הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 163, 2005-02-21 00:00

מל פולישוק-בלוך: שלום לכולם, ברוכים וברוכות בעיקר הבאות, לוועדה המשותפת של ועדת החינוך והוועדה לקידום מעמד האישה.

מל פולישוק-בלוך: רינה אמרה לי שיש נשים ששרות לשלום, ועצם הכותרת הספיקה לי.

מל פולישוק-בלוך: אבל להגיד לכן שאני יודעת את התכנים, לא.

מל פולישוק-בלוך: אני סומכת עליכן שאתן תציגו לנו איך זה שנשים שרות למען השלום, ומי אתן, ומה אתן עושות.

מל פולישוק-בלוך: עצם הכותרת היא כבר חיובית.

מל פולישוק-בלוך: אמרתי ועדת החינוך, אבל אולי הייתי צריכה להדגיש ועדת התרבות.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאם אנחנו נכניס קצת יותר תרבות, וקצת יותר שירה לחיים שלנו, אז אולי באמצעות השירה יהיה לנו יותר משותף עם כל יריבינו.

מל פולישוק-בלוך: במיוחד אני מתייחסת למלה השנייה, אם נשים תעסוקנה יותר בשלום, אז אין ספק שאנחנו נזכה לראות שלום כבר בימינו ולא אולי בדורות הבאים.

מל פולישוק-בלוך: הגיע הזמן שנשים תהיינה יותר מעורבות, לא רק בשירה, אלא גם בעשייה של השלום.

מל פולישוק-בלוך: במקרה היום קראתי בעיתון כותרת מתחום העסקים.

מל פולישוק-בלוך: שעשו מחקר בסקוטלנד, הקרן הסקוטית לעסקים בדקה מי מביא יותר תוצאות, מנכל"ים, או מנכ"ליות.

מל פולישוק-בלוך: ואחרי ניתוח 12 אלף חברות נשים ניצחו ניצחון בנוק אאוט מה שנקרא.

מל פולישוק-בלוך: הן הרבה יותר מוצלחות, הן מביאות תוצאות יותר טובות.

מל פולישוק-בלוך: אז אולי מכאן אנחנו נוכל להוציא בסופה של הישיבה הזאת קריאה שנשים תעשינה את השלום, ותהיינה יותר מעורבות.

מל פולישוק-בלוך: אם תסתכלו לאורך הכל השנים, אתן לא מוצאות נשים, אלא מאחורי אלה שכותבות את מה שהגברים אומרים, המזכירות למיניהן.

מל פולישוק-בלוך: אבל אתן לא מוצאות נשים, שמנהלות ממש משא ומתן, או שותפות אמיתיות למשא ומתן.

מל פולישוק-בלוך: מהצד האמריקאי כבר יש מישהי, אבל אנחנו צריכות לדאוג בעיקר פה לצד שלנו שתהיינה יותר נשים.

מל פולישוק-בלוך: ולכן כל כך שמחתי כששמעתי על הפרוייקט, ועל הכותרת "נשים שרות שלום".

מל פולישוק-בלוך: הייתי מוסיפה, נשים שרות ועושות שלום.

סיגל בר-טל: אני רוצה להגיד הרבה תודה על העובדה שאנחנו כאן.

סיגל בר-טל: כבוד גדול לכולנו, אחרי שאנחנו עומדים להוציא מהכוח אל הפועל את הרעיון שהוא בעיניי מאוד ייחודי, של נשים שירה ושלום, ועוד פה בישראל בעיניי יש לזה משמעות מאוד חזקה.

סיגל בר-טל: מהיומיים שאנחנו מבלים עם הקבוצה המדהימה הזאת, ושומעים והם יספרו בעצמם, אין ספק שיש לדבר הזה כוח משמעותי שעושה נפלאות בדבר הזה.

סיגל בר-טל: אנחנו שמחים על ההזדמנות שניתנה לנו להגיע לפרלמנט ולכנסת הישראלית, ולהביא את הדבר הזה והבשורה הזאת לכאן.

