמישה מתנ"סים ברהט, אף אחד לא עובד.

אתי לבני: יש הנושא למשל המון בחורות גמרו עזרה סוציאלית והן מביאים עוזרת סוציאלית בכלל לא מהן, מבחוץ, מבאר-שבע.

אפרת דובדבני: אנחנו בעניין הזה נותנים מענה ואני מזמינה אתכן, בטח מזמינה אותך.

אפרת דובדבני: אבל רק לסבר את האוזן, בוועדת שרים ב18-7- יועלו שני נושאים שקשורים לבדואים.

אתי לבני: אגב, הזמינו אותי ואני הולכת לברך את הנשים הבדואיות, הן מקבלות פרס בינלאומי על הפרוייקט הזה ב- "לקייה".

אפרת דובדבני: אנחנו נותנים לו כסף דרך אגב.

מרי חדייר: אני רציתי להוסיף משהו כשלא היית כאן, אבל חשוב שתשמעי.

מרי חדייר: מה שדיברנו על הפן היישומי, אז חשבתי שצריך שיהיה כתוב בחוק שתהיינה נשים בוועדות ההיגוי של כל הכנסים האלה.

מרי חדייר: כי אם נהיה שמה – נוכל להשפיע על ההרכבים.

תמי אלמוג: אני ממונה על מעמד האישה במשרד התמ"ת.

תמי אלמוג: רציתי להתייחס לסוגיית היישום שהועלתה על-ידי יושבת-הראש.

תמי אלמוג: אני חושבת שהסוגייה, זו אחת הפעולות המרכזיות בעשייה שתצביע על רמות ההצלחה כזו או אחרת של כל הקידום של הנושא.

תמי אלמוג: ולכן אני מתחברת חזק מאוד להצעתה של רבקה שקד בהיבט הזה של הממונות.

תמי אלמוג: יש כאן שגרירות, זה כוח פוטנציאלי אדיר ליישום.

תמי אלמוג: אסטרטגית, הן נמצאות בעמדות ובמקומות הנכונים.

תמי אלמוג: אבל מה, הן צריכות באמת בהגדרה של התפקיד שתתווסף במקביל לחקיקה, יטופל הנושא של הגדרת הסמכות שהן תוכלנה לפעול ברשות ובסמכות ויינתנו להם הכלים.

אתי לבני: הגדרה של התערבות מהותית?

תמי אלמוג: בדיוק.

תמי אלמוג: עכשיו אני במשרד רוצה לרכז איזה שהיא אינפורמציה על הכנסים שמתכנן שר התמ"ת.

תמי אלמוג: באיזה רשות וסמכות אני באה להתערב.

תמי אלמוג: אז אם יש לי קשרים ככה פה ושם, אז אני מאתרת.

תמי אלמוג: אם לא, אז זה פחות.

תמי אלמוג: זה צריך להיות לא ברמה של יוזמה, אלא באמת ברשות ובסמכות.

תמי אלמוג: ודבר נוסף, שהועלה פה על-ידך נדמה לי, זה באמת צריך איזשהו כלי נוסף.

תמי אלמוג: זאת אומרת, איזשהו תקציב פעולה, איזה מישהו שירכז את החומרים.

תמי אלמוג: מצטבר חומר ואני חושבת שזה בזבוז של פוטנציאל אדיר שקיים ולא צריך לחכות שתהיה בחקיקה.

אתי לבני: אני רוצה שהוועדה הזאת תהיה מרכזת של כל המאגרים האלה שיוכלו לפנות אלינו.

אתי לבני: מה את אומרת, חגית, הספר שלכם שיהיה אצלנו מאגרים.

אתי לבני: תמיד אפשר יהיה לפנות אלינו לכנסת ולקבל את זה.

אתי לבני: מה את אומרת?

חגית ירון-מסר: אני חושבת שמה שנאמר כאן, מי שיש לו מודעות אז מוצא.

אתי לבני: ומי שאין לו כל-כך?

חגית ירון-מסר: ומי שאין לו מודעות, זאת הבעיה.