סיגל בר-טל: הרבה תודה.

מייק נפתלי: אני יושבת ראש של עמותת טופז, וגם של המועצה הלאומית להתנדבות.

מייק נפתלי: במקרה הזה בכובע של טופז.

מייק נפתלי: למעשה באמת כמו שסיגל אמרה, בראש ובראשונה אנחנו מאוד רוצים להודות לך מלי, וגם לאתי ולכל חברות הכנסת, שהסכימו לארח את הארוע המאוד מיוחד הזה.

מל פולישוק-בלוך: יש איתנו כאן עוד שתי חברות כנסת, כדאי לציין.

מל פולישוק-בלוך: אראלה גולן, וזהבה גלאון.

מייק נפתלי: עבורי אישית זה אירוע מאוד מיוחד.

מייק נפתלי: זה למעלה מ-30 שנה עוסק בנושאים של נוער בסיכון, וודאי בעקבות הדו"ח המאוד קשה על מציאות הנוער בישראל, ועל אלימות בקרב הנוער, לבוא לזירה כל כך שונה ומהותית, ולדעת שאפשר לקדם נושאים של צעירים ושל נוער, באמצעות פרספקטיבה שונה לחלוטין.

מייק נפתלי: זו באמת חווייה מאוד מיוחדת.

מייק נפתלי: הצלחנו לחבר פה כמעט את המיטב שקיים בעולמנו.

מייק נפתלי: רשמתי לעצמי שישה נושאים.

מייק נפתלי: התנדבות, כל הפלטפורמה הזאת נעשית בהתנדבות, אחווה, שלום, שירה, ונערות ונשים.

מייק נפתלי: אז ודאי בתור גבר שאומר את הדברים, אני חושב שיש פה כמעט את החיבור האידיאלי של המהויות הכי חשובות בחיינו, שחוברים יחד להתרחשות מאוד מיוחדת במשך השבוע.

מייק נפתלי: וכאגודה בינלאומית שעוסקת בקידום ילדים ובני נוער, וגם בנושא של הקמת תנועת התנדבות ישראלית-יהודית בינלאומית, בשבילנו זו הזדמנות ראשונה להפיק אירוע מיוחד כזה, עם הפרטנרים הכי נפלאים בעולם.

מייק נפתלי: נאמר תודה, תודה לא לכנסת, תודה מיוחדת מאוד לנעמי פארן ולמקהלה שלה, שהרימה את הפרוייקט הזה.

מייק נפתלי: וכמובן לאיחוד האירופאי שמימן אותו, ומימן התרחשות מאוד מיוחדת.

מייק נפתלי: התכנית הזאת אגב, התחילה לפני שנתיים.

מייק נפתלי: הזכרתי קודם את הנושא של ירדן.

מייק נפתלי: זה היה צריך להיות פרוייקט של רוכבים למען השלום, ויש פרוייקט שמתקיים אחת לשלוש השנים האחרונות, שרוכבות אופניים צעירות, רוכבות מביירות לרבת עמון.

מייק נפתלי: מאחר ואני בבוקר מאוד חגיגי ולא פוליטי, אני לא אספר איזה תלאות התרחשו.

מייק נפתלי: ורק להודות לסיגל שבמשך שנתיים עמלה להפוך את הפרוייקט הזה, למה שהוא היה רוכבות למען שלום לסיפור הזה, מכיוון שלא הצלחנו לשכנע ולו מדינה אירופאית אחת לבוא לישראל.

מייק נפתלי: נעמי הרימה את הכפפה באמצעות שרות למען שלום, ואנחנו רואים את ההפקה הנפלאה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: איך אספתם את הבנות?

מייק נפתלי: עוד מעט נעמי תספר את כל הסיפור הזה.

מייק נפתלי: אז באמת רק להודות במיוחד גם לסיגל ולשלי שהרימו את השבוע הנפלא הזה, שמחציתו כבר אחרינו, אבל מחציתו לפנינו בעוד כמה וכמה קונצרטים מאוד מרשימים.

מייק נפתלי: תודה לכולכן.

נעמי פארן: אני מנצחת של מקהלות "מורן".

נעמי פארן: היום אנחנו שבע מקהלות, והמנהלת המוסיקלית של המרכז הישראלי למוסיקה ווקאלית בבית יצחק, ששם לו ליעד להיות מרכז גם בינלאומי לשירה.

נעמי פארן: בכלל אני מאוד מאמינה בכוח של השירה, לשפר, לחדש, למקד, לרגש.

נעמי פארן: אני אדבר על זה בהמשך.

נעמי פארן: מה שחשוב שאנחנו נפתח את הפה ונשיר.

נעמי פארן: שתשמעו רגע את הזמרות האלה שרות עברית.

נעמי פארן: נשיר עכשיו את השיר אשת חייל מי ימצא, ורחוק מפנינים מכרה.

נעמי פארן: (מקהלת הבנות שרות) אני רוצה לברך ולהודות על כך שאנחנו פה היום.

נעמי פארן: חברת הכנסת אתי לבני, יושב ראש הוועדה לקידום האשה, מלי פולישוק, יושב ראש ועדת החינוך התרבות והספורט, חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, חברת הכנסת זהבה גלאון, חברת הכנסת אראלה גולן, הגברת רעיה זימרן שנמצאת איתנו כאן, ראש מחלקת מוסיקה מינהל התרבות משרד החינוך, מר דוד קראוס מנכ"ל המועצה לחילופי נוער הגברת רינה בר-טל יושב ראש שדולת הנשים.

נעמי פארן: (אנגלית) שלחנו קול קריאה לעולם לכל הקשרים שיש לנו למורן ולי בעולם, והגיעו אלינו המון תגובות כשהצגנו את הנושא, את הפרוייקט הזה "נשים שרות שלום".

נעמי פארן: התגובות היו ממקהלות נבחרות, פנטסטיות.

נעמי פארן: בסופו של דבר, נבחרו כמו ששמעתם צרפתיות – 4 זמרות מתוך מקהלה.

נעמי פארן: כל הרעיון הוא כי כשבאות מקהלות שלמות אז אין בעיה, המקהלה עומדת על הבמה ושרה.

נעמי פארן: אבל כשבאות רק נציגות של ארבע זמרות נבחרות, שכל אחת מסמנת כל אחת, סופרן, מאצ'ו, אלט ראשון, אלט שני.

נעמי פארן: , וצריך לשיר בארבעה קולות, וזה חשוף.

נעמי פארן: אז קודם כל החשיפה שהוא מביא משהו הרבה יותר אינטימי ועמוק לפעמים.

נעמי פארן: הדבר השני שקורה פה, וזה העיקר, החיבור המיידי של כל הרביעיות האלה ביחד על השפות השונות.

נעמי פארן: זאת אומרת, כל קבוצה כזו הביאה איתה יצירה אחת.

נעמי פארן: ואנחנו במשך יום אחד עסקנו בחמש יצירות שונות.

נעמי פארן: יצירה ערבית, ישראלית, סלובנית, צרפתית ותורכית.

נעמי פארן: ביום אחד למדנו את כל היצירות, ולמעשה אתמול עשינו חזרה, ואנחנו מוכנים לקונצרטים הכי מפוארים שאפשר לעלות על הדעת.

נעמי פארן: לא יאומן כמה מהר.

נעמי פארן: זה בדיוק מה שאני אומרת.

מל פולישוק-בלוך: בכל השפות, לא רק בעברית.

נעמי פארן: כן, בכל השפות.

נעמי פארן: המיידיות הזו של לשיר בשפות שונות.

נעמי פארן: יותר מכך, החיבור המיידי להפוך לגוף אחד ביחד.

נעמי פארן: חוץ מזה שאני מאמינה שהקול האנושי הוא דבר נורא מרגש, גם העוצמה שלו.

נעמי פארן: הייתי רוצה להזמין נציגות של המקהלות לומר משהו.