חגית ירון-מסר: אני חושבת שההקשר למימון ולמחויבות הציבורית הוא הקשר מאוד חשוב.

חגית ירון-מסר: כי אפשר לעשות אפילו בתנאי תמיכה, בכנסים שנעשה דרך משרדים שונים לחוד, שמקבלים תמיכה בתנאי שעומדים בתנאים מסוג מסוים.

חגית ירון-מסר: זה אפילו לא צריך לעבור חקיקה, זה יכול להיות בנוהל במשרד המשפטים אפילו.

חגית ירון-מסר: לעבור אישור של הקריטריונים לתמיכה.

אתי לבני: נוהלי התמיכה עוברים דרך משרד המשפטים?

חגית ירון-מסר: כן, יש היום יחידה בתוכו, אמנון דה-הרטוך.

חגית ירון-מסר: אני חושבת שמה שנאמר כאן ברמה הביצועית, אני חושבת שמה שאמרה אפרת ואני גם הייתי שם, זה לא קשה, אם יש ל קצת מודעות, זה לא קשה.

חגית ירון-מסר: כשהייתי במשרד המדע והיו מעבירים לי ועדות לכנסים וכו', הייתי אומרת, תחפשו נשים ואם אתם לא תמצאו, תנמקו שחיפשנו ולא מצאנו.

חגית ירון-מסר: זו לא בעיה גדולה.

חגית ירון-מסר: אני היום עומדת באוניברסיטת תל-אביב בראש בית-ספר ללימודי סביבה.

חגית ירון-מסר: עשינו השנה עשרה כנסים, היו לפחות חצי נשים.

חגית ירון-מסר: מהכיוון הביצועי זה לא כל-כך קשה.

אראלה גולן: וצריכה להיות אישה שמרכזת את זה.

שושי עובדיה: אני מנהלת הדרכה ואני גם ממונה על מעמד האישה.

שושי עובדיה: ואני רוצה להביא את הדיון הזה, אם מותר לי, סליחה אם אני עושה את זה, בסיסי.

שושי עובדיה: אני עכשיו יוצאת מאיזשהו סמינר בדצמבר, על אנרגיה ותשתית במדינת ישראל.

שושי עובדיה: יש לי שנים-עשר מרצים, כולם גברים.

שושי עובדיה: יש אישה אחת שמבינה בנושא ואני מזמינה אותה שהיא תרצה.

שושי עובדיה: והיא אומרת, שהיא לא יודעת איך היא תשתלב וכו'.

שושי עובדיה: איפה אני מוצאת מאגר של נשים שיתנו לי את המידע שאני מבקשת.

אתי לבני: חגית לקחה יוזמה לטפל בנושא הספציפי הזה, אבל יהיו מאגרים.

דורית חובב: כמו שאמרתי, קודם אני הממונה במעמד האישה במשרד התחבורה.

דורית חובב: אני יכולה רק להגיד שבתחבורה זה באופן מסורתי הוא ענף יותר גברי.

דורית חובב: אני משתדלת לדעת על נושאים ועיוניים וישיבות, דברים שמתקיימים כדי להציע נשים שתשתתפנה ואולי תוכלנה להכניס נקודות מבט, נושאים חדשים לדיון.

דורית חובב: כי זה הכל הזמן מתקיים באותו פורום ואותם אנשים שדנים כל הזמן באותם נושאים.

דורית חובב: אני מתקשה מאוד לקבל את האינפורמציה ואני חושבת שאני האישה היחידה שמנסה בכלל להעלות את הנושא הזה ואת הייצוג הנשי.

דורית חובב: גם נשים שמשתתפות אין לא מעלות את הנושאים האלה.

דורית חובב: זה קושי פרקטי שאני אישית לא יודעת איך להתמודד אתו.

אתי לבני: את יכולה לפנות לפרופסור חגית מסר-ירון שיש לה מאגרים ויש אוגדן וכדאי לדעת שהוא קיים לפחות.

אתי לבני: יש עוד מישהו שעוד לא אמרה את מה שהיא מוכרחה לומר?

אביטל שחר: אני רוצה רק להתייחס למה שהיא אומרת.