סיגל בר טל: אם יורשה לפני, להעביר את העוצמה של המהירות שהחיבור הזה קורה דרך השירה.

סיגל בר טל: בערב הראשון היה יום חזרות ארוך מאוד, ובו עשינו איזשהו סיכום, וביקשנו מכל אחת מהבנות להגיד במלה אחת מה היא לקחה מהמפגש הראשון.

סיגל בר טל: השיח סבב סביב, דיאלוג, הקשבה, למידה, סובלנות, ידידות, אהבה.

סיגל בר טל: מהן, עוד לא היה שיח ביניהן, רק שיח החזרות שמראה כמה הדבר הזה, שאני לא קרובה אליו ברמה המקצועית, כל כך מגיע ומשיג מטרות, שאנחנו בסדנאות, בדיונים, יכול להביא לאותם עקרונות שאנחנו תמיד מדברים עליהם, שמפתחים דיאלוג ופותרים קונצרטים, בסוף יכולים להביא לאיזשהו פתרון של תהליך.

סיגל בר טל: זוהי נקודה יפה.

סיגל בר טל: הבנות הכינו משהו קצר להגיד מהמקומות שהן באות.

סיגל בר טל: נתחיל עם הצרפתיות.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת שאני אראה אותן בקונצרט ביום שישי.

מל פולישוק-בלוך: אבל אולי יש לכם עוד מופעים שגם הירושלמים יוכלו לדעת.

נעמי פארן: היום, בכנסיית המורמונים.

נעמי פארן: ביום שישי אנחנו עושים פאנל של נשים יוצרות בעשר בבוקר, עם אלה שריף, נאווה סמל סופרת, וינאס מסאלחה זמרת ערביה שרה אופרה.

נעמי פארן: אתן מוזמנות.

נעמי פארן: זה יקרה ברחוב השומר 19.

מל פולישוק-בלוך: מאוד מומלץ וכדאי לבוא, גם לירושלמים.

תייסיר מהגליל: אנחנו מאזור הצפון, חלק מהבנות של המקהלה שייכות לחוג למוסיקה באוניברסיטת חיפה, תזמורת יהודית ערבית שקיימת מזה כמה שנים, שהשתתפה בכל מיני פעילויות למען הדו-קיום והשלום.

תייסיר מהגליל: עסקנו בחומרים ייחודיים, זאת אומרת עשייה ישראלית על בסיס מוסיקה ישראלית ומוסיקה ערבית.

תייסיר מהגליל: שמות הבנות: היידי, אנא, ועטינה ורנה חורי.

תייסיר מהגליל: נציג לכם קטע אחד מהמוסיקה העממית הפולקלורית, עם עיבוד שכתבתי אותו ממש בצורה ייחודית לסיטואציה הקיימת שהיא גם כן שילוב מזרח מערב, אנחנו מאוד מקווים שתיהנו מזה.

מל פולישוק-בלוך: מאיפה אתה?

תייסיר מהגליל: אני מהצפון צפון, מעלות תרשיחא.

תייסיר מהגליל: והבנות מהקריות, חיפה, עכו, חיפה.

תייסיר מהגליל: אני עשיתי את העיבוד ותרגמתי את המלים.

תייסיר מהגליל: (הבנות שרות)

היידי מחיפה: "נשים שרות שלום", זה מין משולש כזה, שאנחנו מתמודדים איתו במיוחד בארץ, הוא מאוד יום-יומי.

היידי מחיפה: בשבילנו מוסיקה היא שפה, אנחנו לא פוליטיקאים, והמקום שלנו לא בכנסת.

היידי מחיפה: אנחנו באות ושרות, והשפה הזאת מחברת אותנו, וגורמת לנו להקשיב, שזה קצת מה שפוליטיקאים צריכים ללמוד מהמוסיקה, איך להקשיב אחד לשני, ולקבל דף תווים או חוברת ולהגיד את מה שרוצים להגיד ביחד, והקשבה עם המון סבלנות ואחריות על מה שאומרים, ועל מה ששואלים.

היידי מחיפה: הכל הולך במקביל, אז בשבילנו להיפגש ולשיר בערבית ובעברית זאת הישראליות האמיתית.

היידי מחיפה: היה לנו חשוב מאוד להגיד את זה.

היידי מחיפה: (קבוצת בנות מתורכיה שרות)

מל פולישוק-בלוך: נפלא.

מל פולישוק-בלוך: (קבוצה מסלובניה שרות)

נעמי פארן: אין הרבה מה לומר אחרי ששומעים את זה כמה העניין של השירה עמוק.

נעמי פארן: אני מציעה לחשוב על האפשרות להשתמש בשימוש פרודוקטיבי שיבנה משהו לעתיד, עם העניין הזה של חיבורים ושירה, ולהביא את זה לתוך הכנסת.

נעמי פארן: אגיד לכם מה החלום שלי באמת.

נעמי פארן: זה לעשות במליאה מעגל מסביב, כשהמליאה תתפנה לדברים קצת יותר רגילים לא כמו עכשיו.

נעמי פארן: עם 50-60 זמרים, ולפתוח בשירה.

נעמי פארן: לדעתי כל דרך ההקשבה והדיבור פשוט יקרה משהו אחר שם.

נעמי פארן: זרקתי את הרעיון הזה.

נעמי פארן: בכלל לקחת את הקבוצות האלה, את הקבוצה של מורן, ולחשוב מה אנחנו עושים עם זה הלאה.

נעמי פארן: לעשות לזה המשך.

מל פולישוק-בלוך: מדי שנה אנחנו מציינים פה את שבוע הזמר העברי.

מל פולישוק-בלוך: מאוד יכול להיות, אני אנסה לראות, אולי ביום הזה, במקום לעשות עוד ישיבה על הזמר העברי, ננסה לעשות את מה שאת אומרת שהוא בהחלט מקורי.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יכולה להתאפק, אבל אני מוכרחה לומר שהבן שלי שר בלהקת מורן.

אתי לבני: אני מצטערת שלא הייתי מההתחלה, אבל מה ששמעתי נהניתי, וזו ממש חווייה מרוממת.

אתי לבני: ננסה בהתאם לרעיונות שאת מעלה לשלב את השירה הזאת, אולי גם בפוליטיקה שלנו.

אתי לבני: נחשוב איך לעשות את זה.

אתי לבני: אם אוכל אבוא גם לאחד הקונצרטים שלהם.

אתי לבני: אני מברכת אתכן.

דוד קראוס: התכנית הזאת היא תכנית ייחודית ומאוד מצליחה, ואני מאוד שמח על כך.

דוד קראוס: רק בשביל המסגרת זו יוזמה של האיחוד האירופי, ואני רוצה לציין שרק השבוע הזה, אחד מתוך ארבעה פרוייקטים שמתארחים בארץ.

דוד קראוס: אנחנו המועצה לחילופי נוער, ואחראים גם על התכנית הזאת.

דוד קראוס: אני כמתאם לאומי, אני רוצה לציין שאני רואה בזווית את ההישג לישראל, רואים את השינויים.

דוד קראוס: ישבתי ודיברתי איתם על רקע כל הדעות והעמדות, פשוט מצד לצד, אלו שגרירים צעירים, וכפי שאני אומר, יש המון פרוייקטים כאלה.

דוד קראוס: ומה שיפה זה נעשה בקצב של האיחוד האירופי, זאת אומרת לא בהשקעה גדולה מצד ישראל, בהשקעה מצד האיחוד האירופי אנחנו רואים הישגים יפים.

דוד קראוס: ולכן חמש שנים שהתכנית הזאת בארץ, אני חושב שזו אולי גולת הכותרת שאנחנו נמצאים פה בוועדת החינוך של הכנסת כמו תרבות וספורט.

דוד קראוס: אני כרגע רואה לנכון, שאת התכנית הזאת נעלה אותה יותר למודעות לתקשורת, כי התוצאות הן תוצאות מצויינות.