אביטל שחר: שהיא נתקלת בקושי פרקטי, אני בטוחה שיש איזה ארבע דרכים שהיית עושה אותן, בקיצורי דרך נורא פשוטים.

אביטל שחר: טלפון לרשות, או טלפון לשדולה.

דורית חובב: אלה דברים בכלל לא מהסוג הזה.

דורית חובב: זה לא דברים שיודעים וזה לא דברים של מישהי שיכולה להציע לי מי המומחה.

דורית חובב: אני יודעת מיהם המומחים, אני יודעת מיהן המומחיות.

דורית חובב: אני לא צריכה בזה עזרה.

דורית חובב: אני לא יודעת על קיומם של הדיונים האלה.

דורית חובב: הדיון מתבצע בפורום במשרדים.

אתי לבני: דיברנו על זה, על היועצות.

רבקה שקד: בישיבה זו, לפתע יש כאן שש ממונות על מעמד האישה.

רבקה שקד: אני מאוד שמחה על הישיבה פה, אבל כשמנהלים את הדברים האלה, הן לא חלק מהתמונה והמשרד לא שלח לפה מישהו שאכן מנהל את הדברים האלה וקובע.

רבקה שקד: המנכ"ל או גורמים בכירים אחרים.

אתי לבני: צריך לדרוש.

אתי לבני: בואו נסכם את הדיון הזה.

אתי לבני: כולנו הסכמה כאן שהמצב הוא בלתי נסבל ויש מקומות שבאמת מתעלמים מקיומן של נשים ואנחנו צריכות לדרוש ולפקח ולגרום לכך שיהיה לנו בכל מקום את ההשתתפות הראויה שלנו, שזה אמרנו 50 אחוז, 60 אחוז, כמה שאתן רוצות.

אתי לבני: איך לעשות את זה?

אתי לבני: אני חושבת שהישיבה הזאת חשוב שיצאו ממנה דברים שנוכל ליישם.

אתי לבני: אז קל אולי ליישם את ה"חרמות" ואת הביטוי התקשורתי של הדברים האלו שזה מאוד חשוב.

אתי לבני: ושכולנו נעקוב ועד שיהיה דבר יותר גדול ויותר מסודר, שכולנו נעקוב וניידע אחת את השניה, או אחת את הארגון של השניה, שזה קיים.

אתי לבני: כשאנחנו נדרשות לשלב ידיים בנושאים האלה ולהפגין נוכחות ומחאה וכל מה שצריך.

אתי לבני: וכמובן אני הכתובת לדברים האלו יחד עם הרשות, כדי להיות מודעות לנושאים האלו.

אתי לבני: עכשיו אני עם רבקה שקד ננסה למצוא איזשהו מודל יותר נכון שאני מבינה שהלקונה, החיסרון הוא במידע מה קורה.

אתי לבני: אנחנו לא יודעים מה קורה ואז אנחנו לא באות לדרוש ואז בדיעבד מגיעים למקומות.

אתי לבני: אז צריך איזשהו אולי דרך משרד המשפטים, אמנון דה-הרטוך או באיזה שהיא צורה או בחקיקה.

אתי לבני: שלא לדבר על זה שעניין המאגרים צריך להיות דבר מובנה שכל אחד שמטפל בנושאים האלה מקים ועידות, ארגונים, כל דבר שהוא, יוכל להיעזר במאגר המידע ולעולם לעולם אי אפשר יהיה לומר שאין נשים.

אתי לבני: "לא ידענו, אין כאלה".

אתי לבני: לא יהיה דבר כזה.

אתי לבני: אני לוקחת על עצמי באמת להיות המתאם בין כולנו מסביב לשולחנות האלה כדי לבצע את הדברים האלה.

אתי לבני: תודה רבה.

דליה פרשקר: אינטראקציה פנימית.

אראלה גולן: אני רוצה להוסיף שיהיה מעקב אחרי הצעות חוק שעולות כאן.

אראלה גולן: אם אתן יכולות להיות לוביסטיות לעזור ולשכנע.

אתי לבני: תודה רבה, הישיבה נעולה.