דוד קראוס: תודה רבה לכן – לורד, טופז, וכמובן לסיגל על הפעילות המצויינת.

מל פולישוק-בלוך: יש עוד קבוצות של מקהלות נוספות שלא נמצאות כאן שקשורות לפרוייקט?

נעמי פארן: זה כרגע פרוייקט שהתחיל, שפרץ החוצה.

רינה בר טל: יש עוד נקודה מאוד חשובה, הבנות האלה גרות בבתים של אנשים בשבוע שהן פה.

רינה בר טל: מתארחות אצל אנשים, אני ממשיכה את הדברים שלך, אפרופו לשנות דעות וחשיבה.

רינה בר טל: קשר ישיר, בבית יצחק כל שתי בנות מתארחות אצל משפחה.

רינה בר טל: אני לא חושבת שצריך לומר עוד מלה.

רינה בר טל: זה ברור שקמים בבוקר, רואים את המשפחה, רואים את ההורים, רואים את האנשים.

רינה בר טל: בסופו של דבר מי יחשבו עלינו בכלל, אין לי מושג.

רינה בר טל: אני חושבת באופן גם אישי וגם ציבורי, שההורים שלהם שנתנו את הסכמתם, יש פה בנות צעירות, יש בנות פחות צעירות, בוודאי היה פחד לשלוח ילדים לכאן.

רינה בר טל: אין לי בכלל צל של ספק, שבמקום שבו הן גרות ואת האנשים שהן רואות, היום הן יהיו כל היום בירושלים.

רינה בר טל: מפה הן נוסעות לקבר רבין, חשוב לציין את זה.

רינה בר טל: הן תהיינה כל היום בסיור בירושלים, בכותל, ומסיימות בקונצרט בכנסייה המורמונית.

רינה בר טל: יש לזה חשיבות כל כך גדולה.

רינה בר טל: בהמשך לדברים שאמרת, אלה דברים קטנים, וגם לשבת כאן היום, זה הישג מאוד גדול.

רינה בר טל: כי הקבוצה הזאת נוסעת הביתה, בבת אחת, בשעה וחצי תסתכלו מה הצלחנו לעשות.

רינה בר טל: זה מרחיב את המעגלים, עוד מעגל, ועוד מעגל, והן תחזורנה הביתה, לכפר, למושב, עיר, לא יודעת איזה צורת חיים יש להן, והן יספרו שהן היו בבית הזה, שהן נגעו באנשים שכל העולם אומר עליהם כך וכך.

רינה בר טל: באמת, אני מתרגשת בעצמי, כי אנחנו לא בעשייה הסזיפית הנוראית המגעילה הקשה שאנחנו עושים פה כל יום.

רינה בר טל: אנחנו לא חושבים על הדברים האלה אפילו, וכשיושבים כאן ושומעים את הדברים האלה, אחר כך המשמעות של זה היא עצומה, וצריך להכפיל את זה.

אתי לבני: רק להודות לסיגל שאת הבאת אותן אלינו.

אראלה גולן: איך מרחיבים את המעגלים האלה לארצות אחרות?

מייק נפתלי: לזכותה של מקהלת מורן וגם של סיגל, היה בלתי אפשרי להביא נערות לישראל, במשך שנתיים אנחנו בניסיון להביא נערות לנושאים אחרים, קיבלנו סירוב אחרי סירוב, אלפי מיילים, אני לא מגזים.

מייק נפתלי: טלפונים בינלאומיים, ומה לא.

מייק נפתלי: הן לא באו הנה, הן נסעו לירדן, ללבנון, לסוריה.

מייק נפתלי: היה פרוייקט אחר שצמח מתוך זה, זה פרוייקט שהתחיל ברוכבות למען השלום, ובסופו של דבר, סירבו לתת לישראליות שכבר הצלחנו לגייס לנסוע לירדן.

מייק נפתלי: לפני שנה באמצע האינתיפאדה, ולזכותה של השירה ושלום, שלמרות כל הקשיים, וזה אושר הרבה לפני ההתרחשויות של השבועות האחרונים, הנושא של השירה כנראה בכל זאת משך את כולן לבוא הנה.

מייק נפתלי: כנראה שמה שנעמי אומרת לנו שירה מחברת, היא הרבה יותר חזקה מהפוליטיקה.

מייק נפתלי: בנושא הקודם כשלנו, פה הצלחנו נפלא.

אראלה גולן: אני רוצה לצאת בדבר אחד נוסף שדיברנו עליו בוועדה למעמד האשה, שאנחנו צריכים לצאת מכאן בקריאה שלתהליכים כמו שאנחנו עוברים כרגע במדינת ישראל, יצטרפו נשים מכל המקומות מכל הדתות, מכל הכיוונים, מכל הארצות, כל התהליך כרגע זה התנתקות, ואחר כך זה תהליך שלום, יכול לעזור לתהליך הזה להיות הרבה יותר פשוט והרבה יותר רך.

אראלה גולן: זה אחד הדברים שהייתי רוצה לצאת עם הסיפור מכאן.

מל פולישוק-בלוך: זאת הקריאה שאנחנו נוציא מכאן לציבור, כמובן גם לתקשורת.

מל פולישוק-בלוך: כל הבנות דיברו בצורה נפלאה, ומחוברת לנושא בצורה נפלאה.

נעמי פארן: לקינוח משהו.

נעמי פארן: אתמול בערב חזרנו באוטובוס מארוחת ערב חגיגית בכרם התימנים.

נעמי פארן: הנהג שלנו הוא נהג קבוע של הכפר שלנו, עצר בטרמפיאדה ליד שלושה חיילים, והוריד בנות שלנו.

נעמי פארן: אמרנו להם תעלו לאוטובוס.

נעמי פארן: אחד מהם חבש כיפה, צנחנים, לבושים טיפ טופ.

נעמי פארן: הכנסנו אותם הן אמרו מה זה פה.

נעמי פארן: אמרנו להן תשמעו זה משהו מיוחד.

נעמי פארן: אמרנו מי מוכן לבוא ולשיר, שישמעו את זה מקרוב.

נעמי פארן: ראיתי איך כל הבנות היו מהופנטות, הם באמת כל כך יפים החיילים שלנו.

מל פולישוק-בלוך: אם דיברת על יופי, מעניין לציין שלכל קבוצה יש את היופי החיצוני שלה.

מל פולישוק-בלוך: זה נורא מקרין, ונורא מחבר, כי לכל אחת יש את המאפיינים ואת היופי.

מל פולישוק-בלוך: גם יופי פנימי וגם יופי חיצוני.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לברך על עצם היוזמה, את רינה בר טל, ואת ביתה סיגל, זה הדבר היפה שדברים מולדים.

גילה פינקלשטיין: המוסיקה זה דבר שמחבר, זה בין הדברים שניתן להתחבר אליהם.

גילה פינקלשטיין: אפשר להתאהב במוסיקה ההודית והלאטינית והמזרחית והעברית והאנגלית, בכלל לאוו דווקא להתחבר למשמעויות של הקונטקסט.

גילה פינקלשטיין: אני חושבת שהדברים האלה יכולים לא רק לסייע ולעזור בכל מה שקשור להיבט של הנשמה שיוצאת מעצם השירה ומעצם המוסיקה, שיכולה באמת לחבר עם להשאיר את המחלוקות בצד.

גילה פינקלשטיין: בלי קשר, כשמחברים את זה לעניין הנשי, זה בכלל הופך להיות משהו שהוא בכיוון המושלם והמאחד.

גילה פינקלשטיין: כאן אני רוצה לברך על היוזמה של הדיון היום, וגם לומר שאין ספק, כשרוצים לבטא אחדות, ומנסים למצוא את הקונסנצוס ואת הדבר שהוא מינימום התנגדויות, אז אין דבר יותר מענג